ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 853, 2018-11-13 11:15

איתן כבל: שלום לכולם, גברתי מנהלת הוועדה, רשמת פרלמנטרית, דובר, ערוץ הכנסת, יש לנו כאן את האורחים הצעירים שלנו מפרויקט "חינוך לפסגות" שממשיכים אתנו.

איתן כבל: הנושא שנדון בו כאן הוא העמדת פתרונות דיור לאנשי צד"ל.

איתן כבל: היום הוא יום אנשי צד"ל בכנסת ומתקיימים דיונים בנושאים שונים שנוגעים לאנשי צד"ל בכמה וכמה ועדות.

איתן כבל: ועדת הכלכלה לקחה על עצמה לעסוק בנושא שהוא בתחום טיפולה, נושא הדיור.

איתן כבל: אני רוצה לקרוא מן המצגת – כתבתם לי רק את הכותרת – ואז בוודאי אאפשר לכם לפתוח ולהציג בפנינו את הנושא.

איתן כבל: הכותרת היא: "הגיבור האמתי אינו מזיז את הרובה מכתף לכתף אלא ממשיך להילחם עד הסוף.

איתן כבל: הגיבור האמתי אינו יורד מן הסוס באמצע המערכה אלא נלחם על הניצחון או המוות.

איתן כבל: " אין ספק שאזרחי מדינת ישראל חבים חוב עצום, שאינני יודע אם אי פעם נוכל להחזיר את כולו, עבור עשייתם של אנשי צד"ל, אנשים שחירפו את נפשם, החל מכך שאנשים נהרגו והמשך בכך שאנשים נעקרו מאדמותיהם, ממקומותיהם, ממשפחותיהם וחלקם נאלצו לעזוב את לבנון.

איתן כבל: מדינת ישראל התחייבה בפניהם לעשות את הכול כדי לתת להם את כל מחסורם.

איתן כבל: לצערי כל ממשלות ישראל לא עמדו בכל היעדים ובכל ההתחייבויות.

איתן כבל: אני אומר את זה בעדינות רבה.

איתן כבל: פעם אחר פעם אנחנו מוצאים חברי כנסת שלוקחים על עצמם להוביל.

איתן כבל: בזמנו זה היה יצחק הרצוג חברי, שהיה בין הדוחפים והמובילים, היום אני יודע שחבר הכנסת איל בר ראובן הוא בין המובילים והדוחפים בעניין לצד חברי כנסת נוספים.

איתן כבל: אשמח להיות גם כן אחד מן האנשים שמסייע, ואני בטוח שחברי חבר הכנסת חמד עמאר ישמח לתת כתף.

איתן כבל: בבקשה, חבר הכנסת חמד עמאר.

חמד עמאר: בוקר טוב לכולם.

חמד עמאר: קודם כול, אני רוצה להודות לכל מי שהוביל את היום המיוחד הזה.

חמד עמאר: אני חושב שאנחנו כמדינת ישראל חייבים לאותם חיילי צד"ל ולמשפחותיהם חוב אדיר, חוב מוסרי.

חמד עמאר: מדינת ישראל לא יכולה להפקיר את אותם אנשים שנלחמו כתף אל כתף, ואני מכיר אישית רבים מהם, לצד חיילי צה"ל.

חמד עמאר: הם החליטו לעזוב את ביתם, את אדמתם, את רכושם, את משפחותיהם ולהגיע למדינת ישראל.

חמד עמאר: לא מרצונם החופשי, הם לא רצו להיות כאן, הם לא רצו לחיות אצלנו, הם רצו להמשיך לחיות בלבנון, הם רצו להמשיך לחיות בקרב משפחותיהם.

חמד עמאר: יש אנשים שעזבו את הילדים שלהם, יש אנשים שעזבו את האבא ואת האימא והגיעו לכאן.

חמד עמאר: אני אומר: אנחנו חייבים לכם.

חמד עמאר: אנחנו כמדינה חייבים לכל חייל וחייל של צד"ל.

חמד עמאר: מהנתונים שיש לי, אדוני היושב-ראש, 8,500 אנשים עזבו את דרום לבנון והגיעו אלינו, מתוכם – ועכשיו קיבלנו כאן את הנתון – נשארו רק 3,000 אנשים.

חמד עמאר: אני חושב שאנחנו חייבים להם הכול.

חמד עמאר: מה שטוב, קיבלתי עכשיו ממשרד הביטחון מידע על כך שב-4 באוקטובר 2018 הייתה החלטת ממשלה, שאולי תוכל לתקן קצת את העוול שנגרם לאותם אנשים, החלטה שמוביל שר הביטחון, לתת 500,000 שקל לכל משפחה לדיור.

חמד עמאר: אני מקווה שה-500,000 שקל יספיקו, אבל חלק גדול מהם לא גר בכפרים הערביים כי רבים מן הכפרים הערביים לא קלטו אותם.

חמד עמאר: חלק גדול מהם נקלט ביישובים הדרוזיים, הקימו משפחות, אפילו מי שהגיע לבד התחתן עם אישה דרוזית והמשיך לחיות ביישובים, אבל חלק גדול לא התקבל בשום יישוב ערבי.

חמד עמאר: דחקו אותם הצדה, זרקו אותם והם הלכו ליישובים היהודיים.

חמד עמאר: אני מקווה שה-500,000 שקל שהוחלט עליהם יוכלו לתת להם את הדחיפה, את העזרה, את היכולת לבנות בית, את המקום להשתקם אחרי 18 שנים.

חמד עמאר: אני אומר לכם: אנחנו חייבים לכם.

חמד עמאר: כל חבר כנסת שיושב כאן וכל שר בממשלת ישראל חייב להם.

חמד עמאר: חייבים לעזור, לתת כתף, שכולם ישתקמו, שכולם יישארו.

חמד עמאר: נשארו לנו 3,000 אנשים – 3,000 אנשים צריכים להמשיך לחיות במדינת ישראל בכבוד, בבית שלהם ויש לתת להם את כל מה שמגיע להם.

חמד עמאר: תודה לך.

חמד עמאר: אני חייב ללכת לוועדת הפנים.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: כבר ציינתי אותך, חבר הכנסת בן ראובן, על עשייתך ופועלך בעניין.

איתן כבל: אם אדוני רוצה לומר כמה מילים אז אאפשר לחבר הכנסת איל בן ראובן חברי לפתוח את הדיון.

איתן כבל: הדיון הזה כאן נעשה לבקשתו.

איתן כבל: לאחר מכן נפתח את הדיון.

איתן כבל: בבקשה, איל.

איל בן ראובן: בוקר טוב לכולם.

איל בן ראובן: ראשית, איתן, תודה רבה על ההיענות לדיון הכל כך חשוב הזה.

איל בן ראובן: אני חושב שאנחנו נמצאים בדיון שהוא ערכי ומוסרי מבחינת מדינת ישראל, מן המעלה העליונה.

איל בן ראובן: אני רוצה לומר לכם, ביליתי בלבנון שנים רבות, הרבה, הרבה, הרבה זמן בלחימה בלבנון.

איל בן ראובן: לאן שלא הסתובבתי ולאן שלא פניתי אני תמיד זוכר את החברים של צד"ל שנמצאו לימיננו ולשמאלנו.

איל בן ראובן: אני חושב שמדינת ישראל באמת חייבת לכם.

איל בן ראובן: זה לא דבר פשוט, שלוחמי צד"ל עזרו למדינת ישראל בעצם להגן על אזרחי מדינת ישראל לאורך זמן.

איל בן ראובן: לכן אני חושב שבהחלט מגיע לכם כל מה שאנחנו יכולים וצריכים לתת לכם.

איל בן ראובן: יצאנו מלבנון בשנת 2000 וקרו כל מיני תהליכים.

איל בן ראובן: אני לא רוצה כרגע לפרוט אותם לפרטי פרטים, אבל ברור לחלוטין שנשארה קבוצה - - -

איתן כבל: עלי בינג, נציג אגף התקציבים במשרד האוצר, שלום לך, ברוך הבא.

איתן כבל: אתה האיש הכי חשוב בחדר, כמובן אחרי לוחמי צד"ל.

איתן כבל: תפוס את מקומך כאן אתנו.

איתן כבל: זה ירגש אותנו מאוד.

איתן כבל: תוכל להתכונן לענות את התשובות.

איל בן ראובן: אני ממשיך.

איל בן ראובן: נשארה קבוצה גדולה של משפחות שלא קיבלה את מה שאני חושב שמדינת ישראל היה ראוי שתיתן להם.

איל בן ראובן: כל לוחמי צד"ל שהגיעו לארץ בשנת 2000, לאחר עזיבת לבנון, התחילו מסיטואציה מאוד מאוד לא פשוטה, כאשר הם באו עם מכנסי ג'ינס וחולצה, ועכשיו צריך להתחיל חיים מחדש.

איל בן ראובן: זה דבר מאוד מאוד לא פשוט במדינת ישראל, אנחנו מכירים ויודעים את זה, עם כל העזרה וכולי.

איל בן ראובן: נפגשתי בשנים האחרונות לא מעט עם אנשים שמאוד מאוד עזרו, ואני מאוד מאוד שמח שהגענו ליום הזה בכנסת.

איל בן ראובן: מבחינתי, איתן כבל, יושב-ראש הוועדה, יש ליום הזה שתי מטרות בסיסיות.

איל בן ראובן: המטרה הראשונה היא לזכור ולהזכיר שהיה גוף כזה שנקרא צד"ל, לוחמי צד"ל שעזרו למדינת ישראל, ששילמו בחייהם – למיטב זיכרוני, 650 לוחמים נהרגו במהלך התקופה שבה נלחמנו ביחד.

איל בן ראובן: קודם כול, מדינת ישראל, כנסת ישראל, ממשלת ישראל צריכה לזכור את האנשים האלה כל הזמן.

איל בן ראובן: כפי שאנחנו זוכרים את לוחמינו חובתנו לזכור את הלוחמים שנלחמו ביחד אתנו.

איל בן ראובן: זאת המטרה הראשונה של היום הזה.

איל בן ראובן: המטרה השנייה היא לתקן עוול.

איל בן ראובן: זה לא בושה, צריך היום לומר ולעשות את מה שצריך לעשות.

איל בן ראובן: אני מצטער שקצת איחרתי אבל שמעתי את ידידי חמד עמאר.

איל בן ראובן: היום יש קבוצה של אנשים שאנחנו עדיים לא הצלחנו להעמיד אותם במקום שממנו הם יכולים להמשיך את חייהם בכבוד.

איל בן ראובן: אני מדבר בעיקר על סוגיית הדיור, לתת לאנשים את הבית, את היכולת להתחיל.

איל בן ראובן: אגב זה מה שקיבלו חלק מחבריהם בצורה כזאת או אחרת, קצינים בכירים, לא חשוב כרגע.

איל בן ראובן: אני לא רוצה להיכנס פה כרגע לפרטים כי אני חושב שהיום הזה הוא יום חגיגי, הוא יום של זיכרון.

איל בן ראובן: אנחנו לא רוצים להפוך את זה ליום של "קוּטֵרַאי", אנחנו רוצים שמן היום הזה נצא עם תוצאה.

איל בן ראובן: אני שמח מאוד, נפגשתי עם מנכ"ל משרד הביטחון, אודי אדם, לפני זמן קצר.

איל בן ראובן: הוא אכן אישר לי את מה שנאמר פה, שמשרד הביטחון התייצב לדגל, מוכן לתת לכל המשפחות שלא קיבלו את חצי מיליון השקלים כדי לצאת לדרך.

איל בן ראובן: מעבר לזה, יש את סוגיית המשכנתה, כבוד היושב-ראש, שצריך משרד האוצר, צריכה מדינת ישראל להשלים את זה.

איל בן ראובן: אנחנו מצפים מן היום הזה – קריאה לממשלת ישראל: נא לסגור את הנושא הזה, ומהר, נא לסגור את העניין.

איל בן ראובן: די .

איל בן ראובן: נמשכים, מטופלים, טופלו, טיפלו.

איל בן ראובן: תודה לכל מי שטיפל בזה.

איל בן ראובן: אנחנו היום רוצים לצאת מפה עם קריאה לממשלת ישראל: נא לסגור את העניין הזה.

איל בן ראובן: יש כבר תוכנית, יש רעיון מרכזי, יש איך לעשות את זה.

איל בן ראובן: משרד הביטחון כבר אמר כן בעניין הזה.

איל בן ראובן: נא לצאת לדרך.

איל בן ראובן: איפה נציג משרד האוצר פה?

איל בן ראובן: הפנייה היא אליכם.

איל בן ראובן: אני מבקש שתעביר את זה גם לשר האוצר.

איל בן ראובן: זאת פנייה נרגשת.

איתן כבל: לפני שר האוצר הוא האיש החשוב יותר.

איל בן ראובן: פנייה לאנשים: נא לגמור את העניין.

איל בן ראובן: אני יודע גם ששר האוצר במהות חושב שזה נכון.

איל בן ראובן: אז בואו נגמור עם זה כבר.

איתן כבל: תודה, אדוני, על דבריך הנוקבים.

איתן כבל: אני רוצה לקדם בברכה את דביר שכטר מבית הספר הבעל שם טוב מתל אביב, את טניה קומורוב מבית הספר יגאל אלון בנתניה, את אוריה מקונן מנתניה, נורהאן זינב מעירוני ביפו, כולם מפרויקט "חינוך לפסגות".

איתן כבל: ברוכים הבאים.

איתן כבל: אני מקווה שתיהנו בדיון הזה.

איתן כבל: כבוד לנו לארח אתכם.

איתן כבל: שיהיה לכם יום נפלא.

איתן כבל: ברשותכם, אעביר עכשיו את רשות הדיבור לאדוני, בבקשה.

אסא ירקוני: שמי אסא ירקוני.

אסא ירקוני: אני עומד היום בראש התארגנות "צדק לצד"ל".

אסא ירקוני: הייתי שלוש שנים בלבנון טרם הנסיגה של שנת 2000.

אסא ירקוני: קודם כול אני רוצה להודות לכל מי שהגיע לכאן ולכל מי שנטל חלק בארגון ובייזום העסק הזה ובפתיחת הבמה לבעיה – אחד ממחדלי מדינת ישראל, שמלווה אותנו כבר 18 שנים.

אסא ירקוני: הדיון הזה היה צריך להתקיים לפני 17 שנים.

אסא ירקוני: היו הרבה דיבורים מאז אבל לא היה דיון רציני וממוקד, אבל דיונים לא מביאים עדיין למטרה שלשמה כל עשרות האנשים שנמצאים בחדר הזה הגיעו לכאן.

אסא ירקוני: אני לא רוצה להרבות בתיאור ההיסטוריה.

אסא ירקוני: דובר על זה ועוד ידובר.

אסא ירקוני: 700 חללים שצד"ל השאיר מאחוריו בלבנון, אני מניח שחלקם תרמו לכך שכמה ישראלים לא נמצאים ברשימת החללים.

אסא ירקוני: מדינת ישראל כשלה בשני תחומים.

אסא ירקוני: אחד, בתחום הערכי המוסרי.

אסא ירקוני: היא זנחה לאורך 18 שנים אנשים שלחמו לצדנו, על ידינו ותרמו לביטחון ישראל ולחיים בישראל.

אסא ירקוני: הם שילמו על זה בדם, רכוש, משפחה, ממון וכל דבר אחר, ונאלצו להגיע לכאן בעור שיניהם ביום אחד ללא התרעה.

אסא ירקוני: על המישור הערכי אין טעם להרחיב, זה ברור לכל ישראלי שערכים בלבו ובראשו.

אסא ירקוני: מעבר לזה, יש את המישור הפרקטי.

אסא ירקוני: מדינת ישראל נזקקה בעבר לשותפים, שכנים ואחרים, ונזקקת היום ותזדקק בעתיד.

אסא ירקוני: השותפים שנמצאים כאן בחדר, ואחרים מאותה חבורה, לא קיבלו את היחס ההולם.

אסא ירקוני: אני לא רוצה להשתמש במילים מכובסות, אבל זה בין בגידה להזנחה.

אסא ירקוני: את זה רואים גם האחרים, הפוטנציאל לשיתוף פעולה עם מדינת ישראל.

אסא ירקוני: זה יכול להיות מעבר לגבולות ויכול להיות שלאורך שנים נזדקק להם.

אסא ירקוני: מדינת ישראל הפסידה בתדמית והפסידה ביכולת לממש בעתיד שיתופי פעולה מן הסוג הזה.

אסא ירקוני: יש לנו עוד הזדמנות לכפר על זה.

אסא ירקוני: אנחנו באיחור רב.

אסא ירקוני: יש הרבה אנשים שמדברים הרבה זמן.

אסא ירקוני: ראינו אתמול פרסום בעיתון, שיש כבר תוכנית ושמשרדי הממשלה החליטו להקצות תקציבים לעניין הזה.

אסא ירקוני: אנחנו שומעים על זה כבר זמן רב.

אסא ירקוני: החלטת ממשלה שמגבה את התהליך כבר קיימת מזה שנים.

אסא ירקוני: דיבורים על תקצוב, על אותם 500,000 שקל לאדם שאין לו קורת גג מכלל הקהילה הזו, אנחנו שומעים על זה כבר שנים רבות.

איתן כבל: בכמה אנשים או משפחות מדובר?

אסא ירקוני: מדובר כיום בכ-400 משפחות.

אסא ירקוני: גם הפרסום שפורסם אתמול לא מכסה 400 משפחות.

אסא ירקוני: העיקרון נכון.

אסא ירקוני: הבעיה, שקודם כול הוא פורסם כדי קצת לשפוך מים על הדיון של היום ועל האירוע של היום, וככזה הוא לא ראוי.

אסא ירקוני: אבל הוא ראוי ברמה שיש איזו החלטה עקרונית למימוש החלטה משפטית של הממשלה, החלטה שנתקבלה כבר בשנת 2004.

אסא ירקוני: כלומר הכיסוי המשפטי קיים.

אסא ירקוני: הפריסה של התהליך הזה לעוד חמש שנים, כפי שזה משתמע מן ההודעה ומהודעות נוספות – ויגאל פרסלר לא נמצא כאן – להערכתי במציאות של מדינת ישראל, שצריכה להתמודד עם אתגרים דומים ואחרים, תמיד תהיה סיבה: או שהפריץ ימות או שהמלך ימות או שמשהו יקרה לאורך הדרך.

אסא ירקוני: לכן זה בלתי ראוי בעליל.

אסא ירקוני: ספירת הזמן לא ייתכן שתתקיים מהתאריך הזה, מהיום.

אסא ירקוני: ספירת הזמן מתחילה 18 שנים לאחור.

אסא ירקוני: זו הספירה היחידה שהיא רלוונטית.

אסא ירקוני: לכן צריך מחר, ואני קורא פה לכל מי שמצפון וטובת המדינה וערכים בליבו ובראשו, לקחת את העניין הזה כפרויקט ולא להסתפק באירוע הנחמד הזה של היום, ככל שיהיה מכובד.

אסא ירקוני: יש לקחת את העניין הזה כפרויקט.

אסא ירקוני: מדינת ישראל תשקיע בביטחון ובפרויקטים רבים הרבה כסף.

אסא ירקוני: זה לא כסף גדול על המדינה.

אסא ירקוני: זה רק לקבל החלטה ערכית.

אסא ירקוני: אני קורא לכל חברי הכנסת, לכל מי שיכול להשפיע על מקבלי ההחלטות, שאת ההודעה שפורסמה בעיתון אתמול יתרגמו לפעולה במהלך שנת התקציב הנוכחית.

אסא ירקוני: תודה רבה.

איתן כבל: תודה לך.

איתן כבל: הדברים שלך היו מאוד נוקבים ומאוד ברורים.

איתן כבל: יש כאן מישהו נוסף שרוצה לדבר?

איתן כבל: בבקשה.

דוד אזולאי: אני ראש המועצה המקומית מטולה.

דוד אזולאי: יש סוגיה שאני מנסה לקדם.

דוד אזולאי: לא מזמן נתקבלה החלטת ממשלה גם לגבי מטולה, לחיזוק יישובי הגדר, אך לצערי זה לא נכנס שם.

דוד אזולאי: אני חושב שאולי ועדת הכלכלה יכולה לעזור, לסייע בתחום הזה.

דוד אזולאי: אנחנו הולכים להקים אנדרטה לזכר לוחמי צד"ל בגדר הטובה, מקום שסימל דו-קיום במשך שנים רבות מאוד בין ישראל ובין לבנון.

דוד אזולאי: לצד זה יש מקום קטן, לא גדול, של מסחר ותעשייה ותיירות.

דוד אזולאי: אני רוצה להקים שם מקום שיהיה פטור ממע"מ, בדיוק כמו באילת, שיופעל רק על ידי אנשי צד"ל.

דוד אזולאי: זה בעיניי מעין סגירת חוב מוסרית, שנוכל להעסיק את יוצאי צד"ל, את תושבי קריית שמונה ומטולה.

איתן כבל: איפה זה עומד היום?

דוד אזולאי: הצעתי את זה למשרד ראש הממשלה וזה לא התקבל בהחלטת ממשלה.

דוד אזולאי: אני חושב שוועדת הכלכלה עם משרד האוצר יכולים לקדם מהלך כזה.

דוד אזולאי: זה מקום באמת לא גדול.

דוד אזולאי: גם לא מדובר בהרבה כסף עבור המתחם.

איתן כבל: בכמה אתם מעריכים את זה?

דוד אזולאי: בהקמה של כל הפרויקט הזה מדובר על סדר גודל של כ-10 מיליון שקל.

דוד אזולאי: הסיפור הוא לא ההקמה אלא יותר עניין הפטור ממע"מ, בדיוק כמו באילת, על מתחם קטן מאוד שיוגדר.

דוד אזולאי: יש אנדרטה שאנחנו הולכים להקים ולצד זה בית קפה, מסעדה ועוד מתחם מסחר קטן, שבו יועסקו ארבע-חמש משפחות מיוצאי צד"ל שגרים או במטולה או בקריית שמונה, ויוגדר בחוק.

דוד אזולאי: זו בעיניי תהיה עוד התקדמות וסגירת מעגל מול אוכלוסיית צד"ל.

איתן כבל: אני כבר מבקש שתוציא לנו פנייה מסודרת, אליי כיושב-ראש ועדת הכלכלה ולוועדה, ונראה איך אנחנו יכולים לקדם.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני חושב שהרעיון ברור.

אסא ירקוני: ברשותך, אני רוצה להגיד משהו בהמשך לדברים האלה.

אסא ירקוני: אני מבקש שהוועדה הזו והוועדות האחרות יתמקדו בבעיה העיקרית של יוצאי צד"ל, והיא דיור, דיור, דיור.

אסא ירקוני: לא לתת מקום לאף רצון טוב לפצות את השומעים באיזשהם פתרונות לבעיות משניות.

אסא ירקוני: הנושא העיקרי הוא קורת גג.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: התכנסנו כאן בראש ובראשונה לעסוק במתן קורת גג, זה הדבר החשוב יותר נכון לרגע זה.

איתן כבל: זה גם הפררוגטיבה שיש לוועדה, אם בכלל, לנסות לקדם את התהליך הזה.

איתן כבל: מותר לראש המועצה לומר.

איתן כבל: אני חושב שזה בא ממקום נכון.

איתן כבל: זה לא סותר, זה אמור להוסיף, אבל זה לא במקום, וחשוב שהדברים האלה ייאמרו.

איתן כבל: בבקשה.

אכרם חסון: בוקר טוב לכולם.

אכרם חסון: אני רוצה לברך את כל החברים שהגיעו במיוחד לישיבה הזאת.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, קיימנו עכשיו דיון מעמיק בוועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא תעודות הזהות.

אכרם חסון: יש כ-40 משפחות עם בעיות של תושבוּת ארעית, אנשים שאין להם אזרחות.

אכרם חסון: לשמחתי הרבה, נציג מינהל האוכלוסין, עמוס ארבל, היה כאן והוא הבטיח לתת פתרונות לכל אלה שנתקעו או נפלו בין הכיסאות.

אכרם חסון: מתברר גם שחלק מן האנשים לא הגישו בקשות.

איתן כבל: 18 שנים נופלים בין הכיסאות?

אכרם חסון: אתה תופתע.

אכרם חסון: יש אזרח שהיה אתנו בדיון, הוא לא הגיש בקשה, לא ידע שצריך ללכת למשרד הפנים ולהגיש בקשה.

איילת נחמיאס ורבין: מאז שאנחנו מכירים יש נגישות לזכויות.

אכרם חסון: עכשיו יש אולי יותר מודעוּת.

אכרם חסון: בנושא אחר, אני רוצה להגיד לך שהאפליה שהייתה בין אנשי צד"ל היא דבר מקומם.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, אני רוצה שתשמע שהייתה אפליה גם בין אנשי צד"ל עצמם.

אכרם חסון: למשל הטבח שעבד עם השב"כ והוא איש צד"ל קיבל דיור וקיבל תנאים ואילו קצין שלא היה עם השב"כ לא קיבל את התנאים עד עצם היום הזה.

אכרם חסון: אנחנו כבר שנתיים מריצים – הגשתי הצעה לסדר.

איתן כבל: לפעמים לא צריך להיות צד"לניק כדי להבין את ההבדלים האלה.

אכרם חסון: לפני שנתיים הגשתי הצעה לסדר בנושא צד"ל, ואחרי כן הגיע אליי תת אלוף יגאל פרסלר ואמר שהוא מטפל בצד"ל במשרד ראש הממשלה.

אכרם חסון: אמרתי לו שאנחנו לא באים למראית עין ולא רוצים סתם לקיים כאן דיונים ולטחון מים אלא לתת את מה שמגיע לאזרחים האלה שנתנו את היקר למען מדינתנו.

אכרם חסון: הוא אמר לי במפורש: אם לא אצליח אני אתפטר.

אכרם חסון: עד עכשיו לא קיבלנו פתרון והוא לא התפטר.

אכרם חסון: כאשר יש הבטחות צריך לקיים אותן.

אכרם חסון: אני אומר לך, יש כ-450 משפחות, לא 400 משפחות, שמגיע להן דיור.

אכרם חסון: אבל האבסורד, שבמשך 18 שנים הממשלה משלמת בין 800–1,200 שקל בחודש עבור שכירת דירות, שלפעמים השכירות עולה 3,000 שקל לחודש וזה לא מספיק להם, אבל כבר 18 שנים שילמנו משכנתה עבור הבתים האלה.

אכרם חסון: יכולנו אז לפתור להם את הבעיה ולתת להם את הדיור.

אכרם חסון: לצערי הרב מישהו ישן בעמידה וחשב שהנושא הזה יקבל פתרון בעצמו, בלי שום עזרה ותמיכה.

אכרם חסון: אנחנו לא נרים ידיים.

אכרם חסון: ביחד עם ידידי וחברי איל בן ראובן, האלוף לשעבר, ואלעזר שטרן החלטנו לקיים את היום הזה, קודם כול כדי להעלות את המודעות, ושנית כדי ללחוץ על הממשלה.

אכרם חסון: הפרסום שהיה אתמול עדיין לא "סגור".

אכרם חסון: אולי עשו את זה כדי להוריד אותנו מן העץ.

אכרם חסון: אנחנו לא נרד מן העץ.

איילת נחמיאס ורבין: זה טקטיקה מוכרת.

אכרם חסון: שום טקטיקה לא תעזור בקטע הזה.

אכרם חסון: לא נרד מהעץ עד שאחרון הצד"לניקים יקבל את הזכויות שלו.

איתן כבל: אני אאפשר לכם.

איתן כבל: שם ותפקיד, בבקשה.

איתן כבל: לפני שקלוד אברהים מדבר, מי שרוצה לדבר אנא שיירשם.

קלוד אברהים: שמי קלוד אברהים.

קלוד אברהים: אני לא הייתי בצד"ל כחייל.

קלוד אברהים: אני בן למשפחת צד"ל.

קלוד אברהים: גדלתי לצד"ל, והתגייסתי לצד"ל אחרי שצד"ל התפרק.

קלוד אברהים: מאז 23 במאי 2000 אני אחד האנשים שמלווה את כל עניין צד"ל.

קלוד אברהים: גם אחרי שנת 2000 הייתי באגודה של הגנרל לאחד.

איתן כבל: נדמה לי שהייתה כתבה גדולה באחד העיתונים לא מזמן.

קלוד אברהים: יכול להיות.

קלוד אברהים: הייתי דובר של גנרל לאחד, לא באופן רשמי, אבל באופן אוטומטי הפכתי להיות גם הדובר שלו וגם אחראי על כל העניינים שהיו אתו.

קלוד אברהים: מן הנקודה הזאת הכרתי את כל הבעיות של החבר'ה.

קלוד אברהים: גם בתור אחד שגדל שם אני מכיר את כל הבעיות.

קלוד אברהים: גם היום אני אחד מן החבר'ה שרצים ומטפלים בכל העניינים של צד"ל.

קלוד אברהים: אדוני, טיפלו בכל הקבוצה שקשורה לצד"ל, טיפלו באנשי השב"כ, טיפלו באנשי המודיעין, טיפלו בנכים, נתנו פתרון למשפחות של החללים, אבל צד"ל, החיילים הלוחמים לא קיימים.

קלוד אברהים: הם לא קיימים.

קלוד אברהים: במשך 18 שנים, עם כל הכבוד לכולם, עשו מאתנו צחוק.

קלוד אברהים: אני מצטער שאני משתמש במילה שלא ראויה למקום הזה אבל אין לי ברירה אלא להשתמש בה.

קלוד אברהים: התעסקו אתנו כסמרטוטים.

קלוד אברהים: אני מצטער על המילה הזאת, אבל זו האמת.

קלוד אברהים: כל החלטה שנתקבלה נועדה רק להוריד אותנו, להוריד אותנו, להוריד אותנו עד הסוף.

קלוד אברהים: אציג כאן כמה דוגמאות קטנות.

קלוד אברהים: אחרי ארבע שנים, בסביבות שנת 2004 או 2003 שלחו לכל האנשים, אפילו לפני, עשו מבצע להחזיר אנשים הביתה.

קלוד אברהים: שילמו הרבה כסף: "תחזור הביתה ותקבל מענק".

קלוד אברהים: הרבה כסף, 30,000 דולר למשפחה, ולכל ילד עוד 5,000 דולר – זה הפיצוי שלך של הקצבה, אתה תקבל אותו פי שלושה, תקבל מה שאתה לא רוצה.

קלוד אברהים: המבצע הזה הצליח והחזיר חצי מן האנשים ללבנון.

קלוד אברהים: יש הרבה חבר'ה שיצאו לחוץ לארץ, לכל העולם.

קלוד אברהים: הבעיה, שבחוץ לארץ צד"ל בהרבה מקומות נקרא כאילו ארגון טרור.

קלוד אברהים: הרבה חבר'ה יצאו לחוץ לארץ וחזרו בגלל זה.

קלוד אברהים: מדינת ישראל לא עשתה כלום כדי לנקות את השם שלנו בחוץ.

איתן כבל: שלום יגאל פרסלר, אנא תשב ליד השולחן.

קלוד אברהים: אנחנו לא היינו מעולם ברשימה הזאת.

קלוד אברהים: אחרי שנת 2000 נכנסנו לרשימה הזאת.

קלוד אברהים: רבים מן החבר'ה טסו לקנדה בכוחות עצמם, טסו לצרפת בכוחות עצמם, עברו לכל מיני מדינות בכוחות עצמם ולא קיבלו שום מעמד בגלל שהם היו בצד"ל.

קלוד אברהים: לצערי שום דבר לא קרה, מדינת ישראל לא הגנה על אף אחד.

קלוד אברהים: המקסימום שעשתה, אם זה היה מישהו מוכר היא החזירה אותו לישראל, זה המקסימום שנעשה.

קלוד אברהים: במדינת ישראל בשנת 2004 התחילו לשלוח לאנשים, כל מי שנכנס לארץ מ-23 במאי 2000, דף ונכתב שהם צריכים לשלם ביטוח לאומי מ-23 במאי.

קלוד אברהים: תחשוב על מישהו שלא מוצא עבודה ועדיין עליו לשלם כ-5,000 או 6,000 שקל לביטוח הלאומי.

קלוד אברהים: זה בשנת 2004.

קלוד אברהים: תחשוב שצירפו לו ארבע שנים וזרקו לו: "לך תשלם ביטוח לאומי".

קלוד אברהים: בשנת 2007 או 2008 נחקק חוק לפיו משלמים פיצויים לאנשים, על כל שנה – 3 שנים פלוס מענק כלשהו.

קלוד אברהים: אדוני, כל מי שהיה מגיע לו 100,000 או 20,000 או 50,000 שקל, כדי שיוכל לנשום, כדי שיוכל לקנות אוטו, כדי שיוכל לעשות משהו, אתה יודע מה עשו?

קלוד אברהים: חילקו את הסכום הזה לשבע שנים.

קלוד אברהים: במקום שתקבל את זה במכה אחת, חילקו לך את זה לשבע שנים.

קלוד אברהים: יענו: תבזבז את הכסף.

קלוד אברהים: מה שמצחיק בעניין הזה, בתקופה שאישרו להם לקבל את המענק הזה עצרו את הסיוע בתשלום שכר הדירה.

קלוד אברהים: יענו: "חמוד, לך תסתדר.

קלוד אברהים: אנחנו נותנים לך כסף.

קלוד אברהים: לך תסתדר.

קלוד אברהים: " עשו אתנו כך: נתנו לקצינים, נתנו לבכירים מה שאתה לא רוצה, רק תחלום, ואילו לאח שלו, או לבן שלו שהיה בצבא אמרו: "לך תסתדר".

קלוד אברהים: אדוני, הבית של מישהו מאתנו, אם אתה הולך להשכיר דירה, דירה שהתשלום עליה אמור להיות 1,500 שקל, מספיק שאתה איש צד"ל התשלום עלה ל-2,000 שקל אוטומטית.

קלוד אברהים: למה?

קלוד אברהים: פשוט מאוד: אתה שייך למשרד הביטחון.

קלוד אברהים: חמודי, אני לא מכיר את משרד הביטחון, משרד הביטחון לא מכיר בי.

קלוד אברהים: "אבל משלמים לך ואתה משלם".

קלוד אברהים: כל אחד מהם הפך להיות שותף שלי, כל אחד: "משלמים לך אז תשלם".

קלוד אברהים: כשאתה אומר: "אבל חבר'ה, אין לנו כסף לשלם" באיזו נקודה מסוימת, אומרים: "הי, חמוד, על מי אתה צוחק?

קלוד אברהים: תראה, לאדם הזה קנו דירה, למה לא קנו לך דירה?

קלוד אברהים: " מה אתה יכול להסביר?

קלוד אברהים: כל מי שאתה שואל אותו, מגיל אפס ועד גיל מאה בישראל, כשאתה אומר לו "צד"ל" זה נקרא צה"ל, זה כאילו משרד הביטחון.

קלוד אברהים: רק משרד הביטחון לא מכיר אותנו.

קלוד אברהים: אתה אומר: מה אנחנו עושים?

קלוד אברהים: יש לנו הרבה בעיות.

קלוד אברהים: אין לך כתובת, אין לך אל מי לפנות.

קלוד אברהים: שמו הרבה משרדים שיטפלו בנו.

קלוד אברהים: ב-2008 העבירו את התיק שלנו למשרד התמ"ת ונתנו 26 מיליון שקל כדי שיפתרו לנו את הבעיה של התעסוקה, של העבודה.

קלוד אברהים: מישהו שמע על זה?

קלוד אברהים: משהו יצא לאור?

קלוד אברהים: עשו כל מיני ועדות והיו כל מיני דיבורים, משכו אותנו מ-2008 ועד היום, במשך עשר שנים, ולא ראינו כלום.

קלוד אברהים: אף אחד לא מסתכל עלינו.

קלוד אברהים: אנחנו בקשר עם יגאל פרסלר כל הזמן.

קלוד אברהים: יגאל פרסלר מנסה בכל הכוח, אבל לא נתנו לו שום כלים כדי לעשות.

קלוד אברהים: להיכנס לבית האנשים זה לא הנקודה.

קלוד אברהים: הנקודה היא שלא נתנו לו שום כוח.

קלוד אברהים: לפניו גם המשרד של השר יוסי פלד – נתנו לו משרד אבל לא נתנו לו שום כוח.

קלוד אברהים: אני רוצה להגיד משהו קטן.

קלוד אברהים: כאשר הייתי בן שלוש התחילה המלחמה בלבנון.

קלוד אברהים: כל מה שהכרתי עד שיצאנו משם, כאשר הייתי בן 28, היה בתקציב ישראלי.

קלוד אברהים: מי בנה את המגרש של הילדים – ישראל; מי סידר את הרחוב – ישראל; מי סידר את הכנסייה – ישראל; מי שילם דלק לבתי ספר – ישראל.

קלוד אברהים: מי שילם הכול – הכול ישראל.

קלוד אברהים: מאיפה התקציב?

קלוד אברהים: ישראל.

קלוד אברהים: מאות מיליוני דולרים היו משלמים בכל שנה.

קלוד אברהים: כל הכלים של הצבא, כל הלוגיסטיקה של הצבא, כל מה שנקרא צבא היה משולם בכסף של ישראל.

קלוד אברהים: המשכורות, הפיצויים, כל מה שאתה רוצה.

קלוד אברהים: המדים של צד"ל לא היו של צד"ל, כולם הלכו עם מדים של צה"ל.

קלוד אברהים: הסמל של צה"ל היה על המדים.

איתן כבל: שירתי עם צד"לניקים.

קלוד אברהים: החללים של צד"ל קבורים בלבנון במדים של צה"ל.

קלוד אברהים: הגענו לכאן ואף אחד לא הכיר בנו, אף אחד לא הכיר אותנו.

קלוד אברהים: משרד הביטחון לא הכיר אותנו.

קלוד אברהים: ערכנו הפגנות.

קלוד אברהים: בחלק מן ההפגנות בהתחלה אנחנו חילקנו פרחים לאנשים.

קלוד אברהים: בהפגנה אחרת פה, במרחק קצר מן הכנסת, קיבלנו מכות, המשטרה ירדה אלינו עם סוסים, קיבלנו מכות.

קלוד אברהים: אחרי כל השנים האלה החבר'ה התעייפו.

קלוד אברהים: הגיל הממוצע של אנשי צד"ל היום הוא בין 55–60.

קלוד אברהים: המשכורת המקסימלית שהם מקבלים היא שכר מינימום.

קלוד אברהים: בן 60 או בן 70 צריך לעבוד כשומר: משמרת בוקר, משמרת לילה, כדי להכניס כסף הביתה, כדי לשמור על הכבוד שלו.

קלוד אברהים: אדוני, אנחנו לא הפסדנו כבוד כאן.

קלוד אברהים: הכבוד שלנו שמור.

קלוד אברהים: כל עם ישראל חיבק אותנו, העם חיבק אותנו ואהב אותנו.

קלוד אברהים: אבל אנחנו הפסדנו – ישראל לקחה מאתנו את הגאווה.

קלוד אברהים: כל מה שהיינו גאים בו – היא לקחה מאתנו את הגאווה.

קלוד אברהים: הילדים שלנו לא יודעים איפה נלחמנו, הם לא מכירים סבתא, לא מכירים סבא, לא מכירים דודים, לא מכירים אף אחד.

קלוד אברהים: אנחנו צריכים לצאת לקפריסין או לייוון כדי לפגוש את המשפחה.

קלוד אברהים: כל פעם שאנחנו יוצאים אנחנו צריכים לשלם 10,000 או 20,000 דולר כדי לערוך מפגש.

קלוד אברהים: תחשוב כמה אתה צריך לחסוך כדי להגיע לסכום הזה, כדי לראות את המשפחה במשך יומיים או שלושה.

קלוד אברהים: אדוני, הבעיה היא לא רק דיור.

קלוד אברהים: 500,000 השקלים האלה זה צחוק, הם עושים מאתנו עוד פעם צחוק.

קלוד אברהים: 18 שנים.

קלוד אברהים: בשנת 2000 ה-500,000 שקל האלה יכלו לקנות לא רק דירה, יכלו לקנות ארמון לכל אדם.

קלוד אברהים: היום עם 500,000 שקל לא יכולים לקנות אפילו מלונה לכלב, ואתם מכירים את זה.

קלוד אברהים: עם כל זאת, אנחנו ויתרנו על הכול.

קלוד אברהים: רק תנו לנו למות בכבוד.

קלוד אברהים: תודה לך אדוני.

איתן כבל: תודה, קלוד.

איתן כבל: הדברים שלך – באמת קשה מאוד.

איתן כבל: זו תעודת עניות למדינת ישראל, התיאור שאתה מתאר.

איתן כבל: כמי שגם לחם לצדם של לוחמי צד"ל והייתה לי זכות להתאמן איתם.

איתן כבל: אורי גנני, בבקשה.

אורי גנני: אני איש הגליל העליון מקיבוץ יפתח.

אורי גנני: משנת 2010 התגייסתי וגייסתי חברים לעזרת אנשי צד"ל, אחרי שפורסם בתקשורת על כל בעיות הקליטה שלהם.

אורי גנני: אני רוצה לחזק את הדברים של קלוד אברהים, שמדינת ישראל עשתה מהם צחוק, עשתה הפרד ומשול, לא טיפלה בהם בשום נושא כפי שצריך לטפל.

אורי גנני: נכון שהבעיה של הדיור היא הבעיה העיקרית.

אורי גנני: הייתי מקבל מן החבר'ה של יוסי פלד פניות לטפל ולעזור למי שהיו צריכים לעזוב את הבית וללכת לרחוב – כך היה בקריית שמונה ובמעלות ובכל מיני מקומות – אנשים שהגיעו למצב שהם לא יכולים לשלם שכר דירה והיו צריכים לעבור לרחוב, ואף אחד לא טיפל בהם כפי שצריך.

אורי גנני: גם אני לא מאמין היום שכל ההבטחות האלה, כל מה שמבטיחים, יתממש.

אורי גנני: אני מכיר את מה שקורה בארץ.

אורי גנני: הבירוקרטיה שלנו תוציא להם את הנשמה עוד שנים רבות.

אורי גנני: מכניסים לחוק סעיף "כמידת יכולת".

אורי גנני: זה כבר נותן לכל הפקידים מקום להסתתר ולא לקיים את הדברים.

אורי גנני: נושא חשוב מאוד שנתקלתי בו הוא אנשי צד"ל שרצו לעבוד בתור מאבטחים.

אורי גנני: היה מישהו שהיה מאבטח ורצה לעבוד כמאבטח ברכבת.

אורי גנני: אמרו לו: "לא, אתה לא שירתת בצה"ל".

אורי גנני: נפגשתי עם קבלן ערבי נוצרי שעובד בבתי הזיקוק בחיפה, הוא רצה להעסיק אנשי צד"ל.

אורי גנני: אמרו שהם לא שירתו בצה"ל.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: גברתי מנהלת הוועדה, אני מבקש שכבר נוציא פנייה בנושא הזה למשרד הביטחון.

איתן כבל: נראה לי אבסורד גמור שאנשים שנלחמו לצד צה"ל – נכון, הם לא התגייסו בבקו"ם אבל הם נתנו מעצמם לא פחות מרבים וטובים מחיילי צה"ל – שהם לא מוכרים.

איתן כבל: אולי צריך להביא את זה בתיקון חקיקה או בתקנה.

איתן כבל: לא אמרו להם את זה כגחמה אלא אני מניח שיש עדיפות למי ששירת בצה"ל, זאת הסיבה שכנראה דחו אותם – אני אומר את זה מהכרות ממקומות אחרים.

איתן כבל: זה דבר שצריך לתת עליו את הדעת ולטפל בו.

איתן כבל: תודה לך.

איתן כבל: עוד מישהו רוצה לדבר לפני שאעביר ליגאל פרסלר את רשות הדיבור?

דוד ברלב: יש לנו עוד נציגים, ברשותך.

איתן כבל: אני שואל מי מבקש לדבר.

איתן כבל: כתוב: "כל המוסיף גורע".

איתן כבל: אני חושב שקלוד אברהים היה מדויק, כמו בסכין מנתחים.

איתן כבל: אני אומר בכאב.

איתן כבל: הוא אמר את הדברים בצורה מאוד ברורה.

קלוד אברהים: אדוני, אם תוכל לשמוע אותו.

קלוד אברהים: הוא בן 70.

קלוד אברהים: הוא שירת במשך 25 שנים בצד"ל.

קלוד אברהים: הוא חולה סרטן היום, נמצא כבר ארבע שנים בטיפולים.

קלוד אברהים: תשאל אותו כמה כסף נכנס לו בכל חודש.

איתן כבל: כמה כסף אדוני מקבל?

חנא חסבאני: 4,000 שקל, ואני משלם מזה שכר דירה.

איתן כבל: איפה אתה גר?

חנא חסבאני: בקריית שמונה.

איתן כבל: יש לך פה משפחה ביחד אתך?

חנא חסבאני: היה לי בן שנפטר כאן ממחלת ניוון שרירים.

חנא חסבאני: אני לבד.

חנא חסבאני: שלחנו אותו ללבנון בארגז.

חנא חסבאני: יש לו שני ילדים.

חנא חסבאני: אני נשארתי פה בגלל שני התינוקות.

חנא חסבאני: אין לי כלום.

איתן כבל: מי מטפל בהם?

חנא חסבאני: אימא שלהם.

חנא חסבאני: איך אני יכול לחיות?

איתן כבל: אתה עוזר להם קצת?

חנא חסבאני: איך אני יכול לעזור?

איתן כבל: אני מבין.

איתן כבל: אני מנסה להבהיר את הבעיה.

חנא חסבאני: צריך לשלם עבור חשמל, עבור ארנונה, עבור מים, עבור טלפון, עבור שכר דירה.

איתן כבל: קודם כול, שתהיה בריא.

איתן כבל: כולנו מתפללים בשבילך.

חנא חסבאני: בן שלי עזר לי, אבל הוא מת.

קלוד אברהים: אדוני, כמו חנא חסבאני יש רבים, אבל לא יכולנו להביא את כולם, והם גם לא יכולים לנסוע.

איתן כבל: מה גובה השכירות שאתה משלם בחודש בקריית שמונה?

חנא חסבאני: עכשיו נתנו לי שכירות בדירת עמידר.

איתן כבל: כמה אתה משלם?

חנא חסבאני: עכשיו השכירות היא 180 שקלים.

איתן כבל: לפחות זה.

קלוד אברהים: אדוני, זה רק עכשיו.

חנא חסבאני: זה חדר שינה וסלון והם רוצים עבור זה 400,000 שקל.

קלוד אברהים: אם הוא רוצה לקנות את הדירה הזאת הוא צריך לשלם 400,000 שקל, עבור חדר שינה וסלון.

פארס אל חאג'י: אני איש צד"ל לשעבר, אח שכול במשפחה שכולה.

פארס אל חאג'י: לפני שנה וחצי פניתי לרשות מקרקעי ישראל – אני גר בירכא – על מנת לזכות לגשת למכרז של חיילים משוחררים.

פארס אל חאג'י: אמרו לי שאני צריך להביא המלצה של משרד הביטחון על כך ששירתי בצד"ל.

פארס אל חאג'י: פניתי למשרד הביטחון, שם אמרו לי: "בגלל ששירת בצד"ל אתה לא יכול לקבל המלצה ממשרד הביטחון".

פארס אל חאג'י: חזרתי לרשות מקרקעי ישראל.

פארס אל חאג'י: שם אמרו לי: "אתה צריך לשלם עבור המגרש מחיר מלא.

פארס אל חאג'י: אתה לא יכול לשלם כמו חייל משוחרר, כמו החבר'ה הדרוזים או מיעוטי הבדואים והנוצרים".

פארס אל חאג'י: אחר כך שלחתי מכתב למשרד הביטחון והגעתי ליועץ המשפטי.

איתן כבל: אתה זוכר את השם שלו?

פארס אל חאג'י: לא.

פארס אל חאג'י: היועץ המשפטי אמר לי: "אני צריך לעזור לך אבל בגלל שזה לא נכנס בחוק של אנשי צד"ל, צריך לתקן את זה".

פארס אל חאג'י: זה גם יעזור לנו במכרזים בכפרים הדרוזיים שבהם אנחנו גרים.

פארס אל חאג'י: יש קבוצה גדולה של חיילים דרוזים צד"לניקים שגרים שם.

פארס אל חאג'י: אם אפשר לתקן את החוק.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: תיכף נשמע גם את יגאל פרסלר ונראה אם אנחנו יכולים להביא תיקון.

צחי ברקת: עוד בנושא שלו: אני שירתי בשב"כ בלבנון מ-1978 ועד 2000.

צחי ברקת: בנושא שלו, אני רוצה להגיד ולקבוע: הבחור היה מקור חסוי שלנו, שנחשף, ובעקבות חשיפתו הוא היה חייב לעזוב את לבנון ולהגיע ארצה כי אחרת כולכם מבינים מה היה קורה לו.

צחי ברקת: הוא נחשב כאיש כוחות הביטחון למרות שהיה אזרח.

צחי ברקת: זה מה שרציתי להגיד.

איתן כבל: תודה.

דוד ברלב: הוא זכאי לשיקום, בוודאי, והוא לא קיבל שיקום למרות פניות חוזרות ונשנות.

דוד ברלב: אני עורך דין במקצועי ושייך להתארגנות "צדק לצד"ל".

דוד ברלב: האיש הזה, שזכאי לכל הדעות, מקבל תשובה לקונית מכולם: "אינו עומד בקריטריונים".

דוד ברלב: לך תבקש את הקריטריונים – אתה לא זכאי לראות אותם.

דוד ברלב: אני איש שירות הביטחון לא יכול לראות איך הם קובעים, למה א' מקבל ו-ב' לא מקבל.

דוד ברלב: הדברים האלה זועקים לשמיים.

עליזה לביא: מי זה הם?

עליזה לביא: על מי אתה מדבר?

דוד ברלב: מערכת הביטחון עונה לנו: "לא עומד בקריטריונים".

דוד ברלב: תנו לי לראות את הקריטריונים לפחות.

דוד ברלב: אין.

דוד ברלב: בבית המשפט העליון הבג"ץ מגבה את זה: "בסדר שכותבים לכם כך".

דוד ברלב: היו אין-ספור תיקים בעניין הזה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: גברתי רוצה לומר משהו?

איתן כבל: בבקשה.

עליזה לביא: היה חשוב לי מאוד להיכנס לכאן.

עליזה לביא: זה יום עמוס מאוד בכנסת.

עליזה לביא: אני רוצה קודם כול לומר שאף פעם לא מאוחר לבקש סליחה.

עליזה לביא: ככל שאני נחשפת ושומעת, אני יותר ויותר כואבת ויודעת שצריך לתקן.

עליזה לביא: הייתה פה טעות היסטורית קשה מאוד.

עליזה לביא: זה לא המקום לשפוט אבל כן המקום לתקן.

עליזה לביא: אני שמחה מאוד, אדוני היושב-ראש, חברי חבר הכנסת איתן כבל, שזה קורה במשמרת שלך כיושב-ראש ועדת הכלכלה, כי יש לנו את הכלים, קודם כול, לקבל את המידע, המידע שאני שומעת עכשיו שנחסך.

עליזה לביא: אנחנו כן יכולים לקבל את הקריטריונים.

עליזה לביא: אני מכירה את המערכת מתיקים אחרים שאני מטפלת בהם, שגם שם אני רואה הרבה דברים שמאוד מאוד לא ברורים, גם לי כחברת כנסת.

עליזה לביא: הרבה פעמים, אני אומרת לך, בסוגיות מול משרד הביטחון נאלצתי להגיש הצעת חוק כי המשרד אמר אחרת, לגבי נושאים אחרים.

עליזה לביא: אבל כאן אני חושבת, גם מעדויות של שניכם, של צחי ברקת ושל דוד ברלב, הדברים שאתם אומרים עכשיו הם באמת נורה מהבהבת שאנחנו צריכים לתקן.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, מדובר במספר לא גדול של משפחות.

עליזה לביא: מדינת ישראל יכולה, צריכה, חייבת לעשות את התיקון הזה.

עליזה לביא: אנחנו כאן, ביחד עם החברים שיזמו את היום החשוב מאוד הזה, רתומים לעניין.

עליזה לביא: הייתי שמחה, אדוני היושב-ראש, ואני בטוחה שתעשה את זה, שתקבע לוח זמנים לגבי תשובות, גם של משרד הביטחון אבל גם של פתרון שצריך וחייב להסתמן.

עליזה לביא: תודה.

איתן כבל: תודה, יקירה.

איתן כבל: עלי בינג, ברשותך, אני רוצה לחלק, כדי שנהיה ממוקדים ולא נתפזר: יש עניינים שנוגעים למערכת הביטחון.

איתן כבל: אבל לפני עלי בינג, יגאל פרסלר, אתה רוצה להתייחס בבקשה?

איתן כבל: אני רוצה שתהיה כאן חלוקה ברורה.

איתן כבל: עלו כמה נושאים.

איתן כבל: הנושא החשוב והמרכזי – לא אגיד החשוב, אני לא רוצה לתת פה עכשיו הגדרה מה חשוב ממה – אבל הנושא המרכזי שלשמו התכנסנו כאן הוא נושא הדיור.

איתן כבל: ועדת הכלכלה מרגע זה הולכת ללוות את העניין הזה.

איתן כבל: זו נקודה אחת.

איתן כבל: יש עוד נקודות פרטיות שעלו כאן:

איתן כבל: עניין ההגדרה של "לוחם", שכאשר אתה מוגדר כלוחם אתה יכול גם לעבוד בשמירה, וכך גם הנקודה של פארס אל חאג'י, שיוכל להשתתף במכרזים, שהחוק קובע שמי שיכול לקבל את ההטבות הוא מי שהיה חייל צה"ל.

קלוד אברהים: רק כדי להבהיר את העניין: הקטע של הנשק, החבר'ה מקבלים נשק כאשר הם עובדים בחברות פרטיות, וכולם עם נשק.

קלוד אברהים: אבל אם אתה עובד ב - - -

איתן כבל: תאמין לי שהבנתי בדיוק.

איתן כבל: לא אמרתי נשק.

איתן כבל: דיברתי על עניין ממוקד מאוד.

איתן כבל: יש מקומות שההעדפה היא ליוצאי צבא, כמו במקרה של פארס אל חאג'י.

איתן כבל: אני מכיר את זה כמי שכתב את הדברים האלה לגבי חיילי מילואים, שתינתן להם העדפה במכרזים ברשות מקרקעי ישראל.

איתן כבל: אז תאמין לי שאני מכיר את הדברים האלה מקרוב והיטב.

איתן כבל: אלה נקודות שצריך לתת עליהן את הדעת.

איתן כבל: אבל הסיפור המרכזי הוא הדיור.

איתן כבל: יגאל פרסלר, בבקשה.

איתן כבל: אני מוכרח לומר שנפגשתי בעבר עם יגאל פרסלר.

איתן כבל: עם כל הקשיים, קודם כול יישר כוח על המאמצים שהוא עושה.

איתן כבל: זה לא עניין של מה בכך.

איתן כבל: גם אם הוא לא מצליח להוציא מתחת ידיו את התוצאות הרצויות לכולנו, זה לא בגללו.

איתן כבל: זה שבכלל יש עוד מישהו במערכת הציבורית הממשלתית שמוכן לשבת שם ולקחת על עצמו את כל הדברים הלא פשוטים האלה – אני אפילו מלהקשיב לכם, כבר רע לי.

איתן כבל: לשבת ולהקשיב לכל העניינים האלה יום-יום, שעה-שעה, זה לא עניין של מה בכך.

איתן כבל: יגאל, בבקשה.

יגאל פרסלר: יש לי שני כובעים.

יגאל פרסלר: אחד, אני כעשרים שנה אחראי על נושא סייענים, כאומבודסמן על השב"כ בנושא סייענים ובנושא בכירי צד"ל ברגע שהם הגיעו.

יגאל פרסלר: לפני שלוש שנים בא אליי ראש הממשלה וביקש ממני לקחת את כל נושא צד"ל.

יגאל פרסלר: הוא לא רוצה להתעסק בפוליטיקה והוא רוצה שאני אסיים את הדבר הזה, בגלל העבר שלי והכול.

יגאל פרסלר: לקחתי את זה.

יגאל פרסלר: למדתי במשך חצי שנה והגשתי מסמך לראש הממשלה – העבירו אותי למנכ"ל – ול-65 חברי כנסת.

יגאל פרסלר: נפגשתי עם בסביבות 60 חברי כנסת.

יגאל פרסלר: אני מגיע לשורה האחרונה, שבשנת 2000 החלוקה הזאת בין הבכירים לבין פחות בכירים – במירכאות בכירים, ויש הרבה קצינים וגם חיילים פשוטים שעשו יותר מבכירים – הייתה חלוקה טיפשית.

יגאל פרסלר: מאז התחילו הבעיות.

יגאל פרסלר: בהתחלה כולם קיבלו שכר דירה למשל של 4,000 שקל, זה היה בזמנו הרבה מאוד.

יגאל פרסלר: עכשיו אני לא מתייחס למה שהיה לגבי הסייענים בבג"ץ.

יגאל פרסלר: כל נושא הקריטריונים בשב"כ, זה חסוי, גם אתם לא תקבלו את זה, עם כל הכבוד.

יגאל פרסלר: כבר ביקשו כמה פעמים ובג"ץ נתן הוראה לא להעביר את הקריטריונים, נקודה.

יגאל פרסלר: זה דבר אחד.

יגאל פרסלר: אני אומר לך שכל מה שהציגו, אם הם פנו אליי – טיפלתי בכל נושא לגופו זמן רב למדי.

יגאל פרסלר: ראיתי את כל התיקים ונתתי את התשובות שנתתי.

יגאל פרסלר: מי שפנה לבג"ץ, אני לא זוכר שהוא היה לטובת אותו אדם.

יגאל פרסלר: בג"ץ קבע מה שאנחנו קבענו.

יגאל פרסלר: זה דבר אחד.

יגאל פרסלר: דבר שני, בקשר לחלוקה הזאת, כתבתי בכותרת, וגם התעצבנו עליי, שיש אפליה גדולה, זו הייתה כותרת המסמך.

יגאל פרסלר: המסמך הזה עדיין נמצא עכשיו.

יגאל פרסלר: כללית, בשורה האחרונה: הולכים לפי המסמך שלי.

יגאל פרסלר: התעסקתי בזה.

יגאל פרסלר: חסרים להם הרבה דברים: חסר להם קבר, חסר להם זה, וכאן לא קיבלתי, וכאן לא קיבלתי דרגה.

יגאל פרסלר: הגעתי למיקוד שהבעיה הכי רצינית היא נושא הדיור.

יגאל פרסלר: היות והייתה פעם עתירה לבג"ץ של כמה קצינים למה יש את ההפרדה הזאת, בג"ץ קיבל את ההפרדה הזאת אבל רק לקצינים.

יגאל פרסלר: לעומת זה, גם החלטת הממשלה אמרה שצריך לסדר להם דיור ועוד כל מיני דברים.

יגאל פרסלר: למעשה נותנים להם עד היום, כרגע סיוע בשכר דירה של בין 700–1,100 שקלים, תלוי במשפחה.

איתן כבל: זה לא יכול לממן אפילו חדר.

יגאל פרסלר: כל פעם הסיוע בשכר הדירה יורד.

יגאל פרסלר: העבירו אותם למשרד העלייה והקליטה, שם התעסקו איתם שנתיים.

איתן כבל: שם יש להם סדרי עדיפויות אחרים.

יגאל פרסלר: התעסקו איתם כאילו הם עולים מן המערב, אפילו לא כאל עולים מאתיופיה או עולים מארצות אויב, שום דבר.

יגאל פרסלר: זו הייתה טעות גדולה.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לומר שראוי לנהוג בעולים האלה כולם בכבוד.

יגאל פרסלר: גם שכר דירה – ילדים גרים עם כולם, יותר מעשר נפשות נמצאות בדירה ולא משלמים להם כסף.

יגאל פרסלר: מרגע שהגעתי לנושא של האפליה הזאת התעסקתי רק בנושא דיור, כמעט לבד, ללא עזרה של צד"ל, לצערי הרב, ללא עזרה של רבים אחרים.

יגאל פרסלר: בשנה האחרונה לפי דעתי העניין התקדם מאוד.

יגאל פרסלר: ראש הממשלה נתן לפני שלושה חודשים למזכיר הממשלה לטפל, "לסגור" את הנושא הזה.

יגאל פרסלר: יש כבר תקציב של משרד הביטחון.

יגאל פרסלר: שר הביטחון מוכן.

קריאה: תקציב של כמה?

יגאל פרסלר: בסביבות 10 מיליון שקל, משהו כזה.

יגאל פרסלר: בנושא הדיור חילקנו את זה לחמש שנים, לפי מי שמגיע לו יותר.

יגאל פרסלר: תהיה ועדה והיא תקבע בדיוק את סדר עדיפויות.

איילת נחמיאס ורבין: הוא מדבר רק על הדיור.

יגאל פרסלר: על הדיור.

יגאל פרסלר: שר הביטחון בעד, והוא נותן תקציב; שר הבינוי והשיכון בעד, והוא נותן תקציב; גם שר האוצר – נמצא כאן נציג המשרד והם עושים עבודה בסדר – גם הם בעד לתת.

יגאל פרסלר: להערכתי נדרשים עוד כמה דברים קטנים כדי לקבל את ההחלטה.

איתן כבל: תודה.

אסא ירקוני: אני רוצה להוסיף כמה מילים בהתייחס לדברים של יגאל פרסלר.

אסא ירקוני: קודם כול, יגאל עושה עבודת קודש, אבל כנראה שאין לו מספיק תמיכה מן המערכת ברמה שנדרשת כדי להגיע לתוצאה.

אסא ירקוני: שר הביטחון בעד, וכולם בעד.

אסא ירקוני: נחמד לשמוע.

אסא ירקוני: אני חושב שבסוף היום הזה אנחנו צריכים לצאת - - -

איתן כבל: חבר'ה, הבנתי.

איתן כבל: אאפשר לך לומר בסוף.

איתן כבל: אני רוצה כבר להגיע לנקודה כדי שנוכל לסְכוֹם אותה.

איתן כבל: אם יהיו דברים שלדעתכם צריך עוד לעשות, כי אתם בעלי הניסיון בתחום המסוים הזה, אז אאפשר לכם.

איתן כבל: כן, אדוני, רצית לומר משהו?

איתן כבל: אנא תיגש למיקרופון.

איתן כבל: תנו לו לשבת.

גבי מנסור: שלום לכולם.

גבי מנסור: אני גבי מנסור, אני גר בכרמיאל.

גבי מנסור: אני משלם שכר דירה של 3,500 שקל.

גבי מנסור: אני נכה צה"ל.

איתן כבל: שכר דירה כל כך גבוה בכרמיאל?

קריאה: יודעים שהוא איש צד"ל ושהוא מקבל כסף.

יוסף סומך: אתה לא יודע איזה - - - יושב-ראש ועדת הכלכלה.

יוסף סומך: אנחנו בישראל ואלה המחירים.

יוסף סומך: - - - הם לא יכולים להיכנס למקום.

איתן כבל: תרגיע.

איתן כבל: יקירי, אתה אצלי בדיון, אתה לא במקום אחר.

איתן כבל: זה כמו להתפרץ על הטלר כי אתה לא מקבל הלוואה.

איתן כבל: אני כבר פה.

יוסף סומך: אני מתנצל.

יוסף סומך: זה מתוך סערת רגשות.

איתן כבל: אני מנסה להגיד משהו אחר לגמרי.

איתן כבל: כשאני אומר שבכל זאת המחירים – לא בגלל שאני לא יודע, אני מתעסק בזה פה יותר ממך, רק עדיין זה מפתיע, סדרי הגודל.

איתן כבל: זה מתחבר למה שקלוד אברהים אמר קודם.

איתן כבל: אני מקשיב לדברים שנאמרים כאן.

איתן כבל: מה שמך?

איתן כבל: אם כבר צעקת אז לפחות תיכנס לפרוטוקול.

יוסף סומך: שמי יוסף סומך, אני קצין ששירת עם צד"ל.

איתן כבל: שתהיה בריא.

איתן כבל: כבר סיימת.

איתן כבל: רק רצינו לדעת את השם בשביל הפרוטוקול.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: חברים, עכשיו אף אחד לא מפריע.

קלוד אברהים: יש לי רק דוגמה קטנה מאתמול.

איתן כבל: אם נציג את כל הדוגמאות לא נסיים היום.

איתן כבל: אנחנו רוצים להיות ממוקדים.

איתן כבל: הבנו את העניין.

איתן כבל: אתם ביקשתם שנהיה "על העניין".

איתן כבל: אאפשר לאדון המכובד מכרמיאל.

איתן כבל: עלי בינג, שהוא האיש אולי הכי חשוב פה בחדר, ואני לא מפריז, יאמר את דברו, חברי הכנסת אלעזר שטרן ואיילת נחמיאס ורבין, אם ירצו, ואני אסכם.

איתן כבל: בבקשה, אדוני.

גבי מנסור: אני נכה צה"ל, מקבל 9.5 ממשרד הביטחון.

גבי מנסור: אנשים אמרו לי: לך למשרד הביטחון.

גבי מנסור: הלכתי למשרד הביטחון והוא אמר לי: "אתן לך 50,000 שקל מענק".

גבי מנסור: עם 50,000 שקל אפשר לבנות מלונה לכלב?

גבי מנסור: זו השאלה.

גבי מנסור: אתם הגדולים יודעים מה זה.

גבי מנסור: עם 50,000 שקל אתה יכול לקנות לי בית?

איתן כבל: תודה לך.

איתן כבל: העניין ברור.

איתן כבל: אני רוצה למקד את הדיון, עלי בינג.

איתן כבל: בואו נשים בצד את כל הדברים הגדולים שנאמרו כאן.

איתן כבל: אני רוצה לדבר בצורה פרקטית כי גם ביום שאחרי, אני רוצה לפחות לעקוב אצלי במשרד.

איתן כבל: אתה מכיר את הדיונים שאני עושה, הדיונים הקטנים האלה, כדי לראות איך הדברים מתקדמים.

איתן כבל: אנא אמור לי רק את מה שאתה יכול להגיד, את מה שאתה יודע, מה האמת ולאן זה הולך בכלל.

איתן כבל: האם עכשיו טחנו מים ובזבזתי את הזמן שלכם ושלי, או שאני צריך לעשות פה מעשה?

איילת נחמיאס ורבין: או שיש תוחלת.

איתן כבל: בבקשה, עלי בינג.

עלי בינג: כפי שיגאל פרסלר אמר, הנושא נמצא על סדר יומה של הממשלה.

איתן כבל: אם אתה כבר נתלה ביגאל פרסלר זאת התחלה רעה.

איתן כבל: עלי בינג, עשה לי טובה.

איתן כבל: אנחנו מכירים ואתה אחד האנשים המוערכים על ידי, וגם אמרתי שתגיע רחוק.

איתן כבל: אני מצפה ממך ביושרך, אנא אמור לי, שים את הנעץ בדיוק על הנקודה, כדי שאדע אחר כך מאיפה אני צריך להתקדם.

איתן כבל: בבקשה.

עלי בינג: בכל זאת, ברשותך, רק אשלים את המשפט.

עלי בינג: בחודשים האחרונים אנחנו בדיונים, בין אם אצל מזכיר הממשלה, משרד ראש הממשלה עם יגאל פרסלר, משרד האוצר, משרד הביטחון.

עלי בינג: בהחלט ההתמקדות שיגאל פרסלר כיוון אותנו אליה, והוא בהחלט האיש המומחה לנושא הזה, היא בנושא הדיור.

עלי בינג: ההחלטה, כפי שגם פורסם בתקשורת, הכיוון הכללי הוא לתת מענק ליוצאי צד"ל בדיור.

עלי בינג: יש עוד כמה נושאים שצריך "לסגור" בהיבט הזה מבחינת הקבוצה, מבחינה משפטית, איך עושים את זה.

עלי בינג: מעבר לזה, משרד הביטחון להבנתי – חבר הכנסת בן ראובן ציין את זה – לא מוכן כרגע לתת את כל התקציב אז אנחנו צריכים עוד "לסגור" את כלל המקורות הנדרשים לנושא.

עלי בינג: הנושא נמצא בדיונים ועל סדר היום.

עלי בינג: שר האוצר באופן עקרוני, כפי שציין גם יגאל פרסלר, תומך, אבל אנחנו צריכים לראות איך "סוגרים" את זה.

עלי בינג: זה כן בטיפול.

עלי בינג: אני מקווה מאוד שבתקופה הקרובה נערוך עוד כמה דיונים ונוכל לקדם את זה.

איתן כבל: תמיד אני אומר:

איתן כבל: אני רק נראה טוב, אבל אני כבר לא צעיר, וכבר חוויתי את החוויות של או-טו-טו.

איתן כבל: אתה מכיר את הסיפור של "הגשש החיוור"?

איתן כבל: שאלו אותו: "מתי אתה עולה לארץ?" הוא אמר: "או-טו-טו, כששבועז יגמור את הקולג'".

איתן כבל: שאלו: "בן כמה בועז?" אמר: "בן שלוש".

איתן כבל: אני לא רוצה שאנחנו נחווה את החוויה הזאת.

איתן כבל: ה-או-טו-טו הזה הופך ברבות מן המערכות להיות סאגה בלתי נגמרת.

איתן כבל: כאשר אבוא אליך, עלי, וניפגש במסדרון אתה כבר תהיה בתפקיד בכיר יותר, ותגיד לי: "כבל, עשה לי טובה, עזוב אותי, תדבר עם הרכז החדש או עם הרפרנט או הממונה החדש".

איתן כבל: אני צריך שאתה תגיד לי, עד כמה שאתה יודע להגיד, מה הם בדיוק הדברים שצריך "לסגור".

איתן כבל: אני מבין שעדיין צריך להחליט מי ברשימה ומי לא, שזה חלק מאוד לא פשוט, אני מודע לכך, אבל זה מסוג הדברים שאני הרבה לא יכול לעזור בהם באופן אישי.

איל בן ראובן: זה די ברור.

איתן כבל: אני לא נכנס לזה.

איילת נחמיאס ורבין: זה גם חוק המספרים הקטנים.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא המונים.

אסא ירקוני: יש הסכמה לגבי הרוב.

אסא ירקוני: צריך להשלים.

איתן כבל: זה בדיוק מה שאני אומר.

איתן כבל: אני בעניין הזה לא יכול לתרום.

איתן כבל: יש כאן מערכות שצריכות לתת את הדעת והן מערכות שאני סומך שיידעו להוציא את התוצאה, למרות שהן מערכות שגם מצטיינות בזה שהן מכניסות מה שפחות, לא מה שיותר.

איתן כבל: זה דבר אחד.

איילת נחמיאס ורבין: זה בשוליים.

איתן כבל: נקודה שנייה, האם יש הסכמה על התקציב?

איתן כבל: ממה אני חושש?

איתן כבל: אתה נותן עכשיו חצי מיליון שקל.

איתן כבל: חדר אתה לא יכול לקנות בחצי מיליון שקל, אפילו לקנות את המלט עולה לך יותר מחצי מיליון שקל.

איתן כבל: צריך גם להבין, צריך לבנות מתווה כזה שבאמת יודע להתכתב עם המציאות כי אתה יודע ואתם יודעים, וצריך להגיד להם, ואני אומר את זה לכל הנציגים ששותפים פה למהלך, שלא נגיע למצב, שקורה וחוזר על עצמו יותר מפעם אחת, שאתה נותן מענק כזה או אחר והוא נשחק מול המציאות היום-יומית של יוקר המחיה, של יוקר הדיור.

איתן כבל: אז גם נתת חצי מיליון שקל וגם הם נכנסים ל-loop שלא יוצאים ממנו.

איתן כבל: תזכור עוד דבר, מכיוון שיודעים שהם יוצאי צד"ל מכפילים להם את המחיר כמעט בכל דבר.

איתן כבל: אנשים לא יודעים את כל העניין הזה פה.

איתן כבל: הוא אומר: "אה, הוא צד"לניק – מערכת הביטחון.

איתן כבל: זה זמן לסחוט אותה, כי מערכת הביטחון תמיד משלמת, כשהיא כבר מתחייבת אז היא נותנת חודש בחודשו".

איתן כבל: מעבר לפעולות של יגאל פרסלר, ולא נוסיף, צריך להקים צוות של אנשי מקצוע שיודע ללוות את העניין הזה גם כלכלית, שיודע לכוון אותם, שיודע לתת להם את העצה הנכונה.

איתן כבל: הם לא ילכו עכשיו ליועצי משכנתאות ויועצי זה.

איתן כבל: הם לא ייצאו מזה.

איילת נחמיאס ורבין: משרד העלייה והקליטה זה לא הגורם.

איתן כבל: במשרד העלייה והקליטה לא סופרים אותם.

אסא ירקוני: משרד הבינוי והשיכון לקח על עצמו לקבץ את התהליך.

אסא ירקוני: גילוי נאות.

איתן כבל: יפה.

איתן כבל: קודם כול אני מעריך מאוד את מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון ואני אוהב אותו מאוד.

איתן כבל: אני לוקח על עצמי לדבר אתו.

איתן כבל: שיגיד לי גם מי האנשים בדיוק, מי הצוות שהוא מקים שם כדי שנדע בדיוק מי האנשים, מי ילווה מן הבחינה הזאת.

איתן כבל: אני אומר לך יגאל פרסלר, ואני אומר לך עלי בינג, לתת להם כסף ולהגיד להם ללכת?

יגאל פרסלר: אני רוצה להתייחס.

איתן כבל: אאפשר לך בעוד רגע.

איתן כבל: אני מנסה להגיד את הדברים בצורה ברורה מאוד.

איתן כבל: זה דבר אחד.

איתן כבל: ועוד דבר, עלי בינג, כשאתה אומר "עוד כמה עניינים" – תגדיר מה הם העניינים.

קריאה: פקיד שלא בא לו.

עלי בינג: כפי שאמרתי וכפי שציינת, אדוני יושב-ראש הוועדה, ראשית, צריך לראות מי האוכלוסייה, שנית, האם מבחינה משפטית בזה נגמר האירוע.

עלי בינג: אנחנו לא רוצים לקבל רק החלטות.

איתן כבל: מסכים.

עלי בינג: צריך לראות גם שזה מקובל על האוכלוסייה.

עלי בינג: בעצם מה שאנחנו שומעים, מטבע הדברים, שיש טענות כאלה ואחרות.

עלי בינג: אנחנו לא רוצים לעשות משהו ואז יגידו לנו: למה לא אחרת?

עלי בינג: ויתקפו את זה בבג"ץ וכיוצא בזה.

עלי בינג: הסוגיה השלישית היא כאמור המקורות התקציביים.

עלי בינג: משרד הביטחון כרגע לא אמר שהוא מקציב את כל התקציב.

עלי בינג: צריך לאגם את התקציב הנדרש לטובת ההחלטה הזאת.

איתן כבל: למען האמת, האם נחה דעתי?

איתן כבל: לא.

איתן כבל: אגיד לך את האמת, אפילו עם משקפת 20 על 120 אני לא רואה את דעתי נחה מהדברים שלך.

איתן כבל: נאמרו דברים, אמרת אותם בזהירות רבה מאוד מאוד, זהירות שכאילו אומרת לי – כאילו אמרת: "בערך אנחנו על העניין".

איתן כבל: אפרופו, יש פה אנשי צבא: זה כמו במפה, כששואלים איפה אתה וכאשר אתה לא יודע אתה אומר "בערך פה".

איתן כבל: עכשיו כאילו אמרת: "אני יודע שהתשובה היא בערך פה".

איתן כבל: אני לא יודע לגעת בה בצורה מאוד משמעותית, לצאת מכאן ולהגיד: חברות וחברים, אנחנו יודעים.

איתן כבל: מי במשרד האוצר מתעסק בזה?

איתן כבל: אתה באופן אישי?

עלי בינג: כן.

איתן כבל: אני מציע שנשב סביב שולחן דיונים, כפי שאתה מכיר.

איתן כבל: זו הדרך היחידה.

איילת נחמיאס ורבין: להושיב את כל הגורמים סביב השולחן.

איתן כבל: להושיב שלושה–ארבעה אנשים, שכל אחד מהם אחראי מהכיוון שלו.

איתן כבל: אזמן אתכם לדיון אצלי.

איתן כבל: אני מבקש שיהיו גם מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון, שיהיה עלי בינג ממשרד האוצר.

איתן כבל: תגיד לי מי עוד לדעתך צריך להיות.

איתן כבל: כמובן אם יגאל פרסלר ירצה להיות חלק מן השולחן.

עלי בינג: יגאל פרסלר חייב להיות.

איתן כבל: אז בוודאי, ועוד מי שאתם יודעים להגיד לי שיכול לסייע.

איתן כבל: בבקשה, יגאל פרסלר.

יגאל פרסלר: ראשית, משרד הביטחון עושה את הדבר הזה על ידי מאות אנשים.

יגאל פרסלר: יש לו צוות והוא עושה.

יגאל פרסלר: לא צריך להקים ועדה חדשה.

איתן כבל: לא ועדה.

יגאל פרסלר: הדבר פשוט מאוד: הרי גם על פי ההחלטה, תקום ועדה במשרד ראש הממשלה שיהיו בה נציגים מכל המשרדים.

יגאל פרסלר: אנחנו עושים עכשיו בדיוק אותו דבר בדהניה ואנחנו עושים את זה בכמה מקומות.

יגאל פרסלר: תקום ועדה עם כל הנציגים ויחליטו איך עושים את זה בכל משפחה ומשפחה.

יגאל פרסלר: חוץ מזה תקום ועדה מקצועית, כנראה מאנשי השב"כ שעושים את זה עד היום, כי הם באמת הכי מקצועיים בארץ.

יגאל פרסלר: כנראה לוקחים אותם לשירות מילואים.

יגאל פרסלר: יגייסו שלושה אנשים והם ישבו בצפון.

איתן כבל: אני רוצה לעזור לך.

איתן כבל: אני באתי לעזור.

איתן כבל: הרי אם הכול קיים אז לשם מה אתם צריכים אותי?

אסא ירקוני: תקום ועדה – זה האויב הכי גדול שאנחנו מכירים.

איתן כבל: אני רוצה להבהיר גם מהניסיון האישי שלי.

איתן כבל: הרי תמיד כשבאים לכאן – ויגידו לך חברי הכנסת – עוד לא קרה שמישהו בא לפה ואמר שהכול פתור, שהכול בסדר.

איילת נחמיאס ורבין: יש לנו דוגמה אחת כזאת.

איילת נחמיאס ורבין: היא לא טובה.

איתן כבל: לא באתי להחליף את הוועדה של השב"כ או את הוועדות במשרדים.

איתן כבל: עובדה, הן קיימות עד היום, וכבר 18 שנים אנחנו פה.

איתן כבל: אני מנסה להגיד, זה פררוגטיבה שלי שאני עושה כיושב-ראש ועדה.

איתן כבל: אני לא מתחיל לזמן את כל הגורמים.

איתן כבל: לא אצא מזה.

איתן כבל: אני מדבר על צוות פעולה שיודע לעקוב.

איתן כבל: כשאמרת לי: צוות השב"כ ומערכת הביטחון יושב ועובד – אני יודע שיש מישהו שעושה את העבודה שלו.

איתן כבל: כשאומר לי עלי בינג, הוא יודע להגיד לי: תשמע, אנחנו במשרד אוצר כבר התקדמנו ב-א', התקדמנו ב-ב', אני תקוע ב-ג' ואני אולי יודע לחלץ את זה בצורה טובה יותר – אז אנחנו נעשה את זה.

איתן כבל: אם צריך לתקן תקנה כלשהי, לפעמים פתאום מסתבר לכם שאולי צריך איזו תקנה או תיקון או צו – אלה דברים שקורים פה בחיי היום-יום.

איתן כבל: לא ביקשתי להקים צוות של 20 איש.

איתן כבל: אני מדבר בסך הכול על שניים–שלושה שבאמת נמצאים בליבת הפעולה של המעשה.

איתן כבל: זה מה שאני מתכוון לעשות.

איתן כבל: מהניסיון, זה כמעט הדרך היחידה לחלץ דברים שלא בפורום כזה רחב.

איתן כבל: ראיתי שמישהו כאן הרים יד.

איתן כבל: לאה סיני, אאפשר לך לדבר בקצרה.

איתן כבל: אלעזר שטרן, אאפשר לך לסכם.

איתן כבל: לאה סיני היא מתנדבת.

לאה סיני: אני מתנדבת שמלווה רבים מאנשי צד"ל.

לאה סיני: יש כאן נכה צד"ל על כיסא גלגלים, קטוע רגליים, וזאת אשתו.

לאה סיני: יש לו בת אחת ששירתה בצה"ל.

לאה סיני: יש להם בעיה בבית, מבחינתו ומבחינת הילדה שהיא בת 25.

לאה סיני: ניסיתי לעזור לה להתקבל לעבודה בעיריית חיפה.

לאה סיני: מתעללים בה בצורה איומה, לא ראיתי דבר כזה במדינת ישראל.

לאה סיני: דרך אגב, האישה שאתם רואים כאן הייתה קצינה בצד"ל, היא הייתה אתנו, עם השב"כ ביחד.

לאה סיני: עד היום אין לה שום זכויות ואין לה שום דבר כי בעלה הוא נכה.

לאה סיני: למרות שהיו גם בעיות עם הדיור, עם כיסא הגלגלים, עם כל הדברים האלה – זה בלתי אפשרי.

לאה סיני: הדירה שלהם קטנה ומצומצמת וצריך לטפל בנושא הזה.

לאה סיני: נמצא כאן גם נימר סאקר ששירת באד"ל (אזור דרום לבנון), לא בצד"ל, שלא הכירו בזה.

לאה סיני: הוא היום חולה.

לאה סיני: אין לו תעודת זהות, אין לו ביטוח בקופת חולים, אין לו ביטוח לאומי, אין לו סיוע ממשרד הביטחון.

לאה סיני: יש לי כאן מכתב מקצין בכיר על כך שהוא שירת ושהוא מקבל משכורת ממשרד הביטחון.

לאה סיני: עד היום הוא לא קיבל אף אגורה.

לאה סיני: הוא לא מוכר.

לאה סיני: הוא נפל בין הכיסאות.

לאה סיני: לא יכול להיות דבר כזה במדינת ישראל, שהוא נמצא בה המון שנים, והם תרמו המון למדינת ישראל, והיום אין שום דבר, הם נמצאים ברחובות.

לאה סיני: אין לו דירה, אין לו אפילו תעודת זהות.

לאה סיני: כל הזמן אני צריכה לנסוע לעכו, להגיע למשרד הפנים בשביל לעזור לו, בשביל לתרום לו, בשביל ללחוץ שייתנו לו תעודת זהות כזאת ארעית, אבל אי אפשר כך.

לאה סיני: הוא איש חולה.

לאה סיני: לא יכול להיות דבר כזה.

לאה סיני: אין לו דירה, אין לו כלום.

איתן כבל: אני מציע שתעבירי לנו את הפרטים ואני אעביר אותם לגורמים המטפלים.

איתן כבל: צריך לבדוק את זה.

איתן כבל: אני לא יודע לענות לך על זה, אבל אוכל לנסות לפחות.

איתן כבל: תעבירי לי את הפרטים במכתב מסודר ואנסה להעביר את זה לגורמים המטפלים.

איתן כבל: זה מדהים אותי.

לאה סיני: הוא תרם למען המדינה.

איתן כבל: תודה, לאה.

איתן כבל: ממש בקצרה, טוביה בולוס.

טוביה בולוס: שמי טוביה בולוס.

טוביה בולוס: במשך 25 שנים שירתי בצד"ל.

טוביה בולוס: נעזוב את צד"ל.

טוביה בולוס: כשהגעתי לישראל אף אחד לא עזר לי, כלום, אף לא בשקל.

טוביה בולוס: אם מישהו נתן לי שקל הוא יכול להגיד.

טוביה בולוס: אף אחד לא עזר.

טוביה בולוס: למה?

טוביה בולוס: אני לא יודע.

טוביה בולוס: אמרו לי: יש את משרד הקליטה.

טוביה בולוס: חלפו שבע שנים, הלך משרד הקליטה, סגור.

טוביה בולוס: איפה משרד הקליטה?

טוביה בולוס: סגור.

טוביה בולוס: למה לא אמרו לי שיש את משרד הקליטה, או משהו?

טוביה בולוס: אף אחד לא אמר לי.

טוביה בולוס: למה?

טוביה בולוס: אני לא יודע.

טוביה בולוס: אחרי חודשיים או שלושה התקשרו אליי ממשרד הביטחון.

טוביה בולוס: שאלו: "השם שלך טוביה בולוס?

טוביה בולוס: " אמרתי: "כן".

טוביה בולוס: אמרו לי: "מאיפה אתה מגיע?" "מאיפה אני מגיע?

טוביה בולוס: מסוריה?

טוביה בולוס: מאיפה אני מגיע – מלבנון אני מגיע, יש לי מספר.

טוביה בולוס: " "לא, מה פתאום?

טוביה בולוס: מאין אתה מגיע?

טוביה בולוס: אין עליך כלום.

טוביה בולוס: " אחרי ארבעה–חמישה חודשים התקשרו: "יש לך פיצויים".

טוביה בולוס: "לי יש פיצויים?

טוביה בולוס: אתם יודעים מי אני?

טוביה בולוס: " אתה לא יודע מה עשו לי.

טוביה בולוס: עד עכשיו שקל אחד לא קיבלתי.

קלוד אברהים: אדוני, כאשר חילקו אותנו לקליטה ושיקום, יש קבוצה שהתנגדה לחתום על מעבר למשרד העלייה והקליטה.

קלוד אברהים: בקבוצה הזאת התנקמו עד הסוף, לא נתנו לה ולו שקל אחד, לא בעזרה בשכר דירה.

קלוד אברהים: כדי לקבל ממשרד העלייה והקליטה עזרה בשכר דירה היית צריך לחתום שאתה מסכים.

איתן כבל: מוותר כאילו על כל השאר.

קלוד אברהים: רוב האנשים בגלל המצוקה חתמו.

קלוד אברהים: יש קבוצת גיבורים שלנו שלא הסכימו בגלל שהם לא היו מוכנים, ואחר כך בכל מקום אמרו שהם צודקים שהם לקחו את המעמד הזה.

איתן כבל: הבנתי.

איתן כבל: מי מטפל עכשיו במקרה?

טוביה בולוס: אף אחד לא מטפל בכלום, משנת 2000 ועד עכשיו.

קלוד אברהים: אף אחד לא מטפל.

קלוד אברהים: אין משרד שמטפל.

קלוד אברהים: הפחד שלי, שגם לא יהיו רשומים ברשימה של אלה שזכאים לטיפול.

טוביה בולוס: אין לי אוכל בבית.

טוביה בולוס: איזו מדינה זאת?

איל בן ראובן: קלוד אברהים, אני מבקש שתדבר אתי אחר כך על הנקודה הזאת פרופר ואנחנו נחשוב.

איל בן ראובן: כפי שהזזנו את כל הדבר הזה, נטפל גם בזה.

אסא ירקוני: גילוי נאות: בכל מה שנאמר כאן יש החרגה אחת.

אסא ירקוני: משרד הביטחון הסכים להקצות תקציב להקמת אנדרטה לחללי צד"ל.

אסא ירקוני: זו ההחרגה.

איתן כבל: עזבו את זה עכשיו.

איתן כבל: אני כבר חייב לסיים והדיון הבא כבר בפתח.

איתן כבל: אני רוצה לאפשר לחבר הכנסת שטרן ולחברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין להתייחס, ואני רוצה להגיד שניים–שלושה משפטים לסיכום ולסיים את הישיבה.

איתן כבל: בבקשה.

אלעזר שטרן: אגיד איך אני באתי לעניין הזה.

אלעזר שטרן: איל בן ראובן כמובן מוביל כאן.

אלעזר שטרן: היינו הבוקר גם בדיון בוועדת החוץ והביטחון.

אלעזר שטרן: אפשר עכשיו ללכת לכל מיני מקומות ואפשר להתבלבל.

אלעזר שטרן: צריך גם להגיד למדינה שעשו גם דברים יפים מאוד בהקשר הזה.

אלעזר שטרן: שלא ייווצר פה חס וחלילה רושם שהמדינה מזניחה לאורך שנים ושכחה והכול.

אלעזר שטרן: יש פה שני עיוותים מרכזיים.

איתן כבל: דרך אגב, זה נאמר.

איתן כבל: כל מי שקיבל ועד מתי – זה נאמר בצורה ברורה מאוד.

אלעזר שטרן: הרי יש בעיות במדינת ישראל.

אלעזר שטרן: כשאתה מסתכל על הטיפול באנשי צד"ל, שהיינו שם איתם, לא צריך להגיד לך, לא צריך להגיד פה לאף אחד, אנחנו גם יודעים וגם זוכרים וגם לא שוכחים, יש שני דברים שעלו כאן גם בתוך זה.

אלעזר שטרן: אחד זה הנושא של ההבדל ביניהם, שהוא בעייתי מאוד.

אלעזר שטרן: אנחנו לא מכירים מקום כזה של שינוי יחס לפי הבדלי דרגות.

איתן כבל: נכון, לא קיים.

אלעזר שטרן: צריך להגיד את האמת.

אלעזר שטרן: זה בניגוד לאתיקה הבסיסית המוסרית שלנו.

אלעזר שטרן: את זה צריך לסדר.

אלעזר שטרן: כדי לסדר את זה – זה אותם 500,000 שקל כדי לפתור את סוגיית הדיור, ובזה לגמור עם זה.

לאה סיני: אבל לכולם.

אלעזר שטרן: וגם שאנחנו נדע להסתכל על החברים שלנו בעיניים ולהגיד להם, מצד אחד, גם תודה, אחרי שעושים את זה, וגם שיידעו שמדינת ישראל התייחסה, סוגרת את הפרשה הזאת בעיניי בצורה מכובדת מאוד.

אלעזר שטרן: זה מה שצריך לעשות.

איתן כבל: תודה חבר הכנסת שטרן.

איתן כבל: איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: שמחתי לשבת כאן ולהקשיב לכם, למרות שלא פשוט לשמוע את הצרות שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: היו כאן ילדים מ"חינוך לפסגות" ששמעו אתכם.

איילת נחמיאס ורבין: הדבר שאני שמעתי פה בדיון הזה הוא הברית המדהימה בין אנשי צד"ל לבין הישראלים שעוזרים להם ומסייעים להם.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת את זה גם ליגאל פרסלר.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שאתם מטפלים בזה באמת מכל הלב, כי יגיע הרגע שבו כבר לא יהיו ישראלים שיזכרו את תרומתו הגדולה של צד"ל לביטחונם של ישראלים רבים.

איילת נחמיאס ורבין: זה הרגע שמפחיד אותי.

איילת נחמיאס ורבין: לכן זה חייב להיות מטופל ולהחליט שבטווח של שנה הכול נפתר והכול מאחורינו, משום שבאמת אנחנו יודעים מה זה שאנשים ממשיכים להידפק על הדלתות ואין מי ששומע אותם.

קריאה: יגאל פרסלר מחייך.

יגאל פרסלר: כי אם את אומרת "שנה", ויהיו בחירות, אז לא השגנו שום דבר.

איילת נחמיאס ורבין: תקשיבו: יש דברים שעם כל הכבוד חייבים לקרות בלי קשר לבחירות.

איילת נחמיאס ורבין: במדינת ישראל, במקרה יש כאן כנסת שתקופת כהונתה ארוכה, אבל הכנסת הזאת יכלה להיות קצרה כמו הכנסת הקודמת.

איילת נחמיאס ורבין: לכן עלינו להגיע לנקודת הסיומת, והיא יכולה להגיע רק בהגדרה של כל הגורמים השותפים.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שאתה צודק באלף אחוז, איתן כבל.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להיות שולחן עגול לדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר, עם כל הקושי היום, אני גם מתרגשת מהברית הזאת, ואני מודה לחברים שלי, לאיל בן ראובן, לאלעזר שטרן ולאכרם חסון, על כך שנתתם הזדמנות גם לילדים שהגיעו לכאן לשמוע אתכם ולראות מה זה להיות שותפים בברית.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו רואים את החשיבות של זה בימים כמו הימים הקשים שעוברים עלינו בדרום.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: איל בן ראובן, בבקשה.

איל בן ראובן: אגיד משפט אחד: תפקידנו היום לצאת מכאן עם הבנה שאנחנו עוברים מסאגת מילים לסאגת מעשים.

איל בן ראובן: אנחנו צריכים לקבוע לוחות זמנים.

איל בן ראובן: איתן כבל דיבר פה על צוות פעולה, כי אנחנו לא נעבוד פה בלוחות זמנים של ועדה אלא בלוחות זמנים קצרים יותר, כדי שהאנשים, כולל המבוגרים שפה, עדיין יזכו לקבל משהו שכל כך מגיע להם.

איל בן ראובן: תודה רבה לכולכם.

איל בן ראובן: אנחנו כרגע נשלב ידיים.

איל בן ראובן: כפי ששילבנו ידיים בלבנון נשלב ידיים פה ונצא לדרך.

איתן כבל: תודה לכם.

איתן כבל: עלי בינג, אתה שחקן מרכזי בתהליך הזה.

איתן כבל: תודה רבה לכם.

איתן כבל: הישיבה נעולה.