ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 734, 2018-11-28 10:05

מירב בן ארי: בוקר טוב לכולם, אני מתנצלת על האיחור.

מירב בן ארי: היום 28 בנובמבר 2018, כ' בכסלו התשע"ט.

מירב בן ארי: אני פותחת את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

מירב בן ארי: הנושא הוא מאסר אלים של תלמיד יוצא אתיופיה בתחומי בית ספר מפת"ן חרמון באשדוד.

מירב בן ארי: הדיון הוא יוזמה של חברתי, חברת הכנסת פנינה תמנו.

מירב בן ארי: אין כאן נציגים של המשטרה, של הבט"פ.

מירב בן ארי: זה חמור מאוד.

מירב בן ארי: אנחנו כוועדה גם נוציא להם תגובה על זה.

מירב בן ארי: זה לא מקובל עלי בכלל.

מירב בן ארי: זה לא אמור להיות ככה, בטח לא בדיון כזה חשוב.

מאיר כהן: זה מפת"ן של הרווחה?

קריאה: משרד החינוך ומשרד הרווחה ועיריית אשדוד.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: על מפת"ן אנחנו נדבר, אבל בט"פ היו צריכים להיות כאן.

מירב בן ארי: הבנתי מחברת הכנסת שאנחנו מתחילים בסרטון.

מירב בן ארי: את רוצה להתחיל?

פנינה תמנו: בסרטון, ואז אני אדבר.

מירב בן ארי: אוקי.

פנינה תמנו: זו בעצם הכתבה שעשה אוריה אלקיים והוא נמצא איתנו כאן, מחדשות "כאן".

פנינה תמנו: יישר כוח לך.

פנינה תמנו: זו לא פעם ראשונה שהוא באמת עוקב אחרי הקהילה ועל עוולות שקשורות בגזענות.

פנינה תמנו: (הקרנת סרטון)

מירב בן ארי: אוקי, תודה רבה.

מירב בן ארי: נתחיל עם חברת הכנסת המציעה.

מירב בן ארי: בבקשה, חברת הכנסת פנינה תמנו.

פנינה תמנו: בוקר טוב גבירתי היושב ראש, אני רוצה קודם כול להודות לוועדה על כך שפיניתם מסדר היום שלכם דיונים אחרים, ובמיידי, איך שפניתי ליושב ראש, למרגי, הוא באמת נרתם לנושא והיה מזועזע בעצמו כיושב ראש ועדת חינוך לראות את הסרטון הזה.

פנינה תמנו: הוא היה בחוץ לארץ והוא באמת בחר להגיב ולדאוג שהדיון הזה יתקיים.

פנינה תמנו: אמרה ד' האחות של הילד שהיא בעצמה בת 15, שזה מאוד קשה, וטלטל אותי לשמוע אותה בעיקר איך ילדה בת 15 נאלצת להתמודד בשיעור אזרחות הגרוע ביותר שיכול להיות במדינת ישראל לילדים בבית ספר.

פנינה תמנו: היא אמרה, אולי בנו, בקהילת יוצאי אתיופיה מתעללים יותר כי אנחנו שותקים, אז אני רוצה להבהיר, אנחנו לא נשתוק.

פנינה תמנו: גם אם הבית הזה ימשיך להתנהל כסדרו, אנחנו לא נשתוק.

פנינה תמנו: הילדים שלנו הם לא שק חבטות של החברה הישראלית.

פנינה תמנו: לי היה מאוד קשה להגיע לכנסת, גבירתי היושב ראש, בשבוע שעבר, כשעולם כמנהגו נוהג.

פנינה תמנו: אני אמרתי, אם זה היה ילד בצפון תל אביב או ברמת השרון, אני בטוחה שיותר חברי כנסת היו מתעניינים בזה וראש הממשלה אולי היה מגיב לזה ולא רק החבר'ה הטובים שנמצאים כאן ואכפת להם, ובמסירות אותם חברי כנסת מתעניינים בדבר הזה.

פנינה תמנו: יוצאי אתיופיה ב-2015 זעקו את הזעקה ואני אומרת לעצמי, מה עוד צריך לקרות אם אחרי שהכיכר כולה בערה, כיכר רבין, מה עוד צריך לקרות כדי שילדים יוצאי אתיופיה יהיו מוגנים?

פנינה תמנו: ילדים יוצאי אתיופיה במדינת ישראל לא מוגנים לא על ידי צוותי חינוך, לא משטרה, לא ברחוב, לא גזענות יום-יומית שאנחנו פוגשים.

פנינה תמנו: אנחנו כאן כדי להישאר.

פנינה תמנו: אנחנו לא נארוז את הפקלאות ונלך למקומות אחרים, ולמי שקשה לעכל יהודים שחורים, שיתחיל לשלם את הדין.

פנינה תמנו: לצערי המדינה הזאת לא עושה כלום חוץ מלהגיד, אנחנו אוהבים אתכם, אנחנו נגד גזענות, אבל אף אחד לא משלם את הדין.

פנינה תמנו: לא בכדי המשטרה לא נמצאת פה.

פנינה תמנו: המשטרה לא נמצאת פה כי השוטרים בתפקיד.

פנינה תמנו: מח"ש לא נמצאים פה כי מח"ש יודעים שהם סוגרים את מרבית התיקים.

פנינה תמנו: כל התיקים של יוצאי אתיופיה, כל הפרשות הגדולות, אם זה המוהלים ואם זה פרשת יוסף סלמסה ואם זה פרשות אחרות, כולן נסגרות.

פנינה תמנו: אף אחד לא משלם את הדין ואסור לנו להרפות בנושא הזה.

פנינה תמנו: הילד הזה שבור.

פנינה תמנו: אני הגעתי אליו הביתה.

פנינה תמנו: הוא פצוע נפשית ופיזית, הוא לא מסוגל לדבר.

פנינה תמנו: הילד במצב קשה, ואנחנו מדברים על ילדים בסיכון.

פנינה תמנו: ככה נוהגים בילדים בסיכון?

פנינה תמנו: גם זו שאלה למה יש שם כל כך הרבה יוצאי אתיופיה?

פנינה תמנו: אתמול התפרסמה כתבה על כך שאולי 3% מהתלמידים יוצאי אתיופיה ניגשים לבגרות חמש יחידות, שזה נושא אחר.

פנינה תמנו: אמרתי לכתב, תגיד לי, אתה עושה צחוק?

פנינה תמנו: מלכתחילה מסלילים את התלמידים יוצאי אתיופיה לבתי הספר הכי חלשים, הכי פחות מוגנים, ואני חושבת שצריך לעשות סדר בעניין הזה.

פנינה תמנו: תודה גבירתי היושבת ראש.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: תודה, גבירתי.

אילן גילאון: צריך לראות את הבעיה במכלול הגדול שלה עוד לפני שניגשים למשטרה, אבל כאן יש היבט נוסף וזו מערכת החינוך בתוך המערכת הזאת.

אילן גילאון: אני לא צריך לומר הרבה.

אילן גילאון: יש מראה עיניים.

אילן גילאון: בגדול, הבעיה עם עולי אתיופיה, שהם כמו כלה שנישאה על כפיים והיא נכנסה על סף הדלת ונחבטה לרצפה.

אילן גילאון: זה מה שקרה כאן.

אילן גילאון: הייתה הרבה הרואיות בהבאת עולי אתיופיה במבצעים שונים ומשונים ולאחר מכן שום דבר לא קרה.

אילן גילאון: בכל אופן, יש לנו בעיה עם העיוורון של צבע, דת, מין, גזע, נטייה מינית וכו', וכך הייתה צריכה להיות הציניות והיא איננה כזאת, ולכן הבעיה במכלול מקבלת רוח מפקד מאיזשהו מקום שאיננו דווקא המשטרה, אבל המשטרה נוהגת בנורמות אלימות.

אילן גילאון: אם אנחנו היינו צריכים כאן להקים לובי נגד אלימות במשטרה בשם כל המודרים ביחד, האתיופים, הנכים, הערבים, הדתיים החרדים, כל האנשים האלה, סימן שהאלימות היא כלי בידי המשטרה.

אילן גילאון: מה שמחריף את העניין עוד יותר, כמו שאומרים, לחילופי חילופין, שזה מתרחש בתוך מוסד חינוכי.

אילן גילאון: איך אמר אוריה?

אילן גילאון: זה המקום שהילד צריך להרגיש בו הכי מוגן שיכול להיות והוא איננו מוגן, ומה הוא כבר עשה לכל הרוחות והשדים?

אילן גילאון: אני בא בתור תפקיד מרובע, גם בתור אשדודי כי זה נוגע אלי.

אילן גילאון: אני מכיר את מפת"ן חרמון ואני מכיר את הילדים שנמצאים במפת"ן חרמון, ולהיפך, אני דווקא חושב שבמקומות כאלה צריך להיות הרבה יותר רגישים ולהיזהר פעמיים כאשר מכניסים את המשטרה פנימה.

אילן גילאון: גם בתור כמובן מי שחושב שנעשה עוול לקהילה הזאת בחבלי הקליטה שלה, וגם שיש לי סימן שאלה גדול אם בתוך מערכת החינוך שלנו, וכאן צריך להיות בירור מאוד מעמיק עם המנהל.

אילן גילאון: הדבר האחרון ואמרה כאן פנינה, אפשר להדגיש אותו, 3% בלבד מן הפניות למח"ש נגמרות בהעמדה לדין, שיהיה ברור לגמרי.

אילן גילאון: זה פשוט דבר בלתי סביר, בלתי אפשרי, לא יכול להיות.

אילן גילאון: במח"ש אנשים שופטים את עצמם ובדרך כלל הם גומרים בנזיפה.

אילן גילאון: נזיפה חמורה, הם קוראים לה, לכן מצאתי לנכון להיות בדיון הזה.

מירב בן ארי: תודה רבה, חבר הכנסת גילאון.

מירב בן ארי: בבקשה, סעיד אלחרומי.

סעיד אלחרומי: תודה, גבירתי יושבת הראש ותודה לחברתי פנינה על ההצעה ועל הבאת הנושא החמור הזה לתודעה גם הציבורית וגם לחברי הכנסת.

סעיד אלחרומי: אני חושב שאנחנו ראינו מופע חמור ומזוויע.

סעיד אלחרומי: כאיש חינוך לשעבר שהתמודד עם סוגיות כאלה, ואני חינכתי כיתות ברמה הזאת של מקצועי ואני מכיר את סוג הילדים האלה, אני חושב שמנהל בית הספר עשה מעשה נוראי.

סעיד אלחרומי: אם הוא לא יודע לנהל בית ספר, אז שיעשה טובה לכולם ויעבור למקום אחר.

סעיד אלחרומי: אם הוא לא יודע להתמודד עם גיל הנערים האלה של 15-16 ועם כל המטען שהם מגיעים איתו, אז יש לו בעיה רצינית ואני חושב, גבירתי יושבת הראש, צריך ממש שיעבור מסר ברור למשרד החינוך ולעיריית אשדוד בנושא הזה.

סעיד אלחרומי: הדבר השני, משטרת ישראל.

סעיד אלחרומי: ריבונו של עולם, לא מצאו זמן מתאים לעצור את הילד הזה דווקא בבית הספר בשעות הלימודים?

סעיד אלחרומי: כל היום וכל הערב לא יכלו להגיע הביתה ולהזמין את ההורים ולקחת את הילד למשטרה, רק כשהוא נמצא בבית הספר מצאו את הזמן להיכנס בכוח ולעצור את הילד הזה?

סעיד אלחרומי: זה מדליק נורה אדומה.

סעיד אלחרומי: אני מצטרך למה שאמר אילן לגבי מח"ש.

סעיד אלחרומי: אני חושב שהפך להיות גוף לא רלוונטי בכלל.

סעיד אלחרומי: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת מאיר כהן.

מירב בן ארי: בבקשה, אדוני.

מירב בן ארי: גבירתי היושבת ראש, א', אני מודה לך, פנינה.

מירב בן ארי: אני חייב לציין שביום שני פנינה טיילה, וכדאי שידעו את זה החבר'ה שיושבים כאן.

מירב בן ארי: פנינה טיילה עם דמעות בעיניים כל היום.

מירב בן ארי: היא לא הפסיקה לבכות.

מירב בן ארי: כמעט ולא תפקדה.

מירב בן ארי: הכאב שלה היה כל כך גדול ואני באמת מודה למרגי ולמירב שארגנתם מיידית את הישיבה הזאת.

מירב בן ארי: אני ארצה ברשותכם להגיד כמה דברים.

מירב בן ארי: האחד, אני מחזק את מה שאתה אומר.

מירב בן ארי: 27 שנים מחיי ניהלתי בית ספר תיכון מורכב עם 1,300 תלמידים.

מירב בן ארי: מעולם שוטרים לא נכנסו בלי אישורי.

מירב בן ארי: יש אמירה מאוד ברורה.

מירב בן ארי: אגב, גם משרד החינוך מבהיר שמנהל בית הספר הוא האימפרטור בתוך בית הספר שלו ואם מנהל בית הספר אומר לשוטרים לא, זה לא, ואם כן הוא מאשר להם כניסה, תמיד, גם אם אלה חקירות שהן חקירות סודיות או לא יודע מה, בחדר, מנהל בית הספר נמצא או לחילופין מישהו מטעמו.

מירב בן ארי: אין דבר כזה.

מירב בן ארי: יש כאן התנהגות מופקרת של מנהל בית הספר.

מירב בן ארי: היות ואני מכיר את מערכת החינוך באשדוד ויש לי רק מילים טובות להגיד על מערכת החינוך הזאת, זאת מערכת חינוך למופת עם מנהלים מצוינים.

מירב בן ארי: חינוך ורווחה.

מאיר כהן: בוודאי, עם מנהלים מצוינים.

מאיר כהן: חלקם אני מכיר אישית.

מאיר כהן: יש שם מערכת חינוך נהדרת.

מאיר כהן: מה צריך לעשות עם המנהל הזה?

מאיר כהן: אם היו שואלים אותי, אני מציע לאנשי אשדוד להיפטר ממנו אתמול.

מאיר כהן: בבתי ספר כאלה שהם בתי ספר עמלניים, בתי ספר שמתעסקים עם נוער שהוא קצת יותר בסיכון מבתי ספר הטרוגניים, למנהלים צריכה להיות המון חמלה.

מאיר כהן: למשטרה גם צריכה להיות איזו אמירה.

מאיר כהן: כשמתעסקים עם ילדים כאלה, הם בראש ובראשונה גוף מחנך.

מאיר כהן: נכון שהם אוכפים, אבל הם גם מחנכים.

מאיר כהן: לפרוץ למוסד חינוכי, לכסח לו את הצורה, מה גם ששמעתי מפנינה שכשבדקו את זה, הוא לא חלק מהעניין.

מירב בן ארי: כן, לא הבנו מה הוא עשה.

מאיר כהן: לכן אני רוצה לסיים ולהגיד, אחד, אני חושב שצריכה לצאת אמירה שלך גבירתי, עכשיו, במכתב, מיידית למפכ"ל, שזה מביש שהם לא נמצאים בדיון הזה.

יהודית גידלי: כבר רשמתי את המכתב.

מאיר כהן: מצוין.

מאיר כהן: יישר כוח.

מירב בן ארי: פשוט לא להאמין.

מאיר כהן: כל כך הרבה שוטרים בשדרת הפיקוד, אף אחד לא מצא לנכון לבוא לכאן כי מדובר באתיופי?

מאיר כהן: סליחה שאני הולך לשם, אבל כנראה שצודקת פנינה, שאם זה היה בן של מישהו שנמצא במקום אחר, אני משער שהם היו מגיעים לכאן ונותנים הסברים, אבל כשאלה הילדים השקופים, אז הם יכולים להרשות לעצמם לזלזל בכולם ואני משער שגם למכתב הם לא יענו.

מאיר כהן: עיריית אשדוד, יש לכם את הכלים, אתם עושים עבודה נהדרת.

מאיר כהן: אתם יכולים להוקיע תופעות כאלה מתוככם בצורה הטובה ביותר.

מאיר כהן: אני סומך עליכם.

מאיר כהן: דבר שני, אני מציע לחיזוק בית הספר הזה, גבירתי, שכמה חברי כנסת ילכו לשם לביקור אם יזמינו אותנו.

מאיר כהן: אני חושב שצריכה להיות אמירה שאנחנו נבוא לכזה בית ספר לדבר עם הילדים.

מאיר כהן: אם המנהל לא יודע לעשות את זה ואתם תרשו לנו, כי אנחנו לא רוצים להיכנס לבתי ספר בלי אישור של העירייה.

מאיר כהן: אנחנו נבוא לשם.

מאיר כהן: אני מוכן להתנדב עם פנינה, איתך, לבוא ולתת חיזוק לבית הספר.

מאיר כהן: תודה.

פנינה תמנו: גם לבדוק למה יש שם כל כך הרבה חבר'ה של ילדים יוצאי אתיופיה.

מירב בן ארי: אני חייבת להגיד משהו אחד, כי בתחילה כשהגעתי פשוט עוד הייתי בניהול של הרווחה, אז אני רק אגיד משהו עלי.

מירב בן ארי: אני עשר שנים ניהלתי מרכזים לנוער בסיכון, ילדים בני 14-15-16.

מירב בן ארי: עשר שנים בנתניה בשכונות מורכבות מאוד, ואחרי זה פתחתי עוד אחד בהרצליה בשביב שהיא הייתה ידועה כשכונה קשה.

מירב בן ארי: היום ברוך השם באמת הם בשינוי.

מירב בן ארי: עשר שנים, נערים בני 14-15, חלקם כמובן יוצאי אתיופיה.

מירב בן ארי: מעולם לא נכנסה אלי ניידת.

מירב בן ארי: הסיבה היחידה שנכנס בלש, כי הזמנתי אותו להרצאה על הילדים, והיו לי נערים מורכבים מאוד.

מירב בן ארי: כל האתגר, מב"ר, אומץ, תל"ם, וכן, חבר'ה מאצלי היו גם ממת"ן וחלק מנתיב, מבתי ספר מורכבים, ומעולם לא נכנסה אלי ניידת, ואני נתקלתי באירועים קשים יום אחד עד כדי איום על חיי.

מירב בן ארי: אם אנחנו, האנשים שצריכים לתת את ההגנה, לא יודעת מי המנהל הזה.

מירב בן ארי: אני לא אוהבת לשפוך דם של אדם אחר, אבל איך שהוא התנהל פה, זו בושה וחרפה.

מירב בן ארי: יש כאן אנשים שבאו ממערכת החינוך.

מירב בן ארי: אני באתי מהחינוך.

מירב בן ארי: אני חייבת לדעת איך זה קרה, אבל פשוט לא אמרתי את זה בתחילת הדברים שלי רק כדי לחדד את המסר.

מירב בן ארי: על בט"פ ועל המשטרה אנחנו נדבר ונשלח להם מכתב חמור, אבל איך זה קורה במערכת החינוך?

מירב בן ארי: אני אומרת לכם, הייתי בסיטואציות קשות עם נערים.

מירב בן ארי: מעולם לא חשבתי להביא שוטר שיכנס לי לתוך המרכז.

מירב בן ארי: הייתי הורגת את המרכז שלי ככה, כי אחריו לפחות 20 היו הולכים ולא באים יותר.

מירב בן ארי: יותר מזה, גם אם הייתי צריכה נוכחות, תמיד זה היה כשאני הייתי נוסעת עם הנער שלי לחקירת משטרה, יושבת איתו, לפעמים גם במקום ההורה, ורק אחרי שסיימנו וידעתי ודיברתי עם השוטר, היינו יוצאים, והיו לי מקרים של קטינים שלי שיצאו וחיכתה להם ניידת והם היו מתורגלים שהם לא זזים בלי מירב.

מירב בן ארי: איך נכנסים לכם לתוך בית הספר שוטרים ומכים ילד?

מירב בן ארי: זה כל הזמן אתיופי.

מירב בן ארי: זה שמכים ילד בכלל בתוך בית ספר.

מירב בן ארי: זה שמכים ילד אתיופי, זה הרבה יותר חמור, כי האוכלוסייה הזאת גם ככה בשלוש שנים האחרונות מרגישה את אלימות המשטרה, אז אני רוצה לומר לכם, הייתי חייבת להגיד משהו מאצלי, פשוט הייתי צריכה רגע להירגע מהדיון הקודם, אבל אני לא יודעת איך זה קורה ואני מבקשת ממשרד החינוך שתסבירו לי.

מאיר כהן: שעסק גם באלימות.

מירב בן ארי: שעסק גם באלימות נגד צוותים רפואיים.

מירב בן ארי: תסבירו לי, משרד החינוך, איך זה קורה בבית ספר?

נעמה כץ: שלום, קוראים לי נעמה כץ, אני מהאגף לחינוך ילדים ונוער בסיכון.

נעמה כץ: קודם כול כמובן שגם במשרד החינוך, המשנה למנכ"ל היא מי שמטפלת בנושא הגזענות והיא אמונה על "הדרך החדשה".

מאיר כהן: מי זאת?

נעמה כץ: גילה נגר.

מאיר כהן: למען הסר ספק, גילה נגר היא בחורה מדימונה, הייתה מנהלת בית ספר.

מאיר כהן: חינכתי את הילדים שלה והיא האישה הכי ראויה לטפל בזה והיא תעשה עבודה מצוינת.

מאיר כהן: היא פשוט נהדרת.

נעמה כץ: ממש מסכימה איתך.

נעמה כץ: קודם כול חשוב להגיד שהילד חזר לבית ספר ומתפקד בבית ספר כמו שהוא צריך להיות, וזה חשוב לנו.

נעמה כץ: האירוע שקדם לאירוע הזה הוא פתיחה של מיכל של גז פלפל בתוך מזכירות בית הספר.

נעמה כץ: היו מעורבים ארבעה ילדים.

נעמה כץ: מזכירת בית ספר נפגעה, פינו אותה באמבולנס ועל זה הוגשה תלונה במשטרה.

נעמה כץ: שלושת הנערים האחרים הגיעו לתשאול בתחנת המשטרה בהתאם לבקשה.

נעמה כץ: הנער האחרון לא הגיע לתשאול ואז בעצם הבלשים נכנסו לבית ספר.

נעמה כץ: חשוב לציין שכשיש אירוע אלים נגד צוות בית ספר, ההוראות גם למנהל בית ספר זה להגיש תלונה במשטרה.

נעמה כץ: הכניסה של הבלשים, למיטב ידיעתי לפחות, לא הייתה מתואמת עם מנהל בית ספר באותו יום.

נעמה כץ: הם הגיעו ולא היה שיח לפני זה כמו שמירב אמרה, ואני מסכימה.

פנינה תמנו: המנהל עמד שם.

פנינה תמנו: גם אני יודעת שהוא הזמין אותם.

פנינה תמנו: זה לא נכון.

נעמה כץ: הוגשה תלונה במשטרה.

מאיר כהן: את אומרת את הדברים אחרי תחקור?

נעמה כץ: כן.

נעמה כץ: הוגשה תלונה במשטרה בגלל אירוע של גז פלפל.

נעמה כץ: הילד התבקש להגיע לתחנת המשטרה, לא הגיע ואז הבלשים הגיעו לבית ספר.

מירב בן ארי: רגע, מה שאת אומרת, שלא היה אירוע חירום.

מירב בן ארי: אני מצטערת, לא הבנתי.

מירב בן ארי: אני הייתי בטוחה שהיה אירוע חירום.

מירב בן ארי: למה המנהל לא הוציא את הילד החוצה?

מירב בן ארי: למה הם נכנסו לבית ספר?

פנינה תמנו: אסור על פי חוק להיכנס למוסד חינוכי.

מירב בן ארי: אני חשבתי שהם נכנסו כי האירוע היה בעיצומו.

נעמה כץ: לא.

מירב בן ארי: אז בגלל תשאול?

נעמה כץ: כן.

מירב בן ארי: מה זה הדבר הזה?

מירב בן ארי: זה רציני?

נעמה כץ: אני אומרת את העובדות.

מירב בן ארי: זה נראה הגיוני שבשביל תשאול נכנסים שוטרים ומכים תלמיד?

נעמה כץ: אפשר היה לנהל את האירוע הזה בצורה אחרת לגמרי גם אם בלשים רוצים לתשאל את הילד.

נעמה כץ: תיארת מצב שאני חוויתי אותו גם כן בהיסטוריה האישית שלי.

נעמה כץ: זה לא בהכרח שיקול הדעת הנכון.

מירב בן ארי: מה עשיתם עם מנהל בית הספר?

מירב בן ארי: מישהו קרא לו לבירור משרד החינוך?

נעמה כץ: מצנעת הפרט נימנע, אם אפשר.

פנינה תמנו: למה להימנע?

פנינה תמנו: הילד הזה, הרסו לו את צנעת הפרט, הרביצו לו ואת שומרת על המנהל?

מירב בן ארי: רגע, פנינה, לא להרוג את השליח.

פנינה תמנו: לא, זה לא השליח, זה הם.

פנינה תמנו: אני אגיד לך משהו, אני עובדת הרבה עם גילה נגר.

פנינה תמנו: אתם מתעלמים מגזענות.

פנינה תמנו: אני הובלתי את "הדרך החדשה" ואת יודעת את זה, ואני עובדת צמוד עם גילה, אבל כל פעם שיש לכם פנייה של גזענות, של אלימות כלפי ילדים, אתם עוד פעם מתחמקים ולא רוצים לקחת אחריות.

מירב בן ארי: אנחנו רוצים לדעת פה בוועדה מה מתכוונים לעשות עם מנהל בית הספר הזה.

מירב בן ארי: צנעת הפרט, עניינים, תפתרו את זה בימים הקרובים ותדווחו לוועדה מה התגובה למנהל בית הספר.

מירב בן ארי: אנחנו לא נעבור על זה לסדר היום.

נעמה כץ: אין שום בעיה.

מירב בן ארי: כן, מה רצית להוסיף?

יחיאלה ארבל: שמי יחיאלה ארבל, אני מייצגת את משרד הרווחה, אני מנהלת את השירות לשיקום נוער.

מירב בן ארי: בית ספר מפת"ן זה חינוך-רווחה ביחד, נכון?

יחיאלה ארבל: כו, ואני מייצגת את הצד של הרווחה.

יחיאלה ארבל: צדקתם ואמרתם שהמפת"נים הם אלה שצריכים להגן על הילדים, ואת, חברת הכנסת מירב, מכירה את מפת"ן הרצליה ואת יודעת שאנחנו עושים את זה נכון, כולל מפת"ן אשדוד, שאמרה הילדה החמודה הזאת שלפני שנה הייתה משפחה והמנהל הזה בא וקלקל את המשפחה, ולצערי הגדול היא צודקת.

יחיאלה ארבל: האירוע הזה הוא אירוע של תוצאה של ניהול לא מותאם.

מירב בן ארי: זה ניהול כושל.

יחיאלה ארבל: כושל, לא מותאם, ואני לוקחת אחריות כי אני ישבתי במכרז של הבחור הזה ולצערי, אני כבר יודעת הרבה שנים שבמכרז מאוד קשה לעמוד על טיבו של אדם למרות שעשינו המון בדיקות.

יחיאלה ארבל: המנהל הזה כבר לא נמצא בעבודה עשרה ימים בערך.

מירב בן ארי: בסדר.

מירב בן ארי: הוא לא נמצא בעבודה עשרה ימים.

פנינה תמנו: תודה רבה לך שאת אמיצה.

יחיאלה ארבל: אני רוצה להגיד לך יותר מזה.

יחיאלה ארבל: בתפיסה שלי זאת הייתה גם התגובה שלי לכתב.

יחיאלה ארבל: הילד הזה הוא קורבן של המערכת.

אוריה אלקיים: את בטוחה שזאת הייתה התגובה של משרד הרווחה לכתב?

יחיאלה ארבל: יש את התגובה.

יחיאלה ארבל: אני יודעת מה אני עשיתי.

יחיאלה ארבל: אני לא יודעת מה הדוברות שלנו בחרה להוציא מהתגובה שלי, אבל אני אומרת כאן.

יחיאלה ארבל: הילדים האלה לאורך זמן צעקו שלא טוב להם.

מירב בן ארי: עם המנהל הזה.

יחיאלה ארבל: אנחנו מאוד השתדלנו להקשיב.

יחיאלה ארבל: זה היה השיא של הצעקה.

יחיאלה ארבל: הם קורבן לניהול לא נכון.

יחיאלה ארבל: אנחנו נתקן את העניין הזה של הניהול.

יחיאלה ארבל: המנהל הזה כבר לא נמצא כעשרה ימים.

יחיאלה ארבל: אני לא מדייקת, אל תתפסו אותי, אולי תשעה ימים, אולי 11 יום.

יחיאלה ארבל: אנחנו מודעים לזה, אנחנו מבקרים שם על בסיס יומי.

יחיאלה ארבל: כרגע שני מפקחים שלנו נסעו לשם, גם מפקחת ארצית וגם מפקח מחוזי.

יחיאלה ארבל: אני יודעת שעומר נמצא שם על בסיס יומי.

יחיאלה ארבל: אנחנו יודעים שהמפת"ן הזה במצב משברי גדול, גם הצוות, גם הילדים, גם אנחנו.

אילן גילאון: האם לילדים יש תיקים פתוחים במשטרה?

יחיאלה ארבל: כרגע כן.

יחיאלה ארבל: אנחנו שם ומדברים עם הילדים ומבטיחים להגן עליהם.

יחיאלה ארבל: אנחנו עוד צריכים להרגיע אותם, ומאז שהמנהל לא שם הכול נרגע.

אוריה אלקיים: אני יכול ברשותך להקריא את תגובת משרד הרווחה שנמסרה?

מירב בן ארי: כן.

אוריה אלקיים: משרד העבודה והרווחה מוסר בתגובה: "משרד העבודה והרווחה מגנה כל ביטוי או סממן של גזענות מכל סוג.

אוריה אלקיים: האירוע המדובר נמצא בבדיקה".

מירב בן ארי: כן, הוא הגיב והיא כבר נתנה תגובה אחרת שהיא תגובה הרבה יותר רלוונטית ומאוד משמעותית לדיון.

מירב בן ארי: עומר, תציג את עצמך.

עומר אונגר: עומר אונגר, מנהל אגף שירותים חברתיים בעיריית אשדוד.

מירב בן ארי: אנחנו החמאנו לכם והוועדה גם הייתה בסיור בעיריית אשדוד.

מאיר כהן: עומר, למה מימון מהחינוך לא נמצא כאן?

עומר אונגר: אריה מימון, נבצר ממנו להגיע.

עומר אונגר: אני אייצג כרגע את עיריית אשדוד.

עומר אונגר: באמת חלקכם הגדול מכיר את מה שקורה באשדוד גם בתחום החינוך וגם בתחום הרווחה.

עומר אונגר: אין הנחתום מעיד על עיסתו.

עומר אונגר: אתם אמרתם עד כמה הדברים בדרך כלל נעשים ברמה גבוהה.

עומר אונגר: בהחלט בית הספר הזה, גם בעבר החניכים בו הציגו בפנינו אתגרים לא מועטים.

עומר אונגר: היו גם אירועים חריגים בעבר אבל הם טופלו בצורה אחרת.

עומר אונגר: הגיע מנהל במהלך הקיץ.

עומר אונגר: אופן התנהלותו, די בהתחלה היו לנו הערות כלפיה.

עומר אונגר: ניסינו לעבוד.

עומר אונגר: היו בבית ספר אירועים חריגים יותר מאשר היו בעבר.

עומר אונגר: אנחנו הקשבנו לתלמידים מהרגע הראשון.

עומר אונגר: ד', אחותו של החניך, שהייתה יושב ראש מועצת תלמידים נפגשה עם ממלא מקום ראש העיר, הרב אבי אמסלם עוד בחודש אוגוסט על דברים שקשורים לבית הספר, היא ועוד שלושה.

מאיר כהן: אני מקווה שלא תשלחו אותה להיפגש עם כנפו.

עומר אונגר: הם נפגשו עם הגברת רונית צור, ראש המינהל לשירותים חברתיים, שלוש פעמים.

מירב בן ארי: מתי היה האירוע הזה?

עומר אונגר: הספציפי, ב-7.11.

עומר אונגר: היו אירועים שהלכו והחמירו.

מירב בן ארי: בוא נגיד, הכתובת הייתה על הקיר באירוע הזה עם המנהל הזה.

מירב בן ארי: זה פשוט התפוצץ באירוע הזה.

עומר אונגר: ננקטו צעדים עוד לפני זה.

עומר אונגר: המנהל הוזמן ולקח חלק בשיחות בירור יחד עם אריה מימון ורונית צור.

מאיר כהן: אני מבקש סליחה.

מירב בן ארי: תודה, מאיר.

מירב בן ארי: כמה זמן הוא היה בתפקיד, המנהל הזה?

נעמה כץ: מספטמבר.

מירב בן ארי: כלום.

עומר אונגר: בעקבות האירוע באותו יום שלישי והטלת הגז פלפל, התקיים דיון אצלנו למחרת ב-09:00 בבוקר.

עומר אונגר: הגברת יחיאלה ארבל, מנהלת שירות לשיקום נוער ואני היינו בבית הספר.

עומר אונגר: אספנו את כל התלמידים ואת כל הצוות, כולל המנהל לחדר, ניהלנו שיחה של כשעה יחד איתם, שיחה מאוד מרגיעה.

עומר אונגר: הרגשנו שאנחנו באמת נכנסים לשליטה יותר מאשר היה באותו שבוע שלפני זה שבו היו כמה אירועים.

עומר אונגר: התהליכים יצאו.

עומר אונגר: המשטרה חיכתה.

עומר אונגר: הם לא פה, אז אני לא בא לסנגר עליהם.

עומר אונגר: הם יתנו את ההסברים שלהם.

אברהם נגוסה: אתה אומר, המשטרה לא הייתה מוזמנת על ידכם?

עומר אונגר: לא.

מירב בן ארי: נגוסה, סליחה, אנחנו בדיון פה של חצי שעה.

מירב בן ארי: אני אעדכן אותך תיכף.

עומר אונגר: משרד החינוך, משרד הרווחה והשירותים החברתיים, עיריית אשדוד מקרות האירוע המשיכה בצעדים.

עומר אונגר: היה קשר יום-יומי עם המשפחה.

ז': לא היה.

עומר אונגר: היה ביקור בית.

ז': לא היה.

קריאה: אומרים לך לא היה, לא היה.

מירב בן ארי: סליחה, אני מבינה שיש כאן הרבה אמוציות אבל אם אתם רוצים לנהל דיון, אתם תהיו חייבים להירגע.

מירב בן ארי: אין מה לעשות, אחרי זה לא נשמע אף אחד.

מירב בן ארי: עומר, תסיים.

עומר אונגר: אני מבין את סערת הרוחות.

עומר אונגר: התלמיד חזר ביום רביעי.

עומר אונגר: ביום שלישי נגמר צו ההרחקה שמשטרת ישראל הוציאה מבית הספר.

עומר אונגר: הוא חזר בעצם ביום רביעי.

עומר אונגר: הוא מתפקד בבית הספר, הוא חברותי בבית הספר.

פנינה תמנו: למה מרחיקים את הילד ולא את השוטרים האלה מהתפקיד שלהם?

פנינה תמנו: באמת אני לא מצליחה להבין.

מירב בן ארי: זה נשאל את המשטרה.

פנינה תמנו: הוא אומר שאחרי האירוע של הגז פלפל הם עשו שיחה מרגיעה.

פנינה תמנו: אני לא מצליחה להבין, אם הם עשו שיחה מרגיעה, איך נכנסו אחר כך השוטרים?

יהודית גידלי: לא, זה אחרי השוטרים.

פנינה תמנו: לא.

פנינה תמנו: אחרי גז הפלפל הוא אמר.

פנינה תמנו: זה מה שאני לא מצליחה להבין.

ז': היו 15 ילדים.

ז': לקחו אותו, היכו אותו.

ז': כל זה, לא ידעתי, לא שמעתי.

ז': אחרי זה הילדה סיפרה לי.

ראובן טגניה: 15 הילדים האלה, סליחה שאני מתפרץ, הם היו מהקהילה האתיופית?

ז': לא.

ז': רק הוא היה.

מירב בן ארי: סיימת, עומר?

מירב בן ארי: אוקי.

יחיאלה ארבל: כשהילד נלקח למשטרה, העובדת הסוציאלית ליוותה אותו והייתה איתו לאורך כל - - -

פנינה תמנו: באמת?

פנינה תמנו: אחרי שהיכו אותו.

יחיאלה ארבל: נכון.

פנינה תמנו: אחרי שהפרו את הוראות החוק.

פנינה תמנו: החוק ברור וחד משמעי לגבי כניסה למוסד חינוכי ושהות של קטין במוסד חינוכי והניסיון לעצור קטין במוסד חינוכי.

פנינה תמנו: זה אסור על פי חוק בלי לעדכן את ההורים שלו.

פנינה תמנו: היא אומרת פה חד משמעית.

מירב בן ארי: פנינה, תודה.

מירב בן ארי: בבקשה, ז'.

ז': אחרי שהלכתי, צודקת מה שהיא אמרה, היא הלכה איתי.

ז': עזבתי את העבודה, הלכתי, אחרי שהיכו אותו.

מירב בן ארי: זה ברור.

ז': היו 15 ילדים במשטרה, פתחו להם תיק.

ז': 2,600, אם הוא יוצא, אתם משלמים.

ז': כל אחד קיבל את זה כאילו לא קרה שום דבר.

ז': חזרתי ב-21:00.

מירב בן ארי: איתו?

ז': איתו, עם העובדת הסוציאלית.

קריאה: רגע, כשנפתח לו כבר התיק - - -

ז': אני הייתי.

ז': גם לא רק הוא.

ז': לכולם נפתח התיק.

ז': אמרו, עדיין קטין.

ז': הזמינו עורך דין, הוא נמצא בבאר שבע.

ז': הזמינו אותו והוא דיבר איתי.

ז': אמרתי לו, בכל מקרה תן לי את מספר הטלפון שלך, אחרי שקרה את זה.

ז': אחרי זה, לא ידעתי כל מה שקרה, שהרביצו לו.

ז': אחר כך הילדה אומרת לי, אימא, את יודעת מה קרה?

ז': שלא תהיי בהיסטריה, אני הולכת להראות לך משהו.

ז': ראיתי את זה, התעלפתי.

קריאה: זאת אומרת שהיא ראתה את זה בסרטון בפעם הראשונה.

ז': היא ראתה.

פנינה תמנו: אז דרך סרטון הבת שלה בתושייה גם הצליחה איכשהו להקליט ולהוציא דברים, ילדה בת 15 שנאלצת להיות בלשית או לשמור ראיות.

פנינה תמנו: זה נורא ואיום.

מירב בן ארי: נכון.

ז': היא אומרת לי, אימא, שלא תיפלי לי.

ז': תסתכלי.

מירב בן ארי: מי מלווה אותך מאז האירוע?

ז': אין.

ז': היא אמרה, אם את רוצה, אני מביא עיתונאי, אני מביא זה.

מירב בן ארי: איפה הילדה הזאת, למה היא לא באה לפה?

מירב בן ארי: היינו פה נותנים לה מדליה על האזרחות שלה.

ז': אתמול היא הייתה פה.

מירב בן ארי: הייתה כאן?

ז': כן.

פנינה תמנו: במח"ש, לא פה.

מירב בן ארי: מזל.

ז': כמה אפשר?

מירב בן ארי: אני מזועזעת לא פחות ממך.

מירב בן ארי: אתה עורך דין?

אייצ'לותם מסלה: אני במקצועי עורך דין.

מירב בן ארי: איך קוראים לך?

אייצ'לותם מסלה: אייצ'לותם מסלה.

מירב בן ארי: אתה עורך דין בהכשרה שלך?

אייצ'לותם מסלה: בהכשרה שלי.

אייצ'לותם מסלה: יש לי משרד עורכי דין באשדוד, מכיר את המשפחה.

אייצ'לותם מסלה: מכוח המציאות נאלצתי לעזור למשפחה המסכנה הזאת.

אייצ'לותם מסלה: המקרה מאוד מזעזע ועצוב.

אייצ'לותם מסלה: במדינה מתוקנת היו מעיפים את השוטרים האלה.

אייצ'לותם מסלה: אני לא שמעתי בכלל מהמפכ"ל שום דיבור על זה.

אייצ'לותם מסלה: במקרים אחרים הייתה מתכנסת עכשיו אסיפת עיתונאים והיו מדברים וצועקים על זה.

אייצ'לותם מסלה: אף אחד לא מדבר על זה.

אייצ'לותם מסלה: ראש העיר, אחרי שעזב הפגנה, נאלץ תוך שנייה לעשות ישיבה כשהוא כבר יודע, מעודכן שבוע לפני על האירוע.

אייצ'לותם מסלה: עומר, באמת הגעת למקום.

אייצ'לותם מסלה: היית צריך לעדכן את המשפחה, את הגורמים הרלוונטיים.

אייצ'לותם מסלה: יש פה כשל מערכתי וצריך לבדוק אותו לעומק.

אייצ'לותם מסלה: זה לא יכול להיות שהילדים שלנו חוטפים מכות כל יום.

אייצ'לותם מסלה: אני עבדתי גם בעירייה ואני מכיר את הנוער.

אייצ'לותם מסלה: עבדתי עם הנוער.

אייצ'לותם מסלה: הם פשוט נמצאים במצב של מצוקה.

אייצ'לותם מסלה: כל מי שיושב פה זה מהקהילה שלי.

אייצ'לותם מסלה: הסיפור הזה הוא לא סיפור של הקהילה.

מירב בן ארי: לא, דווקא באו חברי כנסת.

מירב בן ארי: גם מאיר כהן היה פה ויש פה הרבה חברים.

מירב בן ארי: זה לא סיפור של הקהילה, זה סיפור של המדינה וזה מכוער.

אייצ'לותם מסלה: בדיוק.

אייצ'לותם מסלה: במקרה אחר, אם היה מדובר עכשיו באוכלוסייה הערבית, היו חוסמים כבישים וזועקים.

מירב בן ארי: תודה, אדון מסלה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת נגוסה, בבקשה אדוני, אם אפשר בקצרה.

אברהם נגוסה: קודם כול אני הגשתי שאילתה.

אברהם נגוסה: השר היום צריך לעמוד במליאת הכנסת והוא צריך להגיב.

מירב בן ארי: השר לביטחון פנים?

אברהם נגוסה: כן.

מירב בן ארי: אישרו לך את השאילתה?

אברהם נגוסה: כן.

אברהם נגוסה: אני הגשתי שאילתה לשר, שהשר יגיע במליאה ויענה.

מירב בן ארי: יפה, אז כדאי שאתם תעלו למליאה לצפות בשאילתה של נגוסה, כל מי שנמצא פה, כי השר יעלה וידבר על האירוע הזה.

אברהם נגוסה: שניים, אני מאוד כועס על משרד החינוך, על בית הספר.

אברהם נגוסה: רצחת וירשת.

אברהם נגוסה: הילד, זה שהוא קיבל את המכות ואת האפליה, אתם להיפך?

אברהם נגוסה: משהים אותו מבית הספר.

נעמה כץ: לא אנחנו השהינו אותו.

אברהם נגוסה: אז מי?

יחיאלה ארבל: המשטרה הוציאה צו הרחקה.

אברהם נגוסה: פה אין היגיון.

אברהם נגוסה: ילד שנמצא בבית ספר, נכנסים לבית ספר ועוצרים אותו עם מכות אלימות בתוך בית ספר בפני החברים שלו?

אברהם נגוסה: אי אפשר להתעלם מזה.

אברהם נגוסה: גם אותה משטרה, היא זו שדורשת להשהות אותו מבית הספר.

אברהם נגוסה: איזו משטרה יש לנו?

מירב בן ארי: זה מה שרציתי לשאול את השר היום.

מירב בן ארי: מורה חיילת?

פנינה תמנו: מגוש עציון.

פנינה תמנו: היא שמעה על הדיון ורצה לפה.

מירב בן ארי: בבקשה, איך קוראים לך?

ציון ליפשיץ: קוראים לי ציון ליפשיץ, אני גרה באלון שבות.

ציון ליפשיץ: הייתי מורה חיילת לפני שלוש שנים במפת"ן.

ציון ליפשיץ: אני מחוברת ולכן הנושא הזה בוער לי וכואב לי.

ציון ליפשיץ: המפת"ן הוא בית לתלמידים, הוא עושה הכול בשבילם.

ציון ליפשיץ: מ-08:00 יש מיתר שפועל עד 22:00 בערב.

ציון ליפשיץ: בחודשים האחרונים המיתר נסגר.

ציון ליפשיץ: אין לילדים הגנה.

ציון ליפשיץ: הילדים לא מרגישים מוגנים.

יחיאלה ארבל: כרגע.

מירב בן ארי: השנה.

ציון ליפשיץ: השנה הנוכחית.

ציון ליפשיץ: צוות מדהים שאין דברים כאלה, עושה הכול ויעשה הכול, והמנהל שאני לא יודעת מה, אבל פשוט הילדים לא מרגישים מוגנים, לא מגיעים לבית הספר.

ציון ליפשיץ: הצוות, אין לו מה לעשות, הוא כבול כי המנהל לא מאפשר להם להמשיך בדרך שהם עשו.

ציון ליפשיץ: גם עכשיו למרות כל המורכבות, עושים הכול בשביל התלמידים ובשביל החניכים וזה פשוט לא פייר וזה אסון, והחניכים האלה צריכים ביטחון והגנה.

מירב בן ארי: הם יקבלו ואנחנו נדאג לזה.

אוריה אלקיים: אפשר רק לשאול את משרד הרווחה האם המנהל הולך לחזור לבית הספר?

אוריה אלקיים: אמרו עשרה ימים.

אוריה אלקיים: מה הלאה?

מירב בן ארי: זה לא נראה ככה.

דללין דסטאו: אני דללין ממועצת התלמידים והנוער הארצית.

דללין דסטאו: קודם כול תודה רבה על ההזמנה לדיון.

דללין דסטאו: בעצם כשאנחנו ראינו את הסרטון, ישר מה שעשינו, שלחנו את זה לקבוצה של מועצת התלמידים והנוער הארצית.

דללין דסטאו: כמו שאנחנו מגנים את האירוע, אנחנו לא מקבלים את מערכת החינוך שלנו, שנציגת משרד החינוך פה באה ומצד אחד מגנה על בן אדם שעשה פשע.

דללין דסטאו: הוא פושע.

דללין דסטאו: לא היה צריך להשהות בכלל את הילד.

דללין דסטאו: אתם הייתם צריכים לתת לו גב.

דללין דסטאו: אני גם לומד במערכת החינוך.

דללין דסטאו: אני יכול להגיד לכם שאני בבית הספר שלי גם מרגיש את הקטע של הגזענות ואני בטוח שהרבה בני נוער מרגישים את זה, ואני פועל בתוך הקהילה.

דללין דסטאו: בקיץ האחרון כשנכנסתי למועצת התלמידים והנוער, מה שעשינו, אני וראובן השותף שלי, ראינו לנכון להקים את צוות שוויון משטרתי שמייעצת למפכ"ל יחד עם המועצה לשלום הילד.

דללין דסטאו: אנשים, אני מסתכל עליכם בעיניים.

דללין דסטאו: חייבים למצוא פתרון לדבר הזה.

דללין דסטאו: נכון שאלימות משטרתית, אנחנו לא נצמצם ברגע, אבל אתם לא צריכים לתת גיבוי.

דללין דסטאו: אנשים במערכת החינוך לא צריכים לתת גיבוי.

דללין דסטאו: הילד בן ה-15 יעלה עוד שלוש שנים על מדים וישרת את המדינה.

פנינה תמנו: הם לא יתנו לו לעלות על מדים.

פנינה תמנו: פתחו לו תיק.

דללין דסטאו: לשרת את המדינה הוא יכול, אבל לקבל את הזכויות שמגיעות לו הוא לא יכול.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: יהודה, בבקשה.

יהודה פרדו: שלום, קוראים לי יהודה פרדו, אני פעיל חברתי ואקטיביסט חברתי בקהילה שלנו.

יהודה פרדו: אני עוד עם הנוער של הקהילה שלנו.

מירב בן ארי: אתה מאשדוד?

יהודה פרדו: אני אשדודי במקור.

יהודה פרדו: כיום אני גר באשקלון, אבל אני גם באשדוד וגם יש לי קבוצה באשקלון וברחובות.

יהודה פרדו: אני מתעסק עם הקהילה שלנו בעצם.

יהודה פרדו: אנחנו פתחנו קרן של שבעה בחורים שהם בעלי ערכים של חסד, אצלנו מהקהילה, ואנחנו מתעסקים עם הילדים, פותחים להם קבוצות כדורגל.

יהודה פרדו: בשבתות אנחנו עושים להם עונגי שבת.

מירב בן ארי: יהודה, ספר על החיבור למקרה הספציפי הזה.

יהודה פרדו: במקרה הזה כששוטרים מגיעים לבית ספר ונותנים מכות לילד, זה תחת המעטה של משרד החינוך.

יהודה פרדו: במקום הזה שהוא אמור להיות בטוח והוא מקבל מכות משוטר, ולא משנה, המנהל היה צריך להגן על הילד, להוציא אותו עם עובדת סוציאלית, עם כולם, לגשת למשטרה, להביא את האימא, לא לתת מגע לשוטר מעבר אולי להחזיק אותו ולקחת אותו לתוך הניידת.

יהודה פרדו: מעבר לזה הוא צריך להכות אותו.

יהודה פרדו: אני למדתי בכל המסגרות של החינוך בארץ ישראל.

יהודה פרדו: נולדתי פה ואני יכול להגיד לך דבר כזה, הגזענות היא סמויה אבל לפעמים היא יוצאת החוצה, והילד, אם הוא לא מספיק מחוספס, אני מספיק מחוספס, צבר שנולדתי פה ויודע איך לקלוט את זה, אבל יש נשמות טובות שהולכות לאיבוד ואחר כך אנחנו לא מבינים איך הנוער שלנו מתדרדר למקומות מטורפים, אז אני מבקש מכם שתיתנו מענה.

יהודה פרדו: במקום שוטרים תעשו להם פעילויות, כי בתכל'ס הקהילה שלנו, ההורים שלנו לא הולידו אותנו עם דם קרימינלי שאנחנו צריכים מענה על ידי שוטרים ושיטור יתר.

יהודה פרדו: אנחנו ביתא ישראל.

יהודה פרדו: גם הנושא של התקשורת.

יהודה פרדו: כל הזמן מביאים את הסוגיה שיש לנו בעיה, האתיופי.

יהודה פרדו: זה לא אתיופיה.

יהודה פרדו: אנחנו חלק מהעם.

יהודה פרדו: כל העם צריך לבוא להפגנה כזאת.

יהודה פרדו: כולם צריכים להיות חלק מהדבר הזה.

יהודה פרדו: כל פעם כשלוקחים חלק שיש לנו בעיה ומקטלגים אותה לבעיה שלנו, פה בעצם הגזענות מתחילה, והפתרון לא יכול לבוא בגלל שאנחנו מכסים אותה בקטלוגים שזו בעיה של אתיופים.

יהודה פרדו: זו בעיה של ארץ ישראל קודם כול, שלא מקבלים אותנו איך שצריכים לקבל אותנו, שווים.

יהודה פרדו: אם נותנים לילד מכות בגיל 15, מבינים שהוא לא כשאר הילדים.

יהודה פרדו: אם הוא היה כשאר הילדים, היו מביאים את ההורים שלו.

מירב בן ארי: תודה רבה.

אשר סיום: האירוע עצמו הוא אירוע קשה.

אשר סיום: הבנו, המנהל בחוסר אחריות, חוסר מקצועיות.

אשר סיום: המשטרה, הבנו, אבל אני רוצה לתאר לכם מצב שבו זה לא רק אירוע בבית הספר.

אשר סיום: יש מנהלים שהם יותר מקצועיים אבל מה שהם עושים, נפטרים מהבעיה, מוציאים את הילד מחוץ לכותלי השער ואז האירוע עם המשטרה קורה מחוץ לשער, מה שנקרא, לא ראינו, אז הדאגה צריכה להיות לא רק בכותלי בית הספר.

מירב בן ארי: לא, זה היה צריך להיות איש חינוך שיוצא איתו מחוץ לשער, ואם צריך, וזה כולה תשאול, לבוא גם אחרי צהריים בשעה שנוח לו, ולא מה שהיה.

אשר סיום: המנהלים לא רק צריכים להזמין משטרה ולטפל בהם.

מירב בן ארי: אין לי מילים לאירוע המזעזע הזה.

מירב בן ארי: אני לא יודעת איך זה לא פתח את כל המהדורות.

אשר סיום: אני רוצה להוסיף משהו.

אשר סיום: הסרטון הזה הוא סרטון אחד, בודד, ולפניו ראינו ב-2015 את האירוע של החייל שנתפס, שוטר מכה.

אשר סיום: חבר'ה, המציאות בחוץ היא הרבה יותר קשה.

אשר סיום: ילד שלי, חניך בן 13 מתאר לי סיטואציה.

אשר סיום: אני מתדרך אותם, חבר'ה, כבר אל תישארו, תבחרו משוטרים.

אשר סיום: זה מה שאני אומר להם.

אשר סיום: תברחו, אבל חניך מספר לי, אני לא מצליח להספיק, אז אני חוטף בשביל כולם יחד.

מירב בן ארי: אנחנו לא יכולים לעודד דבר כזה.

מירב בן ארי: אנחנו צריכים להתנהל אחרת.

אנגדה קוני: אני מנהל חברה של 600 עובדים.

אנגדה קוני: כבר מאסנו מהדיונים האלה.

אנגדה קוני: זה כבר 40 שנה.

אנגדה קוני: אני רוצה להגיד שקודם כול מדובר במגפה.

אנגדה קוני: מאסנו בוועדות.

אנגדה קוני: אנחנו מגיעים לפה, נותנים לנו מקום לוניטלציה לדבר, לשחרר, אבל תכל'ס לא עושים שום דבר.

אנגדה קוני: כל מי שיושב פה וחושב שהוא חלק מהחברה הישראלית, לי יש 600 עובדים, אני האתיופי היחידי, אז תתעוררו, אנחנו לא חלק מהחברה הישראלית.

אנגדה קוני: אם תסתכלו קצת נתונים, 77% מהחברה הישראלית עם דעות קדומות כלפינו.

אנגדה קוני: גם כל המכובדים שיושבים פה שהם לא בצבע שלנו, תאמינו לי שאחד או שניים מהם גם עם דעות קדומות עלינו.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת מוטי יוגב.

מרדכי יוגב: תודה גבירתי היושבת ראש וכל הבאים לכאן, והאימא של הבחור.

מרדכי יוגב: חשבתי שאני לא יודע לשפוט, אבל מסתבר לכאורה מהדיון פה, ואנחנו לא ועדת חקירה, שאנחנו כן מבינים, והשאלות שנשאלות זה מה משטרת ישראל מרשה לעצמה ועוד בין כותלי בית ספר.

מרדכי יוגב: ללא ספק זה דורש חקירת מח"ש ואני מקווה שאתם שם ולא לעזוב.

מרדכי יוגב: מה משרד החינוך עושה, שוב, אני לא יודע לשפוט, שמעתי מעט מדי, עם המנהל ועם המוסד?

מרדכי יוגב: אני מכיר כמה מנהלים שיכולים לקחת את המוסד.

מרדכי יוגב: כמה נערים אתיופים יש בבית הספר מפת"ן אשדוד?

מרדכי יוגב: אני מקבל פה את ההערה של המורה החיילת שבית הספר מעולה.

מרדכי יוגב: גם לגבי התלמיד, אם ניתן לו צו הרחקה מבית ספר ועכשיו באופן ספציפי - - -, יש ראש אגף חינוך, יש קב"סים, יש ועדות.

מרדכי יוגב: אני חושב שצריך להביא את זה מייד להחלטה חריגה ולשקול מה עושים עם התלמיד.

מרדכי יוגב: אני חושב שאנחנו צריכים ועדת מעקב קצרה בקבועי זמן של שבועיים להבאת תשובות, ואם יש צורך, אני פונה פה למנהלת הוועדה, אז לעשות את זה כוועדה משותפת עם ועדת - - -

מירב בן ארי: לא, לא צריך ועדה.

מירב בן ארי: אנחנו צריכים תשובות מהמשטרה ומשרד החינוך.

מרדכי יוגב: זה מה שאמרתי, לכן אמרתי ועדה קצרה - - -

משה סולומון: אנחנו אנשי חינוך, אנחנו נמצאים בשטח.

משה סולומון: המנכ"ל קיבל דפים בכמויות עם שמות, כתובות ואירועים.

משה סולומון: ילדים שמסיימים פעילויות במתנ"סים מבקשים ממדריכים שילוו אותם לבית כי שוטרים נופלים עליהם ברחובות.

מרדכי יוגב: לכן דרשתי תוך שבועיים תשובות.

מירב בן ארי: אני אתן לה דקה אחרונה.

מירב בן ארי: מה רצית להעיר?

אלמיתו זגיה: אני גרה באשקלון, יש לי ארבעה ילדים.

אלמיתו זגיה: אני הפסדתי יום עבודה בשביל להגיע לפה, גם לשמוע.

אלמיתו זגיה: באמת ציפיתי שהמשטרה תהיה פה ותיתן את חוות דעתה.

אלמיתו זגיה: זה לא קרה.

אלמיתו זגיה: כנראה שיש חשובים יותר, חשובים פחות, אבל לא ניכנס לזה.

אלמיתו זגיה: מתמקדים באירוע הזה כאירוע מכונן פתאום.

אלמיתו זגיה: זה לא האירוע היחיד.

אלמיתו זגיה: דברים קורים.

אלמיתו זגיה: זה הפך להיות נורמה שקורים דברים כלפי הקהילה הזאת וזה פשוט תופס הדים גם כשאנחנו כשיוצאים להפגין, כי מישהו שם לב שאנחנו מפגינים.

אלמיתו זגיה: אחר כך נרגעים ולא קורה כלום או שקמות ועדות ונופלות כפי שקמו.

אלמיתו זגיה: הדיון הזה חייב להיות נקודת מפנה למשהו מסוים.

מירב בן ארי: הוא יהיה.

מירב בן ארי: אני מסכמת את הדיון.

מירב בן ארי: משרד החינוך, תוך שבועיים תנו לנו תשובה מה קורה עם מנהל בית הספר.

מירב בן ארי: אני יודעת שמשהו שם קורה.

מירב בן ארי: דווחו בכתב לוועדה.

מירב בן ארי: אנחנו מצפים לתשובה מסוימת.

מירב בן ארי: דבר שני, הוא מגיש עכשיו שאילתה.

מירב בן ארי: צפו בה במליאה.

מירב בן ארי: זה חשוב אם כבר הגעתם.

מירב בן ארי: אנחנו רוצים תשובה מהמשטרה מה עושים עם השוטרים שנכנסו לבית הספר.

מירב בן ארי: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.