ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 733, 2018-11-27 11:19

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 27 בנובמבר 2018, י"ט בכסלו התשע"ט.

יעקב מרגי: הנושא: מעמד הגננת כעובדתה הוראה - לציון יום המורה.

יעקב מרגי: כפי שידוע לכם, אנחנו מציינים את יום המורה בכנסת פעם בשנה.

יעקב מרגי: בכלל יש לנו תסביך המורה כל השנה, אבל מציינים ביום מיוחד את יום המורה, יום בשנה בכנסת.

יעקב מרגי: מי שמובילה את היום הזה זו יושבת ראש ועדת זכויות הילד, יפעת שאשא ביטון.

יעקב מרגי: היא יו"ר השדולה, אז לקחה את הבכורה.

יעקב מרגי: אין ספק שהמקום הטבעי של זה בוועדת החינוך שלנו, אבל אנחנו הגברים ידועים כמפרגנים.

יעקב מרגי: אין לנו אגו, במיוחד חברי הכנסת שיודעים לפרגן לחברות הכנסת, ואנחנו מברכים אותה על היום הזה.

יעקב מרגי: היא כרגע נמצאת בדיון שהיא מנהלת באולם שלנו, של ועדת החינוך.

יעקב מרגי: אנחנו גלינו לכאן, לאולם של ועדת הכנסת.

יעקב מרגי: יש כאלה פה מהחברים שלי שמלינים על כך, אבל זה בסדר.

יעקב מרגי: היום מציינים בכנסת גם את יום מניעת האובדנות.

יעקב מרגי: אני יו"ר השדולה למניעת אובדנות.

יעקב מרגי: גם את יום הפג מציינים בכנסת.

יעקב מרגי: זו הכנסת.

יעקב מרגי: ברוכים הבאים לכנסת, כי הכנסת היא לא מה שאתם רואים לפעמים באולם המליאה.

יעקב מרגי: האמת והעוצמות מתרחשות כאן בוועדות.

יעקב מרגי: אני בחרתי לדיון שלי הפעם במסגרת ציון יום המורה את הגננת.

יעקב מרגי: אני מודה ליושבת ראש הסתדרות המורים והגננות, גברת יפה בן דוד שהיא פרגנה גם לקטע הזה שזה יום הגננת.

יעקב מרגי: היא רואה בכם לא פחות, למרות שאומרים הסתדרות המורים והגננות, אבל אני מקווה שנצליח להפוך את הפירמידה.

יעקב מרגי: למה בחרתי את הגננות?

יעקב מרגי: כי אנחנו מובילים את ההקמה של המועצה לגיל הרך שהממשלה קצת חורקת בהפעלה ובהקמה שלה.

יעקב מרגי: אנחנו מאמינים בהיפוך הפירמידה.

יעקב מרגי: הגדלת השקעות בגיל הרך, מלידה ומעלה תוביל להעצמת התלמיד בגילאים המתגברים ולכן אמרתי, הגננת.

יעקב מרגי: לא יותר הגננת נשכחת בגן.

יעקב מרגי: הגננת היא חלק ממכלול עובדי ההוראה של כל מערכת החינוך ויש לה תפקיד חשוב.

יעקב מרגי: היא המסד שעליו שמים את הטפחות אחד על אחד כדי לבנות את הידע, לבנות את התשתית הרגשית, לבנות את כל התשתיות של התלמידים, של הבוגרים שלנו.

יעקב מרגי: ידוע, אני אומר את זה ויפה שמעה את זה ממני פעמים רבות.

יעקב מרגי: אני מייחל ליום שמערכת החינוך שלנו תשתנה ותותאם.

יעקב מרגי: אמרתי, ויש כאלה שנמאס להם לשמוע את זה.

יעקב מרגי: לא יעזור כלום, המרחק ביני לבין הבן שלי הקטן שמתגייס מחר, 40 שנה.

יעקב מרגי: מערכת השעות שלי ושלו היו כמעט זהות.

יעקב מרגי: שמתי אותן אחת על השנייה בשקף.

יעקב מרגי: כמעט זהות, ואני שואל למה?

יעקב מרגי: מערכת החינוך עושה עבודה נפלאה.

יעקב מרגי: מערכת החינוך עושה ועומדת ביעדים שמצפים ממנה, אבל צריך להתאים אותה.

יעקב מרגי: יש לנו כוח הוראה של מורים וגננות.

יעקב מרגי: לא יודע למה אומרים מורים וגננות.

יעקב מרגי: מתי יאמרו מורות וגננים?

יעקב מרגי: אנחנו מתכוונים לכל המינים.

יעקב מרגי: מורים וגננות עושים עבודה נפלאה, עבודה יום-יומית, לא תמיד עם התנאים הנדרשים.

יעקב מרגי: לא לכולם יש את התשתיות ואת התנאים הנדרשים ובכל זאת עושים.

יעקב מרגי: אנחנו מלווים, מחזקים.

יעקב מרגי: אני שמח שבעשור האחרון מעמדו של המורה השתפר ועדיין יש מה לעשות.

יעקב מרגי: שכרו של המורה השתפר ועדיין יש מה לעשות.

יעקב מרגי: אנחנו שואפים, כשישאלו כל ילד קטן מה אתה רוצה להיות כשתהיה גדול, שיאמר מורה, לא יאמר רופא.

יעקב מרגי: או גננת.

יעקב מרגי: הנה אני אומר לכם, לפרוטוקול ולכולם, כשאני אומר מורה אני מתכוון מורה, גננת, הכול, כל צוות ההוראה, ואני מודה לכל הגננות.

יעקב מרגי: יש כאן גננים?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: לכל הגננות שהגיעו היום, זה לא מובן מאליו לחגוג איתנו בכנסת, לציין את יום המורה.

מאיר כהן: לנכד שלי במודיעין יש גנן.

קריאה: כן, כן, יש הרבה גננים.

יעקב מרגי: יש, לא הרבה, בואו לא ניסחף.

יעקב מרגי: יש גננים.

לילי פוקומונסקי: יש כיום 200 גננים.

יעקב מרגי: גברת לילי פוקומונסקי, שלום לך.

יעקב מרגי: לא הייתי מציין את ה-200.

יעקב מרגי: הם עדיין מעט מזער.

לילי פוקומונסקי: זאת רק ההתחלה.

יעקב מרגי: מי שמכיר את הדיונים בוועדת החינוך, מדברים רק ברשות דיבור.

יעקב מרגי: אין ספק שאנחנו בכיוון הנכון, רוצים, שואפים להעצים את זה שבאמת תהיה שאיפה לא רק להייטק.

יעקב מרגי: חמש יחידות מתמטיקה ואנגלית, טוב שיהיה.

יעקב מרגי: אנחנו צריכים את אלה ואת אלה.

יעקב מרגי: כדי שיהיו חמש יחידות מתמטיקה ותהיה כמות גדולה, ובפיזיקה ובאנגלית ובמקצועות ההומאניים שאני לא מוותר עליהם, מקצועות הרוח והנשמה שלעיתים אנחנו עד כדי כך שכמעט מחסלים אותם.

יעקב מרגי: גם שם צריך להשקיע.

יעקב מרגי: אין גוף בלי נשמה.

יעקב מרגי: חייבים גם להחיות את זה עם נשמה.

יעקב מרגי: צריך גננות ראויות, צריך גננות מוכשרות, צריך גננות עם מוטיבציה.

יעקב מרגי: מוטיבציה זו סביבת עבודה טובה ונוחה וידידותית ועם שכר הולם כדי שיהיה שקט נפשי וביטחון תעסוקתי.

יעקב מרגי: אני מעביר את רשות הדיבור ליפה בן דוד ולאחר מכן לחברי הכנסת, ונשמע את האורחות שלנו.

יעקב מרגי: בבקשה.

יפה בן דוד: קודם כול שלום לכולם.

יפה בן דוד: רק בפתח דבריי לפני שאני אומר את עיקרי הדברים, באמת כמו שיושב ראש ועדת החינוך אמר שהוא לארג', אני רק מבקשת שבפעם הבאה אל תהיה לארג' על החדר של ועדת החינוך כאשר מדובר בנושא של חינוך ובמיוחד ביום המורה.

יפה בן דוד: רבים מהמורים נמצאים שם בחדר של ועדת החינוך כי אנחנו אמרנו להם להגיע לוועדת החינוך, וגברת שאשא עם כל הכבוד, סגרה את החדר ולא נותנת להם לצאת, כי אם יצאו אז לא יהיה לה קהל שם, אז מה לעשות, יש גם כאלה, זה בסדר.

לאה פדידה: איזה דיון יש שם?

יפה בן דוד: שם יום הפג.

יעקב מרגי: טוב, חסל סדר חדרים.

יפה בן דוד: אז זו רק הערה מאוד כללית ומהותית, אבל רק שנדע עם מי יש עסק.

יפה בן דוד: עוד מעט בחירות, אז אנחנו גם נדע מה לעשות.

יפה בן דוד: כל אחד יבחר כפי רצונו ואנחנו בוחרים רק את אלה שעובדים למען ציבור עובדי הוראה ופועלים למען ציבור עובדי הוראה.

יפה בן דוד: שלום לכולם, חברים וחברות, ועדי החינוך הנכבדים.

יפה בן דוד: יש פה חברי כנסת שיושבים איתנו, הם חברים בוועדת החינוך והם שותפים.

יעקב מרגי: אני יכול לציין את חברי הכנסת שנמצאים כאן, הם מתמידים בוועדת החינוך, מאיר כהן, שר לשעבר, מהבוקר אנחנו צמודים מדיון לדיון, מפגישה לפגישה.

יעקב מרגי: אני מציין את זה בפניו כי הייתי בסיטואציה הזו בקדנציה הקודמת, אחרי שרות להיות ח"כפש באופוזיציה.

יעקב מרגי: הוא לא ח"כפש, אני ח"כפש, אבל הוא מתמיד, והייתי שם ואני יודע מה זה וזה לא מובן מאליו וכל הכבוד, מאיר.

יעקב מרגי: בבקשה.

יפה בן דוד: יישר כוח, וכל אחד שנמצא פה בעיסוקו ומעמדו.

יפה בן דוד: קודם כול אני רוצה גם להודות ליושב ראש הוועדה, חבר הכנסת, הרב יעקב מרגי שנענה לבקשתנו להקדיש את יום המחנך הנוכחי לגננות, ובתוך כך לחינוך הגיל הרך וחשיבותו.

יפה בן דוד: קשה מאוד להפריז בחשיבות החינוך לגיל הרך.

יפה בן דוד: ילדים בשנותיהם הראשונות זקוקים למסגרות איכותיות, מכילות, מקצועיות, חמות ואוהבות בפרט בשנים הללו.

יפה בן דוד: הילדים שלנו זקוקים לתיווך, לבניית הביטחון העצמי שלהם, לגבולות, לרוך וכמובן לתכנים פדגוגיים.

יפה בן דוד: זו מלאכה מאוד מורכבת, מאתגרת עם משמעויות קריטיות לעתיד של הילדים, ובאחריות הזאת נושאות אלפי גננות מקצועיות ומסורות.

יפה בן דוד: החינוך לגיל הרך לילדות ולילדים בגילאים 3 עד 6 עבר מהפכה של ממש.

יפה בן דוד: לאחר המחאה החברתית שהביאה להקמתה של ועדת טרכטנברג, הוועדה הרחיבה את חוק חינוך חובה חינם לגילאי 3-4 ובכך יצרה שינוי משמעותי בעבודת הגננות שעתה ניצבים בפניהן אתגרים חדשים ומורכבים.

יפה בן דוד: ההתמודדות של הגננות עם הרחבת החוק נמצאת עדיין בעיצומה.

יפה בן דוד: אקדים ואומר, החלטת ועדת טרכטנברג להרחיב את החוק היא החלטה ראויה, חשובה ואני מברכת עליה.

יפה בן דוד: יחד עם זאת, כדי שהרפורמה החשובה הזאת תשיג את כל מטרותיה, צריך לתת לגננות את הכלים כדי לילדים שלנו את החינוך הכי טוב שאפשר, ויש המון מה לעשות, החל מצמצום מספר הילדים בגנים, פתיחת כיתות גן נוספות, המשך בתגבור סייעות ביחס למספר הילדים והחלת תוספת סייעת נוספת גם בימי שישי, שלא שונים מיתר ימי השבוע במאום, וכלה בהשקעה במבנים שבהם נמצאים גני הילדים.

יפה בן דוד: אני מבטיחה לכם דבר אחד, כל שקל שהולך להשקעה בחינוך בכלל ובחינוך לגיל הרך בפרט, יחזיר את עצמו וישלש את ערכו בעתיד.

יפה בן דוד: החלטת ועדת טרכטנברג עשתה מהפכה חשובה וראויה ויש להמשיך ולהרחיב אותה.

יפה בן דוד: מדינת ישראל צריכה לקבל החלטה אמיצה ולקחת אחריות גם על החינוך לגילאי לידה עד 3.

יפה בן דוד: כולם מזעזעים מכל מקרי אלימות כלפי פעוטות שבוצעו על ידי מטפלות.

יפה בן דוד: בחודשים האחרונים היו מספר מקרים כאלו וכל מקרה כזה הוא אחד יותר מדי.

יפה בן דוד: חשוב לי להדגיש, מקרים אלו התרחשו במעונות ובפעוטונים שאינם מפוקחים על ידי משרד החינוך והמטפלות הללו אינן גננות.

יפה בן דוד: זו עוד הוכחה ניצחת לכך שמדינת ישראל חייבת לקחת על עצמה את האחריות על המסגרות הללו.

יפה בן דוד: נוכח אותם מקרים מזעזעים, הסתדרות המורים מקדמת בימים אלו הצעת חוק שתאסור על מטפלות להציג את עצמן כגננות.

יפה בן דוד: כמו כן על פי ההצעה, מסגרות שאינן מנוהלות על ידי גננות מוסמכות לא יקראו גני ילדים.

יפה בן דוד: לאבחנה הזאת יש חשיבות כפולה, פעם אחת בשביל ההורים שיוכלו לקבל החלטה מושכלת לגבי המסגרות אליהן הם רושמים את הילדים, פעם שנייה כדי לחזק את מעמד הגננות שלנו שעברו ולמדו והכשירו את עצמן ועושות עבודת קודש.

יפה בן דוד: רגע לפני סיום אני רוצה לציין משהו כללי על מצב מערכת החינוך שלנו שהיא בסך הכול מורכבת מעשרות אלפי מנהלים, מורים וגננות נפלאות שקמים כל בוקר לשליחות הכי חשובה בחברה שלנו.

יפה בן דוד: אני רוצה להזכיר לכולנו שבימים אלו שבהם גורמים שונים מנסים להפיל על עובדי הוראה את האחריות לבריאות הציבור, אנחנו נמשיך לעמוד כחומה בצורה ונזכיר לכולם, עובדי הוראה קמים בבוקר בשביל לחנך את הילדים של כולנו.

יפה בן דוד: הם צריכים לעסוק בחינוך וחינוך וחינוך, לא בבדיקת פנקסי חיסונים.

יפה בן דוד: האחריות על בריאות התלמידים מוטלת על משרד הבריאות וכך הדבר צריך להישמר.

יפה בן דוד: אני קוראת לכל גורמי הבריאות בישראל, בצעו את המוטל עליכם והשאירו את עובדות ועובדי ההוראה לעסוק בחינוך.

יפה בן דוד: לא נמנע מהילדים שלא חוסנו את הזכות לחינוך, ולהיענש על מחדלי הוריהם.

יפה בן דוד: חשוב לציין שעובדי ועובדות הוראה יוצרים קשרים חיוביים וקשרי אמון עם הילדים והוריהם.

יפה בן דוד: מניעת כניסת הילדים תגרום לכאוס ולמשבר אמון ביניהם.

יפה בן דוד: לזאת אסור לנו לתת יד ולכן נפעל לתיקון הצעת החוק.

יפה בן דוד: משרד הבריאות הוא שצריך לפקח על הסנקציות שאותן הוא מבקש להטיל.

יפה בן דוד: זה המקום לדרוש, להחזיר את אחיות בית הספר שהיו בעבר וקיימו את המעקב מי התחסן ומי לא ודאגו לכולם שהם יתחסנו.

יעקב מרגי: על הדרך צייני את הצבע של החלוק שלהן.

יעקב מרגי: את זוכרת איזה צבע חלוק היה להן?

יעקב מרגי: ירוק עם פס כזה בצד.

יפה בן דוד: נכון.

יפה בן דוד: לפני שאסיים אני רוצה להזכיר לכולם, למי שהספיק לקרוא את עיתון ידיעות אחרונות.

יפה בן דוד: הייתה שם גננת שהצליחה, וזו רק דוגמא.

יפה בן דוד: מה שהיום פורסם בידיעות אחרונות זה מה שקורה בכל הארץ.

יפה בן דוד: הגננות הללו לא רק באות לעבודה ובזה נגמר.

יפה בן דוד: הן מזמנן הפרטי משקיעות בילדים.

יפה בן דוד: היה מקרה ששני ילדים לא הצליחו לדבר, לא הצליחו להוציא הגה מהפה, ואותה גננת לקחה אותם כפרויקט, הלכה לבית שלהם, יצרה קשרי אמון בין הילדים לבינה והיא הצליחה לעשות את היש מאין, והילדים הללו הצליחו לדבר.

יפה בן דוד: ההורים אפילו בהלם איך הגננת הצליחה לעשות מה שרבים מאנשי המקצוע לא הצליחו לעשות, אבל זה הפנים של הגננות שלנו במדינת ישראל וכדי שהן יוכלו להמשיך לעשות את העבודה המסורה מכל הלב ועם הנשמה, צריך לתת להן את הכלים, לא להשאיר אותן בחזית לבד.

יפה בן דוד: היום לצערי לא רק הגננות, גם ציבור עובדי ההוראה לפעמים נמצאים בבתי הספר, בגנים, כמו בחזית.

יפה בן דוד: אנחנו צריכים לעודד את המעורבות של ההורים, למנוע את ההתערבות של ההורים ולשים באמת קץ להתנהלות הקלוקלת הזאת שלצערי הולכת ומתרחבת, ואני בטוחה שיחד עם זאב שנמצא פה נשתף פעולה כדי לעשות אמנה משותפת כדי להציב גבולות ברורים מה מותר, מה אסור.

יפה בן דוד: כשם שאנחנו כעובדי הוראה יודעים מה הזכויות שלנו, מה החובות שלנו, כל אחד צריך לדעת מה הזכויות שלו ומה החובות שלו, ורק בשיתוף פעולה, זאב, נוכל לעשות זאת.

יפה בן דוד: אני בטוחה כמי שאני מכירה אותך, שיש עם מי לדבר ואני עכשיו זורקת לך את הכפפה, בואו נעשה זאת למען ילדי ישראל, למען הילדים הרכים הללו, כי אם את זה לא נעשה, את הגננות הטובות, את עובדי ההוראה הטובים והאיכותיים, נפסיד, ואנחנו כבר רואים את זה, אז בנימה אופטימית אני רוצה להגיד תודה לוועדת החינוך שהיא שותפה אמיתית שלנו לדרך.

יפה בן דוד: יש עוד ויהיו בינינו חילוקי דעות וזה בסדר גמור, כי לכולנו יש מטרה אחת משותפת, להיטיב ולשפר את מערכת החינוך במדינת ישראל.

יפה בן דוד: יש בפנינו עוד עבודה רבה ומשימות כבדות משקל, ובעזרת השם נעשה ונצליח כולנו יחדיו.

יפה בן דוד: תודה רבה לכם.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: יפה נותנת תמיד תחושה של לוחמת שמגיעה להסתערות בכנסת, והיא מצליחה ומכניסה אותנו למסלול לפעמים, אבל זו יפה מטבעה וככה היא צריכה להיות, ולי אין ספק שהיא תצעיד את המורים.

יעקב מרגי: תציגי את עצמך.

נירה לפס: קוראים לי נירה, מנהלת בית ספר "בית זאב" בעפולה.

נירה לפס: יושבות איתי חברות צוות הנהלה.

נירה לפס: בזכות עבודה קשה שעשינו לקליטת מורים מיטבית, מורים חדשים, קיבלנו פרס "קליטה מיטבית" והוזמנו היום לוועדה.

יעקב מרגי: הם לא ינשרו אחרי ארבע שנים, המורים החדשים?

נירה לפס: אני מקווה שלא, כי אנחנו עושים עבודה קשה.

נירה לפס: היא מורה חדשה שנקלטה בצוות הנהלה.

נירה לפס: להגיד לכם גם חג שמח.

נירה לפס: אתם עושים המון בשבילנו.

נירה לפס: להגיד תודה לאישה יקרה שיושבת פה ולעוד אחרים, ואני מתנצלת, אני יוצאת עם המון כבוד אליכם.

יעקב מרגי: מגיע לך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.

מאיר כהן: אדוני היושב ראש, 27 משנותיי הייתי מנהל בית ספר ונדמה לי ש-20 שנה הייתי שייך להסתדרות המורים.

מאיר כהן: אני מאוד מצטער שכשאני הייתי בהסתדרות המורים, לא הייתה מזכירה אנרגטית כמוך.

מאיר כהן: אני חושב שהמצב היה הרבה יותר.

מאיר כהן: אני עזבתי את הסתדרות המורים, את יודעת את זה יפה, ועברתי לארגון, כי הייתה לי ביקורת גדולה מאוד על ההתנהלות של הסתדרות המורים, ואני יותר מאשר שמחתי שאת הגעת לשם.

מאיר כהן: את תעשי עבודה נהדרת.

מאיר כהן: אמרת היושב ראש ואתה צודק, המסד לשיח החינוכי בכל מקום הוא הגננות, אבל אני מציע, יפה, אין לי שום ספק שאת כל הנושא הארגוני אתם תפתרו ואנחנו נהיה יותר מאשר חיילים שלכם בכל מה שקשור לזכויות ולמרחבי העבודה של גננות, של מורים בבית הספר.

מאיר אסרף: מאיר, אני לא קוטע אותך, אני רק אומר שנציג האוצר נמצא כאן, מר אסף שירמן שהוא הרפרנט של עובדי ההוראה ולכן אני מקווה שהוא מקשיב טוב לדברים החשובים.

מאיר כהן: בסופו של דבר במקום שאין מרחבי עבודה לגננות או למורים, שום שיח פדגוגי לא יכול להתנהל.

מאיר כהן: אני קורא לגנים ואני קורא לבתי ספר המרחבים המוגנים של החברה הישראלית.

מאיר כהן: במקום שיש מרחב מוגן כזה, בתוכו יכול להתחולל שיח, אבל בנוסף לכך אני מציע, כי תמיד הסתדרויות מורים התעסקו בזכויות וחובות.

מאיר כהן: אני באמת מציע שאת הנושא של הגננות, תהיו פורצי דרך.

מאיר כהן: אני מציע את זה ממקומי בענווה גדולה.

מאיר כהן: תדברו על השיח הפדגוגי בתוך הגנים.

מאיר כהן: יש לו משמעות בלתי רגילה.

מאיר כהן: נעשים דברים נהדרים בתוך הגנים בכל מיני מקומות.

מאיר כהן: לקחת את הדברים הטובים האלה, לתעד אותם שיהפכו לחלון הראווה של הגננות.

מאיר כהן: יצא לי לבקר בגן הדיאלוגי.

מאיר כהן: יוצא מן הכלל.

יעקב מרגי: מה זה?

מאיר כהן: זה גן שלוקח את כל הדברים של היום-יום, של השיח בין הגננות, בין ההורים, מייצר איזה דיאלוג בתוך הגן, שמצליח להוריד למטה את כל הכעסים.

מאיר כהן: פותרים את הבעיות בתוך הגן ומנהלים שיח של מה רוצה הילד.

מאיר כהן: זה מדהים.

מאיר כהן: נכנסתי לגן חובה.

מאיר כהן: הילדים לוקחים חלק ביצירת חומרי ההתעניינות שלהם, חומרי הלמידה.

מאיר כהן: יש שם גננות שבעיניי הן הטובות ביותר בעולם.

מאיר כהן: היות וטיילתי בכמה מקומות בעולם וביקרתי במערכות חינוך, שמתי דגש על גרמניה בזמנו, על מערכת החינוך הבווארית.

מאיר כהן: אני לא סתם אומר שהם הטובים ביותר בעולם.

מאיר כהן: הדבר השני, אני מוריד את הכובע לכל גנן ולכל גננת שעובדים בגנים שהם הטרוגניים.

מאיר כהן: לא חוכמה לעבוד בגנים של ילדים טובים.

מאיר כהן: כשאני נכנס לגן וגננת עובדת עם קבוצה הטרוגנית, מילדים קשים שהגננת היא האימא שלהם, האבא שלהם, האחות שלהם, הכול, ועד לילדים שלא צריכים, שמה שהם צריכים זה את הנגיעה של הגננת, אבל בגנים כאלה אלה הגנים שמבחינתי הם הדבר הטוב ביותר.

יעקב מרגי: מכבד אותנו שר החינוך.

מאיר כהן: ולכן אני מסכם ומברך אתכם.

מאיר כהן: מי שעובדת בגן הטרוגני כזה, דעו לכם שאתן החלוצות של המחנה.

מאיר כהן: מי שעובדות בפריפריה, ואני יודע מה גודל המשימה של גננות בתוך הפריפריה ככל שהמקומות מרוחקים יותר עם אוכלוסייה יותר בעייתית.

מאיר כהן: הגננות האלה באמת עושות עבודת קודש ואני מאוד מקווה שאנחנו כחברה יכולים תמיד להגיד שאנחנו נותנים לכם את כל הכלים לעשות את זה.

מאיר כהן: יישר כוח ואנחנו רק יכולים להצדיע לכן כחברי כנסת מהשורה.

מאיר כהן: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה, מאיר.

יעקב מרגי: שמענו את מזכירת הסתדרות המורים והגננות, שמענו את חבר הכנסת, השר לשעבר מאיר כהן.

יעקב מרגי: ינון, אני ברשותך אעביר את רשות הדיבור לשר, כי הוא איתנו ב"גיחה".

יעקב מרגי: בבקשה.

נפתלי בנט: צהריים טובים לכולם, ליושב ראש הוועדה, ידידי, חבר הכנסת יעקב מרגי, ליפה בן דוד היקרה שדואגת לגננות ולמורים של ישראל, לאורנה פז וכמובן לכל חברי הכנסת היקרים, ומעל הכול לכן, הגננות וכל מי שעוסק בעבודת ההוראה, כמובן נציגי ההורים, זאב.

נפתלי בנט: המון שנים דיברו על היפוך הפירמידה, כי כולם מבינים במוח שאלה השנים המעצבות באמת ושעבודה נכונה ומושקעת בגיל הצעיר אחר כך מנתבים את הילד והילדה לחיים הרבה יותר טובים וכל שקל בגן מקביל ל-20 שקלים השקעה בכיתות י', י"א וכו', אלא מה, שהפנימו, אבל היה איזה חסם גם לבצע.

נפתלי בנט: בארבע השנים האחרונות אני שמחתי שהובלנו באמת מהפך, ראשית רפורמת הסייעת השנייה.

נפתלי בנט: אני פוגש את הגננות, אני פוגש אתכן בשדה ופעם אחר פעם מספרות לי איך זה שינה הכול כשיש גננת ושתי סייעות במקום גננת וסייעת על 30 ילדים.

נפתלי בנט: זה החזיר את הצבע לפנים לגננות שיכולות לעסוק בלגעת בילדים, להגיע לכל ילד למרות שעדיין זה קשה.

נפתלי בנט: אני לא חלילה בא למעט, אבל זה הפך מאיזושהי תורנות החלפת חיתולים בתחילת שנה, חלק מהילדים לא גמולים בגיל שנתיים ושמונה חודשים, לעבודה אמיתית של חינוך, לעבודה של נגיעה בילדים.

נפתלי בנט: המהלך השני שהוא פחות מדובר ובעיניי הוא לא פחות חשוב זה ממש בהובלה שלכן, זה מהפך הגננת המובילה ואשכולות הגנים.

נפתלי בנט: היום עליתי לרדיו, שאלו אותי על החוג לכל ילד שנתנו בעוטף עזה.

יעקב מרגי: כשאתה לא עושה, לא שואלים למה אני לא.

יעקב מרגי: כשאתה עושה, מתחילים לשאול למה אנחנו לא.

נפתלי בנט: אמרתי ד', ה' ואמרו נו, ומה עם ו', ז' ו-ח'?

נפתלי בנט: הנושא הזה שיש גננת מובילה ויש קבוצה של 15 גננות שהן סוף סוף מעין משפחה.

נפתלי בנט: זה לא פיקוח.

נפתלי בנט: הגננת המובילה היא לא מפקחת, היא לא בוחנת אלא היא כתובת שאפשר לפעמים להתייעץ ומה אני עושה, יש הורים כאלה שמציקים.

נפתלי בנט: פתאום יש עם מי להתייעץ, את לא לבד.

נפתלי בנט: מעל הכול, אני פשוט רוצה לומר לכן תודה.

נפתלי בנט: אני עומד ומשתהה פעם אחר פעם לגדולה של הגננות של מדינת ישראל, לסבלנות, לנגיעה האישית בכל ילד וילד.

נפתלי בנט: אתן נוטעות את הביטחון, את המסוגלות של ילדים בגיל הכי חשוב.

נפתלי בנט: פתאום ילד מתחיל להאמין בעצמו בזכותן, בזכות הגננות המופלאות של מדינת ישראל.

נפתלי בנט: אני חושב שאתן צמרת הצמרת של החברה הישראלית.

נפתלי בנט: אני אוהב אתכן מאוד, אני מוקיר אתכן.

נפתלי בנט: בשם ממשלת ישראל כולה, בשם הציבור הישראלי כולו אני רוצה רק לומר לכן תודה רבה ואנחנו אוהבים אתכן מאוד מאוד.

לאה פדידה: מאיזה מספר ילדים שמים סייעת שלישית?

נפתלי בנט: 30.

נפתלי בנט: סייעת שנייה.

קריאה: זה רק לגילאי 3-4.

לאה פדידה: 26 ילדים בגיל 3, אפשר?

יעקב מרגי: זה מה שאמרנו.

יעקב מרגי: כשלא עושים, לא שואלים למה לא.

יעקב מרגי: כשמתחילים לעשות, אז למה לא כיתה ד' ולמה לא מ-25.

יעקב מרגי: אנחנו רק מברכים ומודים ויש תמיד מה לעשות, ולזכותו של השר שהוא קשוב.

יפה בן דוד: שר האוצר, שישמע מה שהשר אמר.

יפה בן דוד: אנחנו אמרנו ותשחררו קצת כסף.

נפתלי בנט: אני גם רוצה לשבח אותם.

נפתלי בנט: הם בני ברית טובים.

יעקב מרגי: אנחנו ערים להזרמות המאסיביות של הממשלה בשנים האחרונות לחינוך.

יעקב מרגי: אני יכול לומר לכם כיו"ר ועדת חינוך, אני לא יודע אם אמרתי את זה הרבה בנוכחות השר, אבל על מה אני מקבל פידבק ממנהלי המחלקות?

יעקב מרגי: הם קשובים לוועדה, הם נענים.

יעקב מרגי: לא פשוט למשרד שמתנהל לפי תוכנית תקציבית שנתית תוך כדי הליכה לעשות התאמות בגלל דיונים.

יעקב מרגי: יש שרים שעם האגו שלהם, עם כל הכבוד, אז מה אם הוועדה עשתה, אמרה.

יעקב מרגי: קשובים.

יעקב מרגי: אפילו מנהלי האגפים מברכים על כך כי יש דינמיקה של עשייה ושינויים.

יעקב מרגי: השינויים רבים אבל אנחנו עסוקים בגננת היום.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת ינון אזולאי.

ינון אזולאי: שלום לכבוד השר, אדוני היושב הראש, ברכות על היום הגדול הזה.

ינון אזולאי: גברת יפה בן דוד, האמת, אני לא חבר בוועדת חינוך.

יעקב מרגי: יש לו בבית.

ינון אזולאי: אתה יודע מה, אם התחלת בזה, אז אני באתי מבית של חינוך.

ינון אזולאי: אבי ז"ל 22 שנה בחינוך, אימא שלי בחינוך המיוחד, האחים שלי.

ינון אזולאי: רק אני נפלתי בין הכיסאות, המזל שלי שזה בין 120 כיסאות, אז לפחות זה טוב.

יעקב מרגי: ואשתו גננת.

ינון אזולאי: גננת, מנהלת מעונות וגנים, התחילה מגננת.

ינון אזולאי: יש לי ילדים בגנים, אז בסדר, ברוך השם.

ינון אזולאי: אתם יודעים, אנחנו נמצאים קרוב מאוד לחנוכה.

ינון אזולאי: חנוכה, היוונים ביקשו שהיהודים ירשמו על קרן השור – אין לנו חלק באלוקי ישראל.

ינון אזולאי: כולם שואלים, קרן השור, מה עניין דווקא קרן השור?

ינון אזולאי: בקרן השור היו עושים מס בקבוק, בקבוק לתינוק ואז שמים בו את הדייסה.

ינון אזולאי: מגיל קטן התינוק היה מסתכל ומרגיש את זה.

ינון אזולאי: תינוק, מה הוא מבין?

ינון אזולאי: אחר כך יש גם מחקרים שאומרים שגם בבטן כבר הוא מבין אם שמים לו את המוסיקה.

ינון אזולאי: ודאי שכאשר ילד מגיע לגיל חינוך של גני ילדים, כבר שם מתחילים לעצב את הדמות של הילד, לא מזלזלים, לכן גם שם צריך את העיצוב הנכון לתת לילד, וכל אחת מכן וגם גננים שיש, נותן בעצם את העוצמה לילד.

ינון אזולאי: אם שותלים את השתיל בצורה נכונה, אז בעצם העץ הזה יגדל ויהיה עץ ישר וטוב, לכן אני מברך אתכם ביום הזה.

ינון אזולאי: שיהיה בהצלחה, שלא תצא תקלה תחת ידכן ויישר כוח.

ינון אזולאי: עוד דבר שראיתי שיפה אומרת וסיפרתי לה בדרך.

ינון אזולאי: הרבה היום משתמשים בעובדי הוראה.

ינון אזולאי: אבא שלי ז"ל אמר דבר נכון.

ינון אזולאי: אמר, היום שמים אותם שהם גם יהיו אחיות בבית ספר, שהם יהיו הכול.

ינון אזולאי: פעם היו קוראים להם מחנכים, היום קוראים להם עובדי הוראה.

ינון אזולאי: זה כל הסיפור.

ינון אזולאי: צריך להחזיר אותם למחנכים והם יהיו רק מחנכים ולא יתנו להם עוד עבודה.

נפתלי בנט: תודה רבה באהבה גדולה.

יעקב מרגי: מסעוד גנאים, גם לו יש חלק ונחלה במערכת החינוך.

יעקב מרגי: בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה אדוני היושב ראש.

מסעוד גנאים: אני מברך על קיום היום הזה.

מסעוד גנאים: אני מברך את הגננות שעושות עבודת קודש, כי כולנו יודעים ומשוכנעים שאם אנחנו רוצים שינוי חינוכי, איך לבנות את האישיות של התלמיד, של הבנים שלנו, זה צריך להתחיל מוקדם מאוד.

מסעוד גנאים: זה מלידה, מהשנים הראשונות האלה שאתם אמונים עליהם כגננות וכמורות וכסייעות.

מסעוד גנאים: רציתי לשאול את השר אבל הוא יצא, בקשר להמשך הסייעת השנייה, משום שהציעו לי בבתי ספר, לא יודע אם יש גם, שיהיה בכיתה א' למשל לצד המורה עוד סייעת או עוד מורה.

יעקב מרגי: תביא רק כסף והכול יהיה.

מסעוד גנאים: אמרתם מהאוצר, זה שכר, לא תקציבים, אז אנחנו לא יכולים - - - אני מורה לשעבר.

יעקב מרגי: אין לשעבר, מורה נשאר מורה.

מסעוד גנאים: מורה נשאר מורה.

מסעוד גנאים: אולי אחזור, לא יודע.

מסעוד גנאים: אני נהנייתי מלהיות מורה.

מסעוד גנאים: אני חושב, אדוני היושב, שמורה נשאר עמוד השדרה של כל העשייה החינוכית, הפדגוגית לכל מערכת החינוך בישראל, המערכת הערבית או היהודית או החרדית.

מסעוד גנאים: עמוד התווך והדינמו הבסיסי והראשי זה המורה, לכן השקעה באיכות המורים זה רק יהיה טוב לילדים שלנו ולחינוך.

מסעוד גנאים: בקשר למורים בחברה הערבית, יש הרבה בעיות.

מסעוד גנאים: אני לא אפרוס את כולן פה.

מסעוד גנאים: יש את העניין של האבטלה ויש את העניין, שלחתי לכבוד השר וגם לביטחון פנים, עניין של אבטחה ושמירה על בתי הספר.

מסעוד גנאים: יש הרבה תקנים שהם חסרים ולצערי הרב לאור כל האלימות הגואה והעולה, אנחנו מאוד צריכים לתת למורה את הביטחון הזה, את שלומו כדי שהוא יוכל לעשות את המלאכה והשליחות שלו בשקט ובכבוד.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת לאה פדידה.

לאה פדידה: אם תשאלו אותי אם אני מכירה או זוכרת את השם של המורה מכיתה י"א, י"ב, לא, אבל אם תשאל אותי אם אני זוכרת את השם של הגננת שלי, אני אגיד לך בחיוך, ישר, יהודית הגננת.

יעקב מרגי: ומה עם שושנה הגננת שלי?

לאה פדידה: גם אתה זוכר, נכון כבודו?

יעקב מרגי: יש לי שושנה עד היום, מחנכת אותי, אשתי.

מאיר כהן: הגננת שלי במרוקו, קראו לה אניטה והיא חיה עד היום.

מאיר כהן: אני בן 63.

לאה פדידה: אז קלעתי לדעת גדולים, ואם זה אומר שהיינו כל כך רכים וקטנים ואנחנו זוכרים את שם הגננת וזה נחרט בליבנו, זה אומר כמה היא תרמה לעיצוב של מי שאנחנו היום וכמה היא חשובה במערכת הזאת.

לאה פדידה: כששלחתי את הילד הראשון שלי לגן, קראה לי הגננת ואמרת לי, תשמעי לאה, יש איזו בעיה, הילד שלך מאוד אוהב לדבר, מאוד אוהב לבצע הכול.

לאה פדידה: כשזה מגיע לצייר, לא רוצה.

לאה פדידה: ואז היא אמרה לי, תקשיבי, קחי את הילד, יש פער גדול.

לאה פדידה: לקחתי את הילד לאבחון ובאמת מה שחסר לילד, מוטוריקה עדינה.

לאה פדידה: היא הצילה את הילד.

לאה פדידה: היום הוא כבר סטודנט מצטיין, הכול טוב ויפה, אבל אם אותה גננת שאז היו 31 ילדים יחד עם סייעת אחת יכלה להציל את הילד שלי במקרה, שזה דבר, אם לא הייתי רואה אותו, אני כאימא לא שמה לב והגננת שמה לב, תאר לך מה היא תעשה כשיש לה עוד כוח אדם והיא פנויה וקשובה לתת את הכישרון שלה, את היצירתיות שלה ואת היכולת שלה לילדים.

לאה פדידה: עם כל הכבוד שאנחנו באים היום לפרגן, בואו נשים גם את המוקשים.

לאה פדידה: נכון להיום גננת לילדים בגיל 3 עם 29 או 27 ילדים נשארת עם סייעת אחת.

לאה פדידה: בני 3 לא תמיד גמולים.

לאה פדידה: בני 3 צריכים יחס.

לאה פדידה: אני, כבוד היושב ראש, עם שני ילדים הלכתי לגור בין אימא שלי לחמותי, מהלחץ, אז אם היא צריכה לטפל ב-27 ילדים, זה דבר שאנחנו צריכים לשים לב כי ילדים הולכים לאיבוד.

לאה פדידה: גיל 3, הם צריכים עוד ללכת לשירותים, ואם היא הולכת לשירותים וזאת נותנת לו בקבוק, מי מטפל בכל ה-25 האחרים?

לאה פדידה: זה דבר אחד, לכן לזה אנחנו צריכים לשים לב.

לאה פדידה: הדבר השני, כבודו, באמת ובתמים, אני ממש פוחדת שיעשו גם בית ספר של החופש הגדול יחד עם הגננות.

לאה פדידה: יש יתרון בעובדי הוראה, גם מורות וגם גננות שיש מה שנקרא חינוך פורמלי וחינוך בלתי פורמלי משלים.

לאה פדידה: אני רוצה שהגננת שלי תלך לחופש בחנוכה.

לאה פדידה: אני רוצה שהמורה שלי תלך לחופש בפסח.

לאה פדידה: בשביל זה יש מערכת חינוך בלתי פורמלית.

לאה פדידה: אני רוצה שגם הילד ירגיש שהוא בקייטנה, ירגיש שינוי, ירגיש אווירה.

יעקב מרגי: זו לא חובה.

לאה פדידה: זה מה שהיום מחייבים אותם.

יעקב מרגי: לא, לא.

יעקב מרגי: רק אם הן רוצות.

יעקב מרגי: לא מחייבים.

לאה פדידה: כמי שאחראית על החינוך הבלתי פורמלי, הייתי ביוקנעם ואני הייתי אחראית על הקייטנות.

לאה פדידה: פתאום אין, אנחנו לוקחים את בית הספר של החגים, בית ספר של החופשים הגדולים ומשתמשים במורים או בגננות, לכן אני אומרת, יש יתרונות ויש חסרונות בלהיות מורה וגננת.

לאה פדידה: הם בחרו את זה למרות השכר הנמוך.

לאה פדידה: לפחות בואו ניקח להם את מה שכבר קיים ואת מה שיש.

יעקב מרגי: ניתן להם.

לאה פדידה: זה תפקיד שוחק, תפקיד קשה.

לאה פדידה: אימא ל-27 ילדים, אני לא יודעת איך אתן יכולות לשרוד, ולכן צריך לשים מעבר להצדעה גם את המוקשים ולקדם אותם ולטפל בהם.

לאה פדידה: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו מצדיעים להם בגלל המוקשים.

יעקב מרגי: זאב.

יעקב מרגי: מעורבות ולא התערבות.

זאב גולדבלט: כמו שאני מכיר את יפה, היא עכשיו תזדעזע ממה שאני אגיד.

זאב גולדבלט: הגננת הינה מורה בכירה.

זאב גולדבלט: לא סתם מורה בכירה, אלא בניגוד למורה רגילה שלה יש את המעטפת של כל המורות החברות איתה באותו מוסד ואת הנהלת בית הספר, הגננת עובדת לבד.

זאב גולדבלט: היא בעצם, קראתי לזה המפקדת היחידה שעומדת לבד וחשופה לבד.

זאב גולדבלט: נכון, יש גם את הגננת המובילה, את רכזת האשכולות וכן הלאה, וגם את המפקחת, אבל בקצה יש את הגננת לבד והיא נמצאת שם באותו מוסד, סולו, ועל זה אנחנו מעריצים אתכן, שלא יהיו אי הבנות.

זאב גולדבלט: כאן אני רוצה להגיד כמה מילים.

זאב גולדבלט: אנו ההורים סבורים שיש לראות בנו ההורים מכפיל כוח, שותף שלכן הגננות בבניית המרקם האנושי והחינוכי בגנים.

זאב גולדבלט: שתפו אותנו, אל תראו אותנו כגורם מפריע או מטריד, שהרי אנחנו חרדים לשלום הילדים שלנו.

זאב גולדבלט: מניסיון למדנו שכאשר קיימת פתיחות ושיתוף, יש תמיד היענות רבה ואפילו הערצה.

זאב גולדבלט: המקרים להם אנחנו נחשפים, אני מדבר על מקרי האלימות, נובעים בין השאר מחוסר רגולציה, אני מדבר על מקרי אלימות של סייעות בעיקר כלפי ילדים.

זאב גולדבלט: זה נובע בין השאר מחוסר רגולציה ואין הגדרות מקצועיות, למשל לנושא הסייעת.

זאב גולדבלט: גם על זה דיברה יפה קודם, לכן אני סבור שעלינו ההורים והסתדרות המורים במקרה הזה, לפעול יחד לקידום חקיקה שהציגה יפה.

זאב גולדבלט: רוב מוחלט של ההורים רואים בכן הגננות דמות חינוכית, סמכותית, מחבקת, ולא ניתן לעשבים שוטים לשנות את דמותכן בעינינו.

זאב גולדבלט: כמי שהיה שותף בין השאר גם לנושא הרפורמה של הסייעת השנייה כולל מפגש עם ראש הממשלה אצלו בבית שבו הוא התחייב על הרפורמה הזאת, כששמע כמה זה עולה, אמר, אין שום בעיה, אנחנו ניישם את זה.

זאב גולדבלט: אני אומר לכם שאנחנו מחויבים לנושא הזה ואנחנו נפקיד וננסה להרחיב את זה גם לקבוצות או לגנים עם פחות ילדים.

זאב גולדבלט: כמו שדיברה חברת הכנסת לאה, ההבדל בין 30 ל-27 הוא לא כזה דרמטי מבחינת היקף העבודה.

זאב גולדבלט: נהפוך הוא.

יעקב מרגי: גם כשנעשה 27, ישאלו למה לא 20.

זאב גולדבלט: אני כבר אומר לך, אני אעשה את זה.

יעקב מרגי: תעשה.

יעקב מרגי: בלקחים שנפיק נעשה חושבים.

יעקב מרגי: ההשקעה הזו חשובה.

יעקב מרגי: אני אמרתי לעצמי כשאני נכנסתי לתפקיד יו"ר ועדת חינוך, בדיוק הם היו במחאת הסרדינים ובאו אלי ותמכתי במאבק, אבל כשנחשפתי לאתגרים שיש במערכת החינוך, יכול להיות שצדקנו כשדחפנו, אבל אני אמרתי לעצמי, אני חסר אחריות.

יעקב מרגי: איך יכולתי לדחוף את המדינה להשקיע מאות מיליוני שקלים?

יעקב מרגי: יכול להיות שיש דברים אחרים שיותר חשובים.

יעקב מרגי: אני לא כרגע מחווה דעה, רק זה עשה לי חשבון נפש.

יעקב מרגי: כאני היום מפעיל לחצים על שר החינוך או על הממשלה, יש לי תמונה יותר רחבה, אבל זה כבר נכנס.

יעקב מרגי: איך אומרים אצלנו?

יעקב מרגי: שטח שנכבש, לא מוחזר, לא משוחרר.

יעקב מרגי: אנחנו רק שואפים לעוד ועוד.

זאב גולדבלט: אני אסיים אבל אני חייב להתייחס למה שאמרת.

זאב גולדבלט: הניסיון שלי לפחות, ואני קצת יותר מבוגר ממך אפילו, מלמד שאם לא היינו משקיעים במחאת הסרדינים, לא היה לא את זה ולא את זה כי מערכת מטבעה נוטה לסטגנציה, נוטה לקיבעון, וכשיש גורם חיצוני שמכריח אותה להתקדם ולעשות שינויים, רק אז היא פועלת.

זאב גולדבלט: במקרה הזה אנחנו הובלנו את מחאת הסרדינים והצלחנו.

זאב גולדבלט: הובלנו את מחאת הסייעת השנייה והצלחנו.

מאיר כהן: אולי בהזדמנות הזאת נעלה את זכרו של איציק מנחם שהיה אחד מהמובילים של מחאת הסרדינים.

זאב גולדבלט: נכון.

זאב גולדבלט: מי שהיה בזמנו יו"ר של גדרה, יצחק מנחם, נפטר ממש לאחרונה מדום לב והיה בפירוש אחד מהמנהיגים אצלנו בנושא של מחאת הסרדינים.

זאב גולדבלט: אני רוצה לסיים בשתי מילים.

זאב גולדבלט: ראשית, אנחנו נשמח להרים את הכפפה ולשתף פעולה איתך, יפה, בכל מה ששייך לגיבוש אמנה יחד עם הסתדרות המורים ויחד עם משרד החינוך כמובן, אבל אנחנו סבורים שטוב ונכון יהיה אפילו שבעתיים אם כנסת ישראל תפעל בצורה נמרצת לחקיקה של שני חוקים שאנחנו רואים אותם כהכרחיים: אחד, זה החוק להסדרת מעמד ההורים ונציגותם, והשני, החוק להסדרת מעמד המורים ונציגותם.

זאב גולדבלט: אנחנו חושבים ששני החוקים האלה שלובים אחד בשני כמשלימים אחד את השני ואין לי ספק שאם נדע ונשכיל באמת לעבוד ביחד, שום מערכת לא תעמוד בפנינו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אורנה פז, בבקשה.

אורנה פז: שלום רב, אני מנהלת האגף לחינוך קדם יסודי מזה שלושה חודשים.

יעקב מרגי: בהצלחה.

אורנה פז: תודה רבה.

אורנה פז: קודם כול אני מבקשת לברך על היום הזה ולהגיד תודה רבה לחבר הכנסת מרגי וליפה בן דוד שבחרו להקדיש את היום הזה דווקא לגננות.

אורנה פז: אני שמחה על ההזדמנות לעצור את המרוץ היום-יומי על מנת להוקיר ולהצדיע לעובדי ההוראה בכלל ולגננות בפרט במעמד החגיגי הזה.

אורנה פז: כמנהלת האגף לחינוך קדם יסודי אני מכירה את פועלן של הגננות מקרוב ואני יודעת עד כמה הן מסורות, מקצועיות, אחראיות, מחויבות ופועלות מתוך תחושה של שליחות.

אורנה פז: בגן הילדים נבנית הגרסא דינקותא של הילדים.

אורנה פז: בגן הילדים לומדים ערכים, מיומנויות וידע אותם הילדים נושאים כצידה לאורך כל חייהם.

אורנה פז: בגן הילדים נבנית התשתית הערכית, החברתית והאזרחית שלהם ולגננות ולגננים תפקיד חשוב מאין כמוהו ביצירת תשתית זו.

אורנה פז: הקמת המועצה הלאומית לגיל הרך היא מסר חשוב, הרואה בחשיבות הגיל הרך יעד לאומי.

אורנה פז: גם הרפורמות של השנים האחרונות, רפורמת טרכטנברג, רפורמת הסייעת השנייה והגננות המובילות הן עדות להכרה של מקבלי ההחלטות וחשיבות הגיל הרך, אך כפי שהעלו פה החברים, הדרך עדיין ארוכה להיפוך הפירמידה.

אורנה פז: אני עובדת הרבה מאוד שנים.

אורנה פז: אני 30 שנה במערכת החינוך הקדם יסודי.

אורנה פז: הדרך להיפוך הפירמידה כפי שאני רואה אותה וכפי שגם חברים העלו אותה, עדיין ארוכה.

אורנה פז: אנו משקיעים רבות בפיתוח המקצועי של הגננות והגננים.

מאיר כהן: את אומרת את זה גם לשר בדיוני העבודה במשרד?

אורנה פז: בוודאי.

אורנה פז: אנו משקיעים רבות בפיתוח המקצועי של הגננות על מנת לתת להן את הכלים והידע להנחיל לילדי דור האלפא הלומדים היום בגנים את מיומנויות המאה ה-21 על מנת שיהיו אזרחים ערכיים ומועילים.

אורנה פז: מה שאתה ציינת, חבר הכנסת מאיר כהן, אתה היית בגן הדיאלוגי כנראה בצפון הארץ.

אורנה פז: זה היה בצפון?

מאיר כהן: כן.

אורנה פז: יש לנו כ-100 גנים דיאלוגים בצפון ואנחנו עובדים בשנתיים האחרונות על גנים עתידיים, ויש לנו המון מודלים שונים של גנים - - -

יעקב מרגי: לחדשנות הזו אני מייחל.

אורנה פז: יש לנו כבר 1,300 גנים שפועלים.

אורנה פז: יש לנו "גן יער", "גן ים", "גן תל", גנים סנסו מוטוריים, גנים עם רובוטיקה, גנים מדעיים.

יעקב מרגי: יפה.

מאיר כהן: איך הנושא של לימודי הליבה בתוך הגנים מתפתח?

מאיר כהן: באיזה כיוונים?

אורנה פז: יש את כל לימודי הליבה, שזה מתמטיקה, שפה, כישורי חיים, אומנויות.

מאיר כהן: שזה לא פרונטלי.

אורנה פז: לא פרונטלי.

אורנה פז: זו למידה אינטנסיבית שמשתלבת.

אורנה פז: זה הייחוד בעצם של גן הילדים.

אורנה פז: אין לנו למידה פרונטלית.

אורנה פז: אני רוצה עוד משפט אחרון, ברשותך.

אורנה פז: אני מאחלת לכל המורים, המורות והגננות המשך עשייה חינוכית מוצלחת.

אורנה פז: מבקשת להגיד במיוחד ליפה בן דוד וללילי פוקומונסקי תודה רבה על שיתוף הפעולה.

אורנה פז: ביחד נעשה ונצליח.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עכשיו לילי, בבקשה.

לילי פוקומונסקי: אני לילי פוקומונסקי, מנהלת המחלקה לגננות בהסתדרות המורים.

לילי פוקומונסקי: בעברי גננת, מנהלת גן 35 שנה.

לילי פוקומונסקי: אני רוצה לענות לחבר הכנסת כהן, שכשציינת שהגננות בפריפריה עושות עבודת קודש - - -

מאיר כהן: כל הגננות ובמיוחד בפריפריה.

לילי פוקומונסקי: לפעמים הילדים במרכז תל אביב, במקומות הסוציו אקונומיים הכי גבוהים - - -

יעקב מרגי: גם בתל אביב יש מקומות חלשים.

לילי פוקומונסקי: הם אלה שזקוקים יותר ויותר כי הם גדלים בלי הורים.

לילי פוקומונסקי: הורים קרייריסטים.

לאה פדידה: בואו נסכים שבכל מקום יש ילדים מכאן ומכאן.

לאה פדידה: אני מאוד אוהבת את הקטלוג הזה של ילדים מהפריפריה.

לילי פוקומונסקי: בכל מקום הגננת קשובה ומכירה את הילדים - - -

יעקב מרגי: לילי, אני חשבתי שאמרת שדווקא הם צריכים מכיוון אחר, ואני מסכים איתך, את יודעת למה?

יעקב מרגי: שכשיש הורים חזקים, הם דעתניים, הם גם תובעניים יותר וזה מחייב את הגננת ליותר ואוי ואבוי לה אם לא.

יעקב מרגי: בבאר שבע בשכונות שאני גדלתי לא רק שלא באו אליה בטענות, גם שלחו לה קוסקוס ולביבות.

לאה פדידה: עברו הימים האלה גם בבאר שבע.

יעקב מרגי: אני בכוונה מביא את זה בהקצנה כדי לחדד את המסר.

לילי פוקומונסקי: יש כל כך הרבה הורים עורכי דין, מתוסכלים שרק מחפשים איך להיכנס לחיים של הגננת.

יעקב מרגי: נחזור לגננת, לא להורים.

לילי פוקומונסקי: אני רוצה להגיד משהו.

לילי פוקומונסקי: מי שלא עבד בגן הילדים, לא יודע מה זה גן ילדים.

לילי פוקומונסקי: מה שאתה אומר על ההתערבות, על המעורבות של ההורים, צריך לשים גבולות בנושא הזה.

יעקב מרגי: הוא יסכים איתך על הגבולות.

זאב גולדבלט: א', לא דיברתי על התערבות ומעורבות.

זאב גולדבלט: ב', אמרתי שצריכים לחוקק.

זאב גולדבלט: החקיקה נועדה בראש ובראשונה להגדיר את גבולות גזרה.

יעקב מרגי: זאב, תודה.

לילי פוקומונסקי: אני רוצה להגיד שהגננות עושות את העבודה שלהן, רק שלפעמים בתחילת דרכם של הילדים שנכנסים לגנים, בני שנתיים ושמונה חודשים, ההורים חוששים ממה שיהיה לילד.

לילי פוקומונסקי: הרי ילד בן שנתיים ושבעה-שמונה חודשים הוא תינוק עדיין.

לילי פוקומונסקי: עם כל הכבוד לוועדת טרכטנברג וכו', אף אחד לא ראה את ההשלכות העתידיות עם הילדים האלה שהם כל כך קטנים וצריכים להתמודד או להיות במסגרת של עוד 35 ילדים, לכן אני חושבת שצריך לשים לב לנושא הזה.

לילי פוקומונסקי: אשמח מאוד שזה יעבור לכבוד השר - הרפורמה של הסייעת השנייה, מעשה נפלא, אבל זה שיש ניוד סייעות, לא כל יום הסייעת השנייה נמצאת בגן, או הגננת.

לילי פוקומונסקי: אם חסרה סייעת בגן אחר, לוקחים את הסייעת ומעבירים אותה למקום אחר, זאת אומרת שבכל מקרה הגננת נשארת עם סייעת - - -

יעקב מרגי: אז טוב שהזכרת את זה.

יעקב מרגי: יש הצעת חוק שלי שמונחת במשרד החינוך וזה סיפור תקציבי ואוצרי, חוק הסייעות.

יעקב מרגי: הצעת החוק שלי, חתמו עליה מספר חברי כנסת, שאני לא מצליח לקבל עליה הסכמה כי אני חושב שסייעת כבר הפכה להיות חלק מצוות ההוראה.

יעקב מרגי: ברגע שהמקצוע הזה יהיה פרופסיה, יהיו עוד נשים שירצו להיות מועסקות כסייעות ולא יהיה מחסור.

יעקב מרגי: מה לעשות, את נוגעת בנקודה בעייתית, אבל כשיש מחסור, גם אם את היית מחלקת הגנים, היית עושה את אותו דבר, אבל אנחנו כולנו תקווה שהמקצוע הזה יהיה מאתגר שכל כך הרבה יתמודדו על התפקיד הזה ושלא יהיה מחסור.

לילי פוקומונסקי: אני מסכמת.

לילי פוקומונסקי: יש סופר שאמר ש"כל מה שאני צריך לדעת כבר למדתי בגן הילדים".

אורנה פז: רוברט פולגום.

לילי פוקומונסקי: נכון.

לילי פוקומונסקי: תודה.

לילי פוקומונסקי: בזה אני מסיימת.

לילי פוקומונסקי: אני מאוד מודה לך, חבר הכנסת מרגי, למזכ"לית יפה בן דוד, שהחלטתם לקיים את הדיון הזה, כי הגננות באמת הן הבסיס של כל החינוך ושל החברה הישראלית.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מוטי סמט.

מוטי סמט: לא תכננתי לדבר, אבל יפה הפילה עלי - - -

יפה בן דוד: מוטי הוא סגן מזכ"לית ויושב ראש סניף ירושלים.

מוטי סמט: אני רוצה לספר לכם משהו.

מוטי סמט: כשנדרשתי פעם להיות בייביסיטר לשמונה נכדיי, אני אחרי ארבע שעות התמוטטתי, אז צא ולמד מה זה עם 30 ילדים ושתי סייעות.

יעקב מרגי: אני אבוא.

יעקב מרגי: הנכדים מתפנקים עלינו, מרשים לעצמם, ואצל הגננת הם לא מרשים לעצמם.

יעקב מרגי: קשה, אין ספק.

מוטי סמט: אבל ביום חג שכזה אני רוצה לבוא ולהעיר ולהתייחס למשפט האחרון שלך שאותי הוא הכי מטריד.

מוטי סמט: אני מצדיע לגננות, אבל הגיע הזמן שיהיה קריטריונים ברורים לקליטתן של סייעות.

מוטי סמט: רוב הסכסוכים שמגיעים אלי, בגיל הרך, זה סכסוכים בגלל רמת סייעות.

מוטי סמט: אני לא רוצה להגדיר ולספר מה.

מוטי סמט: הגיע הזמן.

יעקב מרגי: לא בושה לומר שסייעות זה היה מאגר כוח אדם של ראש הרשות ושל פונקציות בעירייה והיה צריך תעודת זהות ודופק, בלי לפגוע באף אחת, ויש ראויות ויש מוכשרות, אבל אין ספק שצריך להסדיר זאת.

מוטי סמט: הגיע הזמן.

מוטי סמט: גננת עומדת לא מול 30 ילדים, אלא מול 60 הורים.

קריאה: 70.

מוטי סמט: סיכוי עצום שהסייעת תתקשר עם אחד מהם באחד הספונג'ות שהיא עושה בבית, ואני מעריך את זה, אבל לא יתכן שתהיה מערכת של הלשנות של רשות מקומית, שנציגותיהן יבואו וירדו לחיי גננות.

מוטי סמט: אמרנו דברים נפלאים על הגננות אבל מי ששובר אותן זה האנשים הכי קרובים אליהן, וזה הסכסוכים הכי עמוקים, והחוק שאתה מעלה, ככל שיעבור מהר יותר ויקבל ביטוי חזק יותר ועוצמתי יותר, זה יסייע לגיל הרך, כי הוא פוגע במוטיבציה של הגננת.

מוטי סמט: אני לא מדבר על כל היקף עבודתה יום ולילה ועל האחריות האישית שיש לה, על הביקורת והבקרות, אבל סייעת אחת בלבד יכולה לגרום נזק עצום לגן שלם, ואני לא רוצה לתאר תיאורים שהגיעו אלי, קשים ביותר, שאנשים התמוטטו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אין ספק, במקומות עבודה מתפתחת התרבות שכמעט כל מקום עבודה שני שולחים לפסיכולוגים ומבחני אישיות.

יעקב מרגי: למרחב שאנחנו מכניסים את הילדים שלנו, את הדבר הכי יקר שלנו בגיל הרך, חייב שיהיו תנאי סף, חייבת שתהיה איזו הכשרה, חייבת שתהיה הגדרה.

יעקב מרגי: יו"ר תא הגננות בתל אביב ושמה בישראל, ויקטוריה.

יעקב מרגי: בבקשה, בקצרה.

ויקטוריה נדב: קודם כול אני שמחה שהתכנסנו כאן וסוף כל סוף הגננות הן בפרונט ולא שפופות.

ויקטוריה נדב: לצערי חל שינוי מהותי.

ויקטוריה נדב: ההורה הפך להיות לקוח של משרד החינוך והגננות הפכו להיות המשווקות.

ויקטוריה נדב: החברה מאבדת את הערכים ואת הכבוד שלה למעמד הגננת והחינוך בפרט.

ויקטוריה נדב: הורה בא, דורש מגננת.

ויקטוריה נדב: גם אם אין לו את הכלים הנכונים, הוא דורש ממנה.

ויקטוריה נדב: גננת צריכה לעמוד מול הדרישות.

ויקטוריה נדב: לפעמים היא מגובה ולפעמים היא לא מגובה, וזה מגיע לידי כך שגננת פשוט נשברת, וכשהיא נשברת, המערכת תתמוטט איתה לאט לאט.

ויקטוריה נדב: הורים פעם היו באמת מעורבים.

ויקטוריה נדב: הם הפכו להיות מתערבים ברמה כזו שהם משמיצים בתקשורת.

ויקטוריה נדב: היד קלה על המקלדת.

לאה פדידה: בפייסבוק.

ויקטוריה נדב: בכל מקום.

ויקטוריה נדב: השיימינג הזה כבר הטופ.

ויקטוריה נדב: יש לגיטימציה וקלות דעת שהורה מאפשר לעצמו.

ויקטוריה נדב: אם משהו לא מוצא חן בעיניו הוא פשוט עושה מזה מהומה.

ויקטוריה נדב: לא בא ומדבר.

ויקטוריה נדב: זה הופך להיות אלימות מילולית ואני לא רוצה שזה יגיע לאלימות פיזית.

ויקטוריה נדב: חברת הכנסת לאה פדידה אמרה שהיא זוכרת את השם של הגננת.

ויקטוריה נדב: אני הפכתי להיות גננת בעקבות הגננת שלי.

ויקטוריה נדב: אני גם מדריכה גננות ואני בשטח הרבה.

ויקטוריה נדב: גננות נושרות בגלל שאין מודעות, אין תמיכה.

ויקטוריה נדב: יש אלימות וזה לא יכול להמשיך ככה.

מאיר כהן: אני מאוד מכבד, אבל יש תחושה שהאמירה שלך דווקא כאחת שמרכזת גננות בתל אביב, היא מאוד לוקחת רק את החלק האפור ושמה אותו בפרונט.

מאיר כהן: אני רוצה לחדד.

מאיר כהן: מה שאת עוברת, עוברת כל מורה היום במערכת החינוך.

מאיר כהן: המערכת צריכה באמת היום להגן על המורים, לכן אני דיברתי על מרחבי העבודה של המורים וזה חלק ממרחבי העבודה.

יעקב מרגי: אבל אצל גננת זה יותר מחודד כי היא לבד בחזית.

מאיר כהן: תחושת הבטן שלי אומרת שרבים הדברים הטובים ורבים ההערכות שמקבלות הגננות מאשר האלימות שמקבלת הגננת, ודווקא ביום כזה יש מקום לדבר על הדברים הטובים.

מאיר כהן: זה לא אומר שצריך לנהוג בהסתר פנים.

מאיר כהן: המצוקות הן מצוקות, אבל זה לא חזית הכול.

מאיר כהן: אני נמצא בשטח.

מאיר כהן: אני חושב שהיום גננות טובות מוערכות הרבה מאוד.

מאיר כהן: כשאני מגיע לגן של הנכדים שלי במודיעין, גם אני וגם הרבה מאוד הורים מתייחסים ביראת קודש לגננות לא בגלל שאנחנו מהדור - - -

לאה פדידה: כי אנחנו מהדור ההוא.

לאה פדידה: זה בדיוק המשפט.

מאיר כהן: לא נכון, כי במקום שאתה נתקל עם גננות שהן מבינות את השיח עם ההורים ולא כל ביקורת, הן לוקחות אותה למשהו שמתגוננות - - -

יעקב מרגי: היום אמצעי החשיפה הם גדולים והורה מדבר עם הורה תוך כדי עבודה, מחליף מסרים, לפעמים גם שלא בצדק.

יעקב מרגי: יש תופעות של ביקורת שהיא בצדק כלפי גננות.

יעקב מרגי: יש גם תופעות שהורים שואפים.

יעקב מרגי: הם ציירו לעצמם את המודל האידיאלי שלא בהכרח הגננת יכולה לספק להם או אפילו המערכת לא מצפה מהגננת, ואנחנו מבינים.

לאה פדידה: אני רוצה להגיד משהו.

לאה פדידה: אנחנו צריכים להבין שבכיתות הגדולות יותר אנחנו לא כל כך הרבה מעורבים, אבל בגני ילדים אנחנו אימהות היסטריות.

מאיר כהן: את כל כך טועה.

לאה פדידה: מאיר, זו דעתך.

לאה פדידה: אני לא רוצה לפגוע בך, אבל לדעתי פשוט מזמן היית הורה.

מאיר כהן: באמת, סליחה, את מורידה את זה לשיח - - -

לאה פדידה: מאיר, צר לי מאוד אם נפגעת.

לאה פדידה: אני לא התכוונתי לזה אפילו שזה נאמר בהומור.

לאה פדידה: אני רוצה להגיד דבר כזה.

לאה פדידה: כן, ועוד איך ההורים מאוד מעורבים.

לאה פדידה: כמי שבאה מהשלטון המקומי וההורים הגיעו אליה, זה טענות קשות, טענות הזויות.

לאה פדידה: מסכנה הגננת.

לאה פדידה: קבוצות וואטסאפ.

לאה פדידה: בכל דבר הם צריכים להיות מעורבים, מה עושים בקבלת שבת, איזה סוכריות שמים על העוגה, האם החלון נפתח, החלון נסגר, ולכן ההתמודדות הזאת, אי אפשר להקל בה ראש.

יעקב מרגי: לא מקלים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זה אתגר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רק משפט לחבר הכנסת ינון אזולאי.

ינון אזולאי: אני רק רוצה קודם כול לחזק את הדברים.

ינון אזולאי: אני הורה שיש לו ילדים בגן ואשתי הייתה גננת והיום היא מנהלת גנים.

ינון אזולאי: רק לשם השוואה, כשאת מדברת על זה שההורים מתערבים, הדבר הוא נכון.

ינון אזולאי: קודם כול זה טוב להעלות את זה גם ביום כזה.

ינון אזולאי: זה לא יום חג שהוא רק חג, זה יום שגם מעלים את הבעיות ואת הקשיים, עם כל הכבוד.

ינון אזולאי: אשתי מנהלת מעונות וגנים של המגזר הכללי.

ינון אזולאי: באים לשם עם וואטסאפים וכל הורה שיש לו איזו בעיה, הוא כבר מעלה אותה מייד, ואז כשהוא מעלה מייד, פתאום השני נזכר שאולי גם פעם הייתה לו בעיה וגם הוא מעלה, ואפילו לפעמים שזה היה בגן אחר.

ינון אזולאי: לעומת זה יש לי ילד בגנים חרדים.

ינון אזולאי: אין להם וואטסאפ.

ינון אזולאי: גם אני אותו דבר, אין לנו וואטסאפ.

ינון אזולאי: כשיש בעיה אנחנו מתקשרים לגננת באופן פרטי ויודעים לפתור את הבעיה.

ינון אזולאי: הבעיה נפתרת וההורים מעורבים, ועדיין אשתי גם שולחת לה את העוגה במקום הקוסקוס והם בקשר.

ינון אזולאי: זה לא רק אשתי, זה כל הגנים ככה ועושים להם ערבים כאלה.

ינון אזולאי: אחר כך אין תגובות בוואטספים שלהם כי אין לנו את זה, אז היום המצב של הגננות באמת להתמודד הוא קשה יותר.

יעקב מרגי: הוא מאתגר יותר.

ינון אזולאי: מאתגר וגם לפעמים חשופות לאלימות מילולית ויותר מזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ויקטוריה, סיכום.

יעקב מרגי: אני חייב לסכם את הדיון.

ויקטוריה נדב: אני רוצה לסכם בשני מישורים.

ויקטוריה נדב: קודם כול, האמון בגננות נפגע.

ויקטוריה נדב: מקליטים אותנו, שזה ברמה לא נורמלית.

יעקב מרגי: אני פוחד לומר אפילו בהומור, כי אחד נפגע לי כאן.

יעקב מרגי: את יכולה להגיד תלונות עם חיוך.

יעקב מרגי: גם המראה עצוב, גם התלונות.

יעקב מרגי: את מבינה למה מאיר פנה אליך?

יעקב מרגי: תאמרי את כל הטענות בחיוך.

יעקב מרגי: את מבינה מאיפה זה בא לו.

ויקטוריה נדב: לסיום, אני שמחה להיות הגננת במערכת הזאת.

ויקטוריה נדב: אני שמחה ללוות גננות גם בקשיים שלהן ולא רק בשמחות שלהן.

ויקטוריה נדב: גאה להיות בכל העשייה החינוכית מלווה על ידי לילי והמחלקה לגננות, ויפה בן דוד שמלווה אותנו.

ויקטוריה נדב: רק מפה לצמוח.

ויקטוריה נדב: חשוב מאוד, שימו את הגננות קדימה.

ויקטוריה נדב: כמו שכולם פה ציינו, אנחנו הבסיס לחינוך טוב בהמשך.

יעקב מרגי: עדנה דוד, בבקשה.

יפה בן דוד: עדנה, סגנית מזכ"לית, יושבת ראש סניף חיפה, אחד הגדולים יחד עם ירושלים והמרחב.

עדנה דוד: אני מברכת על היום החגיגי הזה שבו באמת מעלים על נס, ואני כן אקח את הפן החיובי של היום הזה, מעלים על נס את עבודת הקודש של הגננות.

עדנה דוד: אכן, כל הבסיס לחינוך נעשה בשנים הראשונות בגיל הרך, ואני יכולה להגיד כמנהלת בית ספר יסודי לשעבר שהייתה מקבלת את הילדים בכיתה א', את טיב הגננת ראית בטיב הילדים, באיכויות, בנימוסים, בדרך הארץ ובידע שהם הגיעו, אז זה המקום ממנו אנחנו בהסתדרות המורים שולחים את ברכתנו וכמובן את הגב החזק לציבור הגננות היקר ומודים על העבודה הנהדרת שהם עושים, ובאמת גם מכאן קוראים גם לשיתוף הפעולה עם הרבה מאוד גורמים ברשויות, עם ההורים, כי אם לא נשלב ידיים וניתן לציבור הגננות ולעובדי ההוראה בכלל את הגיבוי ונגנה כל סוג של אלימות כולל טרור המקלדת שהוא טרור בפני עצמו, אנחנו פשוט הורסים וכורתים את הענף שעליו אנחנו יושבים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: גננת מהשטח.

שושי זיקס: קוראים לי שושי, אני גננת פה בירושלים.

שושי זיקס: אני קודם כול מברכת, ואמרו פה קודמיי דברים חשובים.

שושי זיקס: דיברו פה על מעמד הגננת.

שושי זיקס: עצם העובדה שכל אחד יכול להחליף אותי כשאני חולה, זה נורא מוריד את המעמד.

שושי זיקס: כל אחד מהרחוב כולל באחד הגנים שעבדתי, הציעו את הפיליפינית של הסבתא שתבוא להחליף אותי, זה מעמד הגננת, כי כשכל אחד יכול להיכנס ולהחליף וכשיש שביתה כל הורה חושב שהוא יכול להיכנס ולהקליט בפועל, איפה מעמד הגננת?

יעקב מרגי: אתן אחראיות להשיג את ממלא המקום?

שושי זיקס: כן.

שושי זיקס: המפקחת אומרת לך, תמצאי את ממלאת המקום, שהגן לא ייסגר.

שושי זיקס: רק שהגן לא ייסגר.

יעקב מרגי: תודה.

שושי זיקס: דבר שני, לא לכל גן יש שירות פסיכולוגי.

שושי זיקס: פה בירושלים אומרים, אין לנו תקן לכולם.

שושי זיקס: איך זה יכול להיות שאני עובדת לבד?

שושי זיקס: אין לי חדר מורים, אין לי צוות להתייעץ איתו ואין לי אפילו שירות פסיכולוגי ואף אחד לא מגיע לגן.

שושי זיקס: זה צורך בסיסי אלמנטרי.

יעקב מרגי: פנית לשירות הפסיכולוגי?

שושי זיקס: פניתי, "אין לנו תקנים".

שושי זיקס: אף אחד לא מוכן להגיע .

יעקב מרגי: מהתקנים הקיימים אין להם?

שושי זיקס: אין להם מספיק.

שושי זיקס: "תביני שלא לכל הגנים יש".

קריאה: גילאי 3-4 לא מתוקצבים.

יעקב מרגי: אוקי, תודה, אז מה?

שושי זיקס: דבר שלישי, משהו שצריך לחשוב עליו.

שושי זיקס: דיברו פה על חוק הורים וגננות.

שושי זיקס: איפה הרשות מול הגננת?

שושי זיקס: יש שתי מערכות שמנהלות ולפעמים יש פער מאוד גדול - - -

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: עוד גננת?

שרה דורות: שמי שרה דורות, אני עובדת כגננת בנתניה כבר כמעט 30 שנה.

שרה דורות: אני גם עובדת בהסתדרות אבל עכשיו אני רק גננת.

שרה דורות: אני רוצה לומר לכם שזה מקצוע קסום.

שרה דורות: כשהדלת נסגרת אחרי שההורים הולכים לעבודה, זה הדבר הכי נהדר שיכול להיות.

שרה דורות: יש לך 35 זאטוטים שאומרים שאת הכי יפה, הכי מדהימה.

שרה דורות: הם מקשיבים הרבה יותר מאשר לאימא, סבא, סבתא.

שרה דורות: הגב ממש מזדקף כשאנחנו רואים תהליך שעשינו נכון, כשאנחנו מביאים ילד ממקום איקס למקום הרבה יותר גבוה, ואנחנו עושות את זה יום-יום.

שרה דורות: מספר הגננות המעולות הוא רב.

שרה דורות: אנחנו מבקשות להחזיר לנו את האוטונומיה.

שרה דורות: הלחצים של ההורים, של הרשות, של המערכת, של כולם ביחד יוצרים הרבה מאוד קיבעון בעבודה, טופסולוגיה, כל מיני רעיונות שמישהו ממציא כדי לשמור כביכול עלינו.

שרה דורות: תשחררו.

שרה דורות: אנחנו ילדות גדולות, אנחנו יודעות לקחת את האוטונומיה ולעשות מזה מטעמים.

שרה דורות: אנחנו יודעות להחליט מה נכון לאותה אוכלוסיית גן שלנו ספציפית.

שרה דורות: אנחנו יודעות להחליט מה נכון לאותו ילד.

שרה דורות: העלו פה את הכתבה שאותה גננת הלכה לבית של הילד כדי ליצור מצב של אמון.

שרה דורות: אחת תחליט ללכת לבית של הילד, אחת תחליט לזמן את ההורים.

שרה דורות: כל אחת יכולה לעשות את זה ובגדול.

יעקב מרגי: כשהיינו תלמידים והיינו מתלוננים על מורה מסוים, המנהל היה אומר, כל מורה והשיגעון שלו.

יעקב מרגי: כל אחת בדרכה היא.

שרה דורות: נכון.

שרה דורות: אני רוצה לומר שיש חוקי מסגרת ואנחנו פורצות את הדברים בהתאם לילד שעומד מולנו, כי אם ילד לא מביא אוכל ואני אלך ואני אביא מהבית שלי, אני לא רוצה שאף אחד ידע מזה.

שרה דורות: זה שלי ושלו.

שרה דורות: אם היה ילד עם בעיות תחושתיות קשות והיה צריך ללוות את ההורה למספרה, אז הלכתי איתו, ולא היה כתוב בשום מקום ולא חיפשתי אם יש חוק או אין חוק, אבל אני לא רוצה שאף אחד יכתיב לנו.

שרה דורות: מה שהגברת יפה בן דוד אמרה לפני כן, שאני אבדוק את פנקס החיסונים, כי אתם בעצם סגרתם אותי.

שרה דורות: נתתם לי הוראות שהיישום שלהן קושר אותי, כובל אותי ולא נותן לי את האוטונומיה להיות מקצועית.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני רוצה להקדיש את הסיכום למורה שלי מכיתה א'.

יעקב מרגי: זה היה לפני 52 שנים בבאר שבע.

יעקב מרגי: בית הספר שלי, מי שמכיר גיאוגרפית את באר שבע, היה סמוך לבית החולים סורוקה.

יעקב מרגי: בעלה היה רופא בבית החולים סורוקה, היא הייתה ניצולת שואה, נכה ברגל, המורה חיה, שמה שזוכרים ממנה כל מי שעבר דרכה, שקודם כל בתחילת שנה לא עניין אותה מה היא הולכת ללמד.

יעקב מרגי: היא עברה בין כולם, בדקה את הילקוטים.

יעקב מרגי: מי שהיה לו ילקוט קרוע, לקחה והביאה לו ילקוט אחר ויכולת לראות את הילקוט הקרוע מתוקן אצל תלמיד אחר אחרי כמה זמן.

יעקב מרגי: בחורף כשהיו גשמים ושלגים, היא בדקה מי בא עם נעליים קרועות וסיפקה לו נעליים.

יעקב מרגי: זו המורה שלימדה וחינכה לסולידריות, לערבות הדדית, לא היום, אני מדבר אתכם על שנת 66' כשהמדינה הייתה בצעירותה, בחיתוליה.

יעקב מרגי: היו אנשים גדולים ויש אנשים גדולים ולי אין ספק, כמו המורה חיה היו בעבר, יש בהווה ובעתיד יהיו, ויש גם תקלות ולא בושה לדבר על תקלות וצריך לדבר על תקלות וצריך לטפל בתקלות.

יעקב מרגי: אנחנו כולנו בסך הכול רוצים שהילדים שלנו יופקדו בידיים הכי מקצועיות, כי רגישות, הכי נאמנות, וכדי לקבל את זה אנחנו צריכים להעצים את עובדי ההוראה שהגננות הן חלק מעובדי ההוראה.

יעקב מרגי: הסייעות בהשקפת עולמי הן חלק מצוות הוראה.

יעקב מרגי: זו לא עוד אחת וצריך לשנות את זה.

יעקב מרגי: צריך להפוך אותה לפרופסיה.

יעקב מרגי: נכון, יהיו דרישות סף לסייעת ויש דרישות סף לגננת, אבל צריך להגדיר אותה.

יעקב מרגי: אנחנו חסרי אחריות.

יעקב מרגי: אתה יכול להגיע לגן ולראות את הצוות שם, אתה מזדעזע מצורת ההתבטאות שלה.

יעקב מרגי: היא לא עברה את ההכשרה שעברה הגננת.

יעקב מרגי: אין לה את סף הרגישות.

יעקב מרגי: היא מביאה איתה את כל המטענים שלה, את כל ההוויה שלה לתוך הגן, ולך תחרוק שיניים.

יעקב מרגי: לפעמים זה מתפרץ, אז זה מתפרץ על הגננת.

יעקב מרגי: זה לא יתפרץ על הסייעת כי היא תפחד לדבר עם הסייעת.

יעקב מרגי: עשינו רפורמה.

יעקב מרגי: טוב שכך.

יעקב מרגי: היא התחילה אבל אסור לנו להיתקע שם.

יעקב מרגי: אחרי שכבר הטמענו אותה תקציבית, אחרי שכבר המערכת יודעת "לאכול את זה" באופן קבוע, אנחנו הולכים ומשתפרים.

יעקב מרגי: אני חושב שהשנה הזו צריכה להיות שנת ההתמקצעות של הסייעת בגן.

יעקב מרגי: לי אין ספק שזה יהיה לכם לעזר, כי אני מאמין שאתם רוצים אותן יותר מקצועיות, יותר איכותיות, יותר אנושיות, יותר רגישות.

יעקב מרגי: אני אתן את מילות הסיכום ליפה בן דוד.

יעקב מרגי: אני מתנצל, כי זה אחד הימים העמוסים.

רות ברק: כל מקבלי פרסי נובל היהודים, הישראלים, הצברים היו בתחילת דרכם בגן הילדים.

רות ברק: אל תשכחו את זה, כגננת של פעם, של 35 שנה.

רות ברק: שם הם התחילו.

יעקב מרגי: וואו.

יעקב מרגי: אמירה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: בבקשה, יפה.

יפה בן דוד: כפי שאמרתי, אני באמת רוצה להודות לך שבאמת שמנו את היום הזה, את הדגש ובאמת את הפוקוס על הנושא של הגננות.

יפה בן דוד: נמצאת פה איתנו אורנה פז, ומפה אני רוצה לומר לך, אורנה, מגיעים אלי מקרים מאוד קשים, גם חלק של מפקחות, גם מה שנעשה ברשויות.

יפה בן דוד: יש לנו פגישת עבודה בקרוב.

יפה בן דוד: אני רוצה לומר רק בצורה הכי ברורה, מה שלא יעשה המשרד, נעשה אנחנו.

יפה בן דוד: אני לא רוצה להגיע למקום שאני אצטרך להוציא הנחיות כדי להגן ולעגן את זכויותיהן של הגננות, ולכן רק בשיתופי פעולה.

יפה בן דוד: יש להם את המשרד מצד אחד, יש להם את הרשות, יש להם את ההורים, יש להם כל פעם חזית אחרת.

יפה בן דוד: כדי שאנחנו נוכל לעגן את זכויותיהן של הגננות שאת רואה אותן היום, זה הגננות המצוינות ויש כאלה רבות וטובות שנמצאות בכל הארץ ומי כמוך יודעת, ולכן מחובתנו.

יפה בן דוד: א', זו גם זכות, אבל זו חובה מוסרית כדי לסייע להן כדי שהן יוכלו להמשיך לעשות את כל מה שהן יודעות, ותנו להן את האוטונומיה לעשות.

יפה בן דוד: תאמיני לי שהן יודעות ועושות את זה.

יעקב מרגי: תודה רבה ושוב מאחלים לך הצלחה.