ועדת המשנה לטיפול בזיהום אויר הנגרם משריפות פסולת בשטחים פתוחים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 5, 2018-12-02 11:00

יעל גרמן: בוקר טוב, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.

יעל גרמן: שלום לקבועים ולאלה שפחות קבועים.

יעל גרמן: הישיבה היום תידון בנושא המוקד.

יעל גרמן: העברנו מספר שאלות, שהתחלנו לקבל עליהן תשובות, אבל לא קיבלנו את כל התשובות.

יעל גרמן: אני מקווה שנצליח לקבל היום.

יעל גרמן: נעשה הפסקה קטנה.

יעל גרמן: אנחנו חוזרים בחזרה לישיבה.

יעל גרמן: אולי אומר בתחילת הישיבה שקיבלתי מכתב מתושבי אורנית.

יעל גרמן: חשבתי לבקש מהם לדבר בישיבה הקודמת, ולא הסתדר.

יעל גרמן: דיברתי עם ראש המועצה.

יעל גרמן: הוא התנצל על כך שלא ידע שהיום ניתן לו את זכות הדיבור, ולכן לא היה יכול להגיע.

יעל גרמן: יש לכם נציגים של אורנית – אז נתחיל.

יעל גרמן: אני מבקשת להעלות את הנושא של אורנית, כי אחרי שקראתי את המכתב, אני חייבת לומר שמתבקשות כמה תשובות.

יעל גרמן: בבקשה.

רועי מוסט: בוקר טוב.

רועי מוסט: אני רועי מוסט, מנכ"ל המועצה.

רועי מוסט: מתנצלים שראש המועצה לא הצליח להגיע.

יעל גרמן: זה בסדר גמור.

יפית אלהרר: אני יפית, מנהלת הלשכה של ראש המועצה, ממונה על חוק חופש המידע, קידום מעמד האשה.

יעל גרמן: נהדר.

יעל גרמן: בבקשה.

רועי מוסט: באורנית זה כבר נהיה בשגרה היום-יומית, שאנחנו סובלים, ש-150 מטר מהגדר שריפה של צמיגים, של אזבסט, של פלסטיקים.

רועי מוסט: ענן שחור שמתיימר כל יום על הישוב, על בתי הספר שלנו, על הגנים.

רועי מוסט: אנחנו ממש נמצאים במצב של חוסר אונים.

רועי מוסט: ביום חמישי האחרון שרפו עשרות צמיגים, 100 מטר מהגדר בשטח פלסטיני, מה שנקרא.

רועי מוסט: כל בתי הספר – יש לנו תמונות, מצגת – נוכל להעביר לוועדה, אם תרצו.

רועי מוסט: בית ספר שלם – ילדים, גנים, הכול שחור של גומי.

רועי מוסט: לא רואים את בית הספר מרוב השחור.

רועי מוסט: רק אחרי מעורבות של ראש המועצה עם המח"ט הגזרתי ועם הכיבוי, רק אחרי שעה וחצי הצלחנו להניע את התהליכים כדי להגיע לשריפה ולכבות, אבל זה היה מאוד-מאוד קשה ונדיר, שהצלחנו להביא את כלל הכוחות לפעולה הזאת.

יעל גרמן: ספר לנו למי פניתם, ומה עשו בנידון.

רועי מוסט: לפני כחודש היה אצלנו מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה, מר ישראל דנציגר, עם גורמי המקצוע של המשרד.

רועי מוסט: העלינו בפניו את כל הדברים.

רועי מוסט: לצערנו, גם הוא אמר שיש בעיה של הקצאת משאבים, של כוח אדם, של פקחים, של מי אחראי.

רועי מוסט: כמו ששמענו בוועדה פה לפני כשבועיים, הבנתי שיש תהליך להקצות עוד אנשים, אבל כרגע אנו מבקשים גם מהתושבים לפנות למוקד איכות הסביבה – קודם כל שיידעו שיש בעיה, כי תמיד אנחנו שומעים שאין בעיה.

יעל גרמן: פניתם מוקד?

רועי מוסט: אנחנו פונים למוקד, ומבקשים מהתושבים באופן יזום לפנות למוקד.

רועי מוסט: מוקד מועצתי, זה לא נכון.

יעל גרמן: זה לא השטח שלכם.

רועי מוסט: נכון.

רועי מוסט: יש לנו שתי בעיות: אחת, אזור כפר קאסם – מה שנקרא, שטח ישראל, שאין מענה.

רועי מוסט: כיבוי לא מגיע לשם, משטרה לא נכנסת לשם.

רועי מוסט: אין מענה מטעם המועצה.

רועי מוסט: עכשיו אנחנו הולכים להיפגש עם ראש העיר החדש-ישן.

יעל גרמן: למה הכיבוי לא נכנס לשם?

רועי מוסט: אין לנו תשובות לזה.

רועי מוסט: יש לנו תשובות מהכיבוי מדי פעם, שאם זה לא מסכן, לא אש גלויה – זה לא, זה לא.

רועי מוסט: ובכלל, בכפר קאסם רבתי, יש לנו בעיה קשה – הפקחים לא נכנסים, בטח המינהל האזרחי, משטרה ירוקה.

רועי מוסט: אין לנו עם מי לדבר.

רועי מוסט: אין תגובה.

רועי מוסט: מהצד השני, זה המינהל האזרחי, שגם שם יש אותה תשובה כל הזמן – פקח על כל האזור, ועד שמניעים תהליכים אנו סובלים כל יום מעשן.

יעל גרמן: כלומר אתה מתאר פה תופעה שנמשכת זמן רב, שאתם מתלוננים, שכל הגורמים יודעים, ולא מטופלת.

יפית אלהרר: נכון, ולאחרונה יש החמרה בצד הפלסטיני בעיקר, שהם עושים סוג של הכנה מוקדמת, והם גילו ביום חמישי – גילו שורת צמיגים שמוכנים לקראת השריפה הבאה.

יעל כהן-פארן: כבר היום?

יפית אלהרר: ביום חמישי.

יעל כהן-פארן: ראיתי את התמונות.

יעל כהן-פארן: זה נראה ממש צמיגים.

יפית אלהרר: הם התחילו לנקוט בטקטיקה חדשה.

יעל גרמן: את מתארת משהו מאוד מכוון שנראה כמו מפגע מתוכנן.

יפית אלהרר: בבתי הספר התלמידים מסוגרים, מגיעות אליי אימהות ללשכה בחרדה אמתית.

יעל כהן-פארן: זה קורה גם עכשיו?

יפית אלהרר: היום, תודה לאל, לא היה אירוע שריפה, אבל ביום חמישי זו היתה קטסטרופה בכל הישוב.

יעל כהן-פארן: מי ראה את הצמיגים לפני?

רועי מוסט: יש בעיה.

רועי מוסט: הבעיה היא שהשטח הוא שטח פלסטינית, באחריות צבאית.

יעל גרמן: אבל לא כפר קאסם.

יעל גרמן: בואו נתחיל בכפר קאסם.

יעל גרמן: כפר קאסם זה גם בעיה.

רועי מוסט: זה בית הספר שלנו, ביום חמישי - תמונה.

יעל גרמן: אני מבקשת ממך, עובד מנשה, ספר לנו למה לכפר קאסם לא נכנסים.

יעל גרמן: אתם לא יכולים להיכנס לשטחים, אבל לכפר קאסם?

עובד מנשה: אני מאמין שיש בעיה נקודתית ונטפל בה, אבל מעבר לזה, אם המשטרה לא מלווה אתנו בכפר קאסם – היו לנו מספר אירועים של תקיפת כבאים באזור הזה – בכל מצב אנחה את הטיפול בנושא מבחינת הנציבות שכן ייתנו דגש, וגם אעביר לכם את הטלפון – אם יש בעיה ואתם מקבלים תשובה כזו שלא יוצאים או כן יוצאים – 24/7 נטפל בזה, נקודתית לנושא.

עובד מנשה: יש בעיה, כרגע אנחנו מקימים צוותי מתנדבים – באזור טירה הקמנו צוות ראשון של מתנדבים מתוך המגזר, שייתנו מענה.

יעל גרמן: אתה מאפשר להם להתקשר אליך?

עובד מנשה: כן.

יעל גרמן: אני מבקשת שתיצרו קשר.

יעל גרמן: אני לא חושבת שאתה צריך לטפל באופן אישי.

יעל גרמן: אני חושבת שרשות כיבוי והצלה צריכים כן להיענות, אבל אני מבינה שבמקרה הזה כי שמעת – אתה תטפל בזה.

יעל גרמן: אני כן רוצה לקבל תשובה רשמית של רשות כיבוי והצלה, מדוע הם לא נכנסים לכפרים ערביים.

עובד מנשה: עוד משהו.

עובד מנשה: הסיורים של המשטרה באזור כפר קאסם הם באזור הזה.

עובד מנשה: צריך להנחות אותם אולי, שאם רואים את הצמיגים האלה, לטפל בזה מיידית, ולא לחכות שזה יבער, ואז נטפל בזה, כי אין טעם.

עובד מנשה: סיורים עוברים, ניידות עוברות שם.

עובד מנשה: מטפלות שם כל הזמן.

עובד מנשה: להסתכל, לשים דגש.

עובד מנשה: היה פה בדיון הקודם נציג שאמר שהיתה התארגנות של אזרחים שעושה סיורים ורואה.

עובד מנשה: חבל.

עובד מנשה: בואו נתחיל לפני שנתחיל לסבול מעשן, לפני שזה בוער.

נעם ביבי: נעם ביבי, מאזרחים למען אוויר נקי, חבר עמותה.

נעם ביבי: אני רק רוצה להתחבר למה שאמרו החברים מאורנית – הבעיה היא לא במכבי אש, כי בכפר קאסם באופן ספציפי מדובר ממש בפשע מאורגן בתוך מתחמים סגורים.

נעם ביבי: אני אישית מוכן עם הרחפן של העמותה להראות את כל הצילומים עם מיפוי מדויק של עשרה מתחמים לפחות, שתחילת השריפות ב-18:00 בערב, עם רדת החשכה, ועד 06:00 בבוקר במקומות קבועים.

יעל גרמן: בעלי קרקע קבועים.

נעם ביבי: מבחינה סטטוטורית אני לא יודע, אבל זה בתוך מתחם מגודר.

נעם ביבי: אותו מתחם.

נעם ביבי: נוסף לבעיה החמורה הזו של קליטת פסולת ושריפה שלה בשעות שהפקחים לא עובדים, יש הבעיה שהועלתה כאן, שיש ערימות – אתה מגיע, רואה ערימות של צמיגים, של אזבסט וכו', והם נשרפים כלאחר יד על-ידי אנשים שזה מפריע להם, ואז יכול להיות שמכבי אש יכולים לעזור, אבל הבעיה היא הרבה יותר שורשית ועמוקה, והנזק שנגרם מאותם מתחמים סגורים – יש לנו צילומים של זה, שמראים את הטרקטור – משאית מגיעה, שופכת, אדם בא, מבעיר את האש, ובוער כל הלילה – אף אחד לא מכבה את זה.

יעל גרמן: בבקשה.

יניב בלייכר: אני רוצה להוסיף שהמשרד להגנת הסביבה יודע על 26 אתרים פיראטיים בכפר קאסם שעובדים שנים.

יניב בלייכר: פשוט עבריינות פסולת במתחמים סגורים.

יניב בלייכר: שנים אף אחד לא עושה דבר.

יעל גרמן: זה מוביל אותנו בצורה ישירה לנושא של איך עובד המוקד.

יעל כהן-פארן: יש לי שאלה: ראיתם את המערומים של הצמיגים?

רועי מוסט: לא.

רועי מוסט: לא תמיד אנחנו יכולים לראות, כי לפעמים- -

יניב בלייכר: הם ראו.

יניב בלייכר: תושבת אורנית אמרה לי שהיה סיור כמה ימים לפני, עם גורם מוסמך שראה את הערימה הזאת, ולא עשו עם זה דבר.

יעל כהן-פארן: השאלה היא מי אמור לעשות משהו עם ערימת הצמיגים.

רועי מוסט: זו שאלה שצריכה להיפתר פה, כי הצבא שומר על הסדר והביטחון.

רועי מוסט: המח"ט הגזרתי – יש לו משימות רבות.

רועי מוסט: אני לא יודע מה התעדוף שלו – אם הוא רואה ערימת זבל - מבחינתו זה ערימת זבל בצד?

יעל כהן-פארן: וגם אני מבינה שהיה סיור עם מישהו צבאי, וקלטו את זה.

יעל כהן-פארן: אם תושב שלכם יוצא לריצה, ורואה ערימת צמיגים, למי הוא היום מדווח?

יעל כהן-פארן: האם בכלל יש רשת דיווח - בין אם מקומית, בין אם מול הרשויות?

רועי מוסט: בגלל שיש לנו מתנדבים מאוד אסרטיביים, לוחמי צדק – הם יותר טובים מאתנו בהצפת הדברים.

רועי מוסט: ברור שמדווחים לנו, כי אנחנו מדווחים לבתי הספר, לגנים, לכיבוי וכדומה.

רועי מוסט: בעמותה ובאוויר נקי הם יודעים לעבוד מול הצבא.

רועי מוסט: הם עובדים יותר טוב מכולם.

רועי מוסט: אני מנכ"ל המועצה.

רועי מוסט: לנו מאוד קשה היום, להפעיל את כלל הכוחות כי זה מאוד מורכב.

רועי מוסט: אם זה בקו הירוק, אני צריך לפנות למינהל האזרחי, לקמ"ט איכות סביבה, שצריך להפעיל את המח"ט.

יעל גרמן: אני חושבת שלא תהיה ברירה – אתם תצטרכו לעשות את זה.

יעל גרמן: אני לא רואה דרך אחרת, שהתושבים שלכם ינשמו אוויר נקי, אם לא תיקחו עליכם את המשימה של לחבר בין כל הגורמים.

רועי מוסט: זה מה שראש המועצה מתכוון לעשות.

רועי מוסט: זה מה שעשינו ביום חמישי.

רועי מוסט: מטה הביטחון שלנו הביא את הצבא, את הכיבוי שיגיעו, הוביל אותו לשטח B, שטח פלסטיני.

רועי מוסט: אבל זה הופך את אורנית לחזית.

יעל גרמן: כך עשו גם לוד.

יעל גרמן: לדעתי אין ברירה.

יעל גרמן: הרשויות הן תמיד זרוע הביצוע.

יעל גרמן: תצטרכו.

יעל גרמן: אבל בואו נשמע, מה קורה במשרד להגנת הסביבה.

יעל גרמן: אנו שומעים, שהתלונות האלה נמשכות על פני שנים – השריפות על פני שנים, שיש שם פשע מאורגן, שיש מקומות סגורים, שידועים וברורים.

יעל גרמן: זה לא אפילו בעל קרקע שפעם פה ופעם שם, אלא באותו מקום יש השריפות הפיראטיות.

יעל גרמן: מה המשרד להגנת הסביבה עשה בנידון במהלך השנים הללו?

יעל גרמן: מי עונה לי?

יעל גרמן: יש לנו כאן הלשכה המשפטית, ראש אגף חירום - מי מוכן לענות?

 << אורח >> אורי טל: שלום.

 << אורח >> אורי טל: אורי טל, מהמשרד להגנת הסביבה.

 << אורח >> אורי טל: אני מרכז תוכנית סביבה שווה שנדונה בדיון הקודם.

 << אורח >> אורי טל: לעניין הספציפי של כפר קאסם – אכן, בכפר קאסם יש מספר מתחמים של תחנות מעבר פיראטיות של פסולת.

 << אורח >> אורי טל: אני לא יודע אם זה 26 – אנחנו מכירים מספר אחר של מתחמים שך תחנות מעבר פיראטיות.

 << אורח >> אורי טל: התחנות האלה מטופלות אכיפתית על-ידי המשטרה הירוקה.

יעל גרמן: מה זה נקרא?

יעל גרמן: מה נעשה?

יעל גרמן: כמה שנים אתם סובלים מזה?

יעל גרמן: שנתיים?

יעל גרמן: שלוש?

יעל גרמן: חמש?

 << אורח >> אורי טל: אני יכול להעיד על התקופה האחרונה שהמשטרה הירוקה עוסקת – 12 מתחמים שמטפלים בפסולת פיראטית.

 << אורח >> אורי טל: מאמצעי האכיפה כוללים מעקבים ואפילו תיקי חקירה שהתפתחו לתיקי חקירה גלויים.

 << אורח >> אורי טל: הוזמנו בעלי המתחמים לחקירות כאלה ואחרות בתוך המשטרה הירוקה.

 << אורח >> אורי טל: לעניין שריפות נוספות בתחומי העיר כפר קאסם – זה לא רק המתחמים; יש לנו תופעה נוספת בתוך העיר כפר קאסם - הגזם העירוני/ חקלאי מתחומי העיר עצמה.

 << אורח >> אורי טל: גם, לצערנו, פה העיריה פחות מטפלת בנושא איסוף הגזם והפנייתו לפתרון קצה מאושר.

 << אורח >> אורי טל: כאן המחוז הרלוונטי שלנו נמצא בדין ודברים מול כפר קאסם.

 << אורח >> אורי טל: אני גם יכול לומר, מהכובע של סביבה שווה, כי כפר קאסם פחות משתפת פעולה עם מדיניות המשרד בנושא איסוף הגזם, החלטנו בשלב זה להשעות את הסיוע הכספי לכפר קאסם במסגרת תוכנית סביבה שווה עד שנגיע להבנות בנושא הטיפול בגזם החקלאי העירוני בסוגיה.

יעל גרמן: יש כתבי אישום כנגד בעלי המתחמים האלה?

יעל גרמן: אני מפרידה - כשאנחנו מדברים על רשות מקומית, הטיפול לדעתי צריך להיות אחד, וכאן אמרנו שנזמן את היועץ המשפטי לממשלה כדי לראות איך אנחךנו יכולים להגיש נגד ראשי רשויות בצורה יותר מהירה כתבי אישום.

יעל גרמן: אבל אני מדברת על המתחמים שנאמר כאן שלכאורה, עולה חשש שיש פה עבריינות מאורגנת.

יעל גרמן: מה נעשה נגדם?

 << אורח >> אורי טל: ברשותך, גברתי, את הדיווח המפורט – כמה כתבי אישום ובאיזה מצב תיקי חקירה – אין לי.

 << אורח >> אורי טל: אני אפנה למשטרה הירוקה, ונפנה לוועדה בהמשך.

יעל גרמן: בסדר, אבל אני מאוד מבקשת, לאחר שאתה שמעת את זה, לקחת לתשומת הלב, וכאשר מתקשרים למוקד שלכם, שיש שריפה באורנית, נא לדאוג לכך שמישהו יגיע גם מטעמכם.

יעל גרמן: כיבוי אש והצלה לקחו את זה על עצמם שיגיעו, אבל גם אתם צריכים, כי זה לא מספיק לכבות את השריפה.

יעל גרמן: אם נכבה את השריפה וחמש דקות או 24 שעות אחריה שוב תפרוץ שריפה באותו מקום מאותה סיבה – לא עשינו כלום, אז צריך מצד אחד לכבות, ומצד שני לפעול למיגור התופעה מן השורש על-ידי העמדה לדין של אותם עבריינים שעושים את זה שוב ושוב, ובלי זה, זה לא ייפסק, אם לא תעמידו אותם לדין.

 << אורח >> אורי טל: מובן, גברתי.

יעל גרמן: יש לך עוד שאלה?

יעל כהן-פארן: נמצאת כאן סמנכ"לית המשרד הגב' שולי נזר.

יעל כהן-פארן: יש לך משהו להוסיף לדיון?

יעל כהן-פארן: הרבה פעמים נפגשנו עם דנציגר, והמנכ"ל הגיע לדיונים ולסיורים.

יעל כהן-פארן: אני מבינה שהמשרד לוקח את הנושא ברצינות, ואומר: זו מכת מדינה, אין לנו הכלים לעצור אותה – צריך הרבה יותר משאבים וכלים ניהוליים, אבל את שומעת כאן – אנחנו שומעים כבר בפעם השביעית אולי את האנשים במפגשים רבים.

יעל כהן-פארן: זה בלתי-נתפש, ששום דבר לא מתקדם.

יעל כהן-פארן: אנחנו רואים מה שהגיע בסוף השבוע מאורנית.

יעל כהן-פארן: אמרתי: למה אנחנו יושבים פה?

יעל כהן-פארן: זה נהיה יותר גרוע.

יעל כהן-פארן: אולי אנחנו נותנים רעיונות לכמה אנשים בישיבות שלנו.

יעל כהן-פארן: אבל יש ההפרדה בין הקו הירוק.

יעל כהן-פארן: איך אנחנו מתקדמים?

יעל כהן-פארן: התחושה שהדברים לא מתקדמים, ודאי לא בקצב הרצוי.

יעל גרמן: קודם כל התחושה היא גם שהדברים לא מטופלים.

יעל גרמן: אני אומרת את זה בכאב ובאנדר סטייטמנט, בצורה הכי עדינה שאני יכולה לומר.

יעל גרמן: התחושה היא שבמשרד שלכם לקחו את כל הנושא של שריפות הפסולת, ושמו בצד – אולי כי הרגשתם שאינכם יכולים לטפל בו בגלל עומס של דברים רבים, אבל בפועל אין מי שמטפל.

שולי נזר: שלום.

שולי נזר: אני סמנכ"לית תעשיות ורישוי.

שולי נזר: אני מחליפה את המנכ"ל בדיון הזה, ואני אחראית על מוקד החירום.

שולי נזר: נמצאים פה מנהליו, וישמחו לענות על כל השאלות.

יעל כהן-פארן: תחת תפקידך גם תחום הפסולת?

שולי נזר: לא.

שולי נזר: אני מכירה את הנושא.

יעל גרמן: יש פה מרכז פסולת יבשה – אורי טל.

שולי נזר: יש פה אנשי הפסולת וגם אנשי מערך הניטור שלנו.

שולי נזר: נושא אני יכולה לומר שנושא השריפות מטופל באופן אישי ומאוד צמוד על-ידי המנכ"ל.

יעל גרמן: לאחרונה ללא ספק, נכנס לזה.

שולי נזר: התרשמתם מזה שהוא אישית מטפל ומנסה להתמודד באמצעות היכולות של המשרד, אבל לא רק.

שולי נזר: גם באמצעות שיח עם כב"ה ורט"ג, ולייצר פה פתרון מערכתי.

שולי נזר: ככלל, ומניסיוני, אירועים כאלה לא ניתן לטפל בהם על-ידי רדיפה אחרי השריפות כשהן קורות, אלא צריך לטפל במקור.

שולי נזר: צריך להביא לכך שהפסולת תגיע ליעדי הטיפול, ליעדי הקצה, ואנשי אגף פסולת פה כדי לענות על כל השאלות ולומר לכם מה נעשה במשרד.

שולי נזר: ללא ספק, יש קשיים אובייקטיביים שנובעים מזה שהמקור של הפסולת נמצאת באזורים שהמשרד לא יכול להגיע אליהם, וזה חלק מהבעיה.

יעל כהן-פארן: יש הבדל בין מקור השריפות למקור הפסולת.

יעל כהן-פארן: בדרך כלל מקור הפסולת הוא כן בישראל.

יעל כהן-פארן: גם אם נשרף בשטחים.

שולי נזר: אז מקור השריפות.

שולי נזר: מה אנחנו כן עושים – למשרד יש מוקד חירום.

שולי נזר: זה מוקד החומרים המסוכנים, שהיה במקור, ועם השינוי והעברת התגובה הראשונית לכבאות והצלה, הפכנו אותו למוקד סביבה.

שולי נזר: המוקד הזה, כשמו כן הוא – הוא אמור לסייע לכב"ה להשלים את מעגל הטיפול, כשיש אירועי חירום.

שולי נזר: כב"ה נותן את המענה הראשוני – אם יש אירוע חומרים מסוכנים, כב"ה מגיע ונותן את המענה הראשוני.

שולי נזר: אנחנו מגיעים גם כדי לאסוף ראיות, גם כדי לייעץ- -

יעל גרמן: תתחילי מההתחלה – יש לכם מוקד – כמה עובדים בו?

שולי נזר: המוקד הוא חלק ממערך כוננות של המשרד.

שולי נזר: המשרד הוא מגיב שני לאירועי חומרים מסוכנים.

שולי נזר: אנחנו מרחיבים אותו גם לאירועי סביבה כי האזרחים לא עושים את ההבחנה בין אירוע חומרים מסוכנים לכאלה.

יעל גרמן: אז המוקד מיועד לחומרים מסוכנים?

יעל גרמן: במקור הוקם לחומרים מסוכנים, ואז הרחבתם אותו לסביבה, ואז הוא גם מכיל את השריפות.

שולי נזר: הוא מכיל כל אירוע שמזהם סביבה.

שולי נזר: יש לנו המון תלונות על ריח, על מפגעים בנחלים.

שולי נזר: ויש לנו תורה שלמה על כל אחד מסוגי האירועים – איך לטפל.

שולי נזר: אני רוצה בכל זאת לתת את ההקשר הרחב.

שולי נזר: כאמור אנחנו מגיב שני.

שולי נזר: אין לנו היכולות של מגיב ראשון.

שולי נזר: אנחנו לא כוחות חירום שיודעים לבוא, לכבות או לטפל באירוע חומרים מסוכנים.

שולי נזר: אנחנו מגיעים כמגיב שני.

שולי נזר: זה מעוגן בהחלטות ממשלה, ויש לנו שיתוף פעולה ועבודה מאוד טובה עם כבאות והצלה שאפילו השתפרה כשעשינו את ההפרדה לפני כמה שנים בין מגיב ראשון לשני וסגרנו את כל מעגל הטיפול.

יעל גרמן: אני יודעת שלכבאות והצלה יש מערכת שריפות ממוחשבת, שלהבת.

שולי נזר: זו מערכת אירועים, לא רק שריפות.

שולי נזר: אנחנו מחוברים אליה.

יעל גרמן: האם אתם משתמשים בה?

שולי נזר: ודאי.

שולי נזר: מנהלת המוקד פה, היא יכולה להסביר.

יעל גרמן: כלומר אתם משתמשים בשלהבת, זה חלק מהפעילות שלכם.

יעל גרמן: אתם רואים און ליין ברגע שפורצת שריפה וכבאית יוצאת – אתם יודעים און ליין שיש שם.

שולי נזר: תכף יגידו לך בדיוק מה אנו רואים במערכת ואיזה שימוש אנחנו עושים בה, אבל אני רוצה לתת את המסגרת הכוללת.

שולי נזר: במסגרת הכוללת כאמור כבאות והצלה הם הקו הראשון.

שולי נזר: מי שמפקד על האירוע – אירועי חומרים מסוכנים - הם כמובן המשטרה.

שולי נזר: כבאות הם המגיב הראשון.

שולי נזר: אנחנו מגיב שני.

שולי נזר: יש בינינו נהלים מאוד סדורים להעברת המקל בין כבאות והצלה לבינינו.

שולי נזר: חלוקת התפקידים היא כזו: כבאות מטפלים, אנחנו עושים חקירה - תחקור וחקירה - והחזרת מצב לקדמותו.

שולי נזר: כלומר יש אירוע חומרים מסוכנים, נשפך סולר על הקרקע, אנחנו עושים העברת מקל ודואגים לכך שהקרקע תשוקם.

שולי נזר: אנחנו גם עושים את החקירה, ומשתמשים במידע שקורה באירוע לצורך מניעה ושימוש בכלים הרגולטוריים שלנו.

שולי נזר: שריפות זה יצור כלאיים קצת שונה.

שולי נזר: זה לא הדבר הטבעי שהמשרד עוסק בו, בטח לא בהיקפי התלונות שראינו, אבל גם לזה יש לנו כללים ונהלים.

שולי נזר: מה שאני מציעה, ברשותך, זה להציג לך את הנהלים והכללים שלנו לגבי שריפות.

שולי נזר: קיבלתם מאתנו מספרים לגבי תלונות, איך הן מסווגות אצלנו.

יעל גרמן: הבוקר קיבלנו.

שולי נזר: יש כל מיני סוגי תלונות.

שולי נזר: הסיווג נעשה כדי שנוכל לנצל את מערך הכוננות שלנו.

שולי נזר: המוקד – אני פותחת פה סוגריים – הוא חלק ממערך הכוננות.

שולי נזר: מערך הכוננות שלנו כולל מוקד שכמובן מקבל את ההודעה על האירוע, והוא מוציא כוננים.

שולי נזר: מי שמפקד האירוע במשרד זה מנהל המחוז, ויש מערכת של כמה עשרות כוננים, שנמצאים בכוננות, ולפי החלטת מנהל המחוז, אם יש הצדקה לכך, יוצאים כוננים לאירוע, ובעצם נותנים מענה, כפי שתיארתי קודם לכן.

יעל גרמן: אני רוצה לשאול זאת בצורה ממוקדת – מסתבר שמספר הפניות בנושא שריפות פסולת שמגיעות למוקד זה מעל 2,300.

יעל גרמן: הנתונים הם מ-2018.

יעל גרמן: אני מדברת על מספר הפניות בנושא שריפות שמגיעות למוקד.

יניב בלייכר: לנו יש נתונים אחרים.

יניב בלייכר: פי חמישה לפחות.

שולי נזר: אלה הנתונים שמגיעים אלינו בפניות טלפוניות, למוקד.

שולי נזר: אני מציעה- -

יעל גרמן: אני רוצה לחדד את השאלה, כי התחלת לתאר תהליך מסוים, שנמצא בנתונים, וארצה שיסבירו אותו.

יעל גרמן: מספר השריפות לפי הדיווחים בפועל - אלה הנתונים שמגיעים כתלונות על שריפות, אבל לטענתכם השריפות בפועל הן פחות, והן 1,795 שריפות – זה מה שנתתם.

יעל גרמן: מה שקורה זה שרק 1,349 מהן מועברות לרשות כיבוי והצלה, ורק 63 מהן מתייצב כונן של המשרד.

יעל גרמן: כלומר למעשה במרבית השריפות, למעלה מ-98% מהשריפות, בכלל כונן לא מגיע כדי להמשיך את הטיפול, כי באיזה מקום בדרך עוצרים אותו ואומרים לו: או זה לא נוגע לאיכות הסביבה כי זה לא מזהם, או לא יודעת מה.

יעל גרמן: לכן עצרתי אותך, כי זה נושא שלא מובן בעיניי.

שולי נזר: אסביר אותו במדויק, אני רק מבקשת כמה דקות שיסבירו - כי אנחנו לא יוצרים לכל תלונה.

שולי נזר: זה נכון – זיהית את זה יפה מהנתונים.

שולי נזר: יש לנו קריטריונים, מתי אנחנו מוציאים כוננים.

שולי נזר: הטיפול בשריפות נעשה לפי הקריטריונים.

שולי נזר: נסביר דקה, ואז תבינו את האופן שבו אנו עובדים.

שולי נזר: גלעד בן ארי.

גלעד בן ארי: הסיפור של מערך הכוננות, אנו שואפים שכשאנחנו מוציאים אדם לשטח, העבודה שלו תהיה אפקטיבית.

גלעד בן ארי: זה אומר שהוא יגיע לזירת האירוע, ויוכל לטפל במפגע.

גלעד בן ארי: באירועי שריפה זה מאוד מסובך.

גלעד בן ארי: לכן אנחנו צריכים להגיע למצב שאנחנו יודעים להגיע למקום.

גלעד בן ארי: לכן אחרי שהתחלנו לעבוד, וראינו שאנחנו שולחים אנשים מהר מאוד, והם לא מוצאים את המקום, בנינו קריטריונים שיהיו אפקטיביים.

יעל גרמן: למה אתם לא מזהים את המקום, אם יש לכם שלהבת, ובשלהבת אתם יכולים לראות את המקום?

יעל גרמן: אם אתם מנצלים את שלהבת, אתם צריכים לדעת בדיוק את המקום.

גלעד בן ארי: באירועי שריפות הערך המוסף שלנו מתחלק לזה שאנחנו יכולים למדוד עם מכשיר שמודד את החלקיקים הנשימים באוויר, ואנו יכולים במקרים שאנו מזהים את המקום, אם הוא מקום של טיפול בפסולת, אם יש בו שריפה בניגוד לחוק, אנו מעבירים את זה להמשך טיפול ואכיפה.

גלעד בן ארי: זו התועלת שלנו באירועים.

גלעד בן ארי: כשאדם נוסע בכביש 6 ומתלונן על ריח, אנחנו לא יכולים לשלוח אדם שיהיה אפקטיבי – לא נמצא את המקום.

גלעד בן ארי: לכן בנינו מערכת – אנו עובדים עם כב"ה כל הזמן בשיתוף פעולה מלא – אם יש לנו שלוש תלונות ממוקדות תוך חצי שעה, מאותו אזור גיאוגרפי, שאומרים לנו מאיפה השריפה כדי שנוכל להגיע, או, אם התלונות לא ממוקדות – חמש תלונות תוך חצי שעה, ולכן את רואה את צמצום המספרים, עד שאנחנו, בהחלטת מנהל מחוז, מוציאים כונן, ובמקרים האלה אנחנו מצליחים לאתר ולהיות מועילים.

יעל גרמן: איבדתי אותך כי עדיין לא קיבלתי את התשובה – אם אתם קשורים לשלהבת, מדוע אתם לא רואים בה את מקום השריפה ויוצאים לשם?

שולי נזר: כשיש דיווח בשלהבת אנחנו בהחלט רואים.

שולי נזר: זה הרבה פעמים מתחבר עם דיווחים שאנחנו מקבלים.

שולי נזר: אני מעריכה שאותם 1,700 שריפות פוטנציאליות, אני יכולה להעריך שכמעט אף אחת מהן לא בשלהבת, ואסביר.

שולי נזר: כפי שגלעד ציין, אנו מקבלים תלונות.

שולי נזר: כאשר יש אירוע משמעותי של ריח, אנו מקבלים הרבה תלונות בפרק זמן קצר, ואז אנו מוציאים כונן – שלוש או חמש, כפונקציה של הדיווחים.

יעל כהן-פארן: 3 זה כשרואים את מקום העשן?

שולי נזר: כשאומרים לנו: יש שריפה באזור X, ואנחנו יודעים לאן להגיע.

שולי נזר: 5 זה גם אם לא יודעים – אנחנו שולחים כוננים לחפש את השריפה.

שולי נזר: זה הקריטריונים שעשינו.

שולי נזר: אציין בסוגריים שבתחילת הדרך לא היה לנו הקריטריון הזה, והמחוזות שלנו התמוטטו, וזה גם לא היה אפקטיבי – הם יצאו לשטח, ולא הצליחו לאתר או למצוא את המקור.

שולי נזר: מהר מאוד זה גרם לזה שהמשרד לא התעסקו בעבודה הרוטינית שלהם, ובמירכאות רדפו אחרי תלונות שלא היה ברור מהיכן הן מגיעות.

שולי נזר: לכן יצרנו קריטריונים, כדי לעשות את ההבחנה בין אירוע שאנחנו יכולים להגיע ולזהות אותו לאירוע שהוא לא משהו מצומצם, ככל שמספר התלונות יכול להשליך על זה, וקבענו 3 ו-5.

שולי נזר: כשאת רואה את המספר 1,795 - זה לא שאנחנו יודעים בוודאות שהיתה שריפה, אלא היו תלונות – בממוצע 1.2 דיווחים, שעל בסיסן לא הוצאנו כוננים.

שולי נזר: יכול להיות שהיו מאחוריהן שריפות, יכול להיות שלא היו, אבל לפי הקריטריונים שלנו, אנחנו לא מוציאים אליהן כוננים.

שולי נזר: כאשר יש שריפה והיא נמצאת בשלהבת, אנחנו רואים אותה.

שולי נזר: מבחינתנו יש דיווח, ואנחנו בהחלט שולחים כוננים, בטח למקומות שאנחנו יכולים להיות אפקטיביים.

שולי נזר: זו תפישתנו.

יעל גרמן: לטענתך, רק 63 אירועי שריפות אמתיות התרחשו, שהצדיקו שליחת כוננים 2,300 או אפילו מתוך 1,795?

יעל גרמן: זה לא נשמע סביר.

שולי נזר: לא.

שולי נזר: אני אומרת שלגבי שאר הדיווחים שקיבלנו, קיבלנו בין דיווח לשניים, אולי שלושה, על אותו מקום.

שולי נזר: שוב – לפי הקריטריונים שיצרנו, כדי לשלוח את האנשים שלנו למקומות שבהם הם יכולים לסייע, שם לא עשינו.

יעל גרמן: אני מבינה, אבל אנחנו שמענו, ולא בכדי ביקשתי מאורנית – שמענו פה מקרה אמתי, שקורה כמעט יום-יום, לפחות כל סוף שבוע, שמתלוננים על שריפות אמתיות, שגורמות לזיהום אוויר ולמטרד בלתי-נסבל של התושבים.

יעל גרמן: אורנית זו רק דוגמה.

יעל גרמן: הרי שמענו כאן במהלך הדיונים מכל כך הרבה מקומות.

יעל גרמן: אני חייבת לומר – אתם מפספסים משהו בענק.

יעל גרמן: לא בגדול.

יעל גרמן: אתם באיזשהו מקום, השיטה שלכם גורמת לכך ששריפות, שממררות את חייהם ובריאותם של תושבים, לא מטופלות מבחינתכם.

יעל גרמן: אולי מטופלות על-ידי כב"ה, אבל מבחינתכם, כמטרד סביבתי אתם מפספסים פה.

יעל גרמן: אז לדעתי, כל השיטה הזו צריכה לעשות חשיבה מחודשת – אתם צריכים לשבת ולראוו איך אתם מתייחסים לכל התלונות בצורה שונה, כי מרבית התלונות נופלות בלי טיפול, והתוצאה היא – התלונות שאנו שומעים מהתושבים.

יעל גרמן: בבקשה.

גלעד בן ארי: בואי נחלק את זה שוב, כמו שאנשים באורנית אמרו.

גלעד בן ארי: מה שמגיע מעבר לקו הירוק זה טיפול של הצבא וקמ"ט איכות סביבה.

יעל גרמן: כפר קאסם, כאבול, טירה, טייבה, קלנסווה, רמי – זה לא מעבר לקו הירוק.

יעל גרמן: בואו נתחיל לטפל קודם כל בשריפות שלנו, בזיהום האוויר שלנו.

יעל גרמן: אני מודה שיש לנו עוד בעיה מעבר לקו, ונטפל גם בה, אבל כרגע אנחנו מדברים בתוך הקו.

גלעד בן ארי: נכון, והחלק השני הוא תלונות שאנחנו מכירים במפגעים ארוכים.

גלעד בן ארי: כשיש מתחם של עבריינים ששורפים שוב ושוב- -

לירון אדלר: אנחנו שואלים על האתרים הקבועים של כפר קאסם ושל המקומות האחרים - מה עושים כדי לסגור אותו מעבר לקו אישום?

לירון אדלר: למה לא מוציאים צווים מינהליים, צווי הפסקה?

לירון אדלר: מה עושים כדי לסגור את זה פיזית?

 << אורח >> אורי טל: אענה במקרה של כפר קאסם, כי אני מכיר את הנושא מקרוב – הנושא של כפר קאסם מאוד מורכב, כי מסתבר שהעירייה שיתפה פעולה עם פתיחת התחנות האלה, ולכן הנושא הזה הגיע לפתחו בחלק מהמצבים - של בית המשפט בעניין הזה על נושא חוקיות האישור שהעירייה הוציאה, לפתיחת התחנה, כי הם עבדו עם רשיון עסק לפתיחת תחנה ללא קבלת התנאים האמורים בחוק שלנו.

לירון אדלר: אבל גם אתר שכאילו יש לו רשיון, אם הוא יוצר סכנה למפגע, יש סמכות לסגור אותו גם.

 << אורח >> אורי טל: ודאי.

 << אורח >> אורי טל: כאן המשרד פועל קודם כל לסגור את 12 התחנות האלה – חלקן כבר נסגרו כתוצאה מהפעילות שהמשרד כבר עושה, והמגמה שלנו במשרד, לפעול כנגד אותן תחנות למרות המגבלה המשפטית הזו שהמועצה - שהעירייה במקרה הזה – הוציאה רשיונות עסק - בסמכות או לא בסמכות – זו שאלה אחרת – כדי לנסות ללסגור את התחנות האלה.

 << אורח >> אורי טל: המשרד לא בעד התחנות האלה, לא מעוניין לקדם אותו, במגמה לסגור.

יעל כהן-פארן: כפר קאסם?

 << אורח >> אורי טל: כן.

יעל כהן-פארן: כמה נסגרו?

 << אורח >> אורי טל: כמובן, אני צריך לבדוק – גברתי ביקשה את המידע ואעביר אותו בצורה מסודרת.

 << אורח >> אורי טל: לטעמי, 5 או 7 כבר נסגרו כתוצאה מהפעילות שלנו, אבל שוב – מספרים מדויקים אמסור בהמשך.

גידי אהרוני: אני גידי.

גידי אהרוני: במשגב יש צווי ניקיון – אני לא יודע בדיוק מתי, אבל לא השבוע; מזמן.

גידי אהרוני: יש לי פה סרטון שהעוזרת שלך אמרה שאי-אפשר להקרין אותו היום, אבל הוא מרחפן של השבוע.

גידי אהרוני: שום דבר לא השתנה.

יעל גרמן: אתה לא יודע מתי יצאו צווי הניקוי?

גידי אהרוני: כאבול – ראיתם בעצמכם - שום דבר לא השתנה.

גידי אהרוני: נהפוך הוא – נוצר שם אתר חדש, גדול, גדוש ומלא בפסולת.

גידי אהרוני: ויש צווי ניקוי על שני האתרים האלה.

יניב בלייכר: אני רוצה לומר לגבי כפר קאסם, קודם כל, המספר שמסרתי, 26, הוא של מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה.

יניב בלייכר: דבר שני, אנחנו מדברים פה על המשטרה הירוקה ועל המשרד להגנת הסביבה.

יניב בלייכר: עם כל הכבוד למשטרה הירוקה, ויש לי המון כבוד אליהם, מי שצריך להיכנס לתמונה פה, הוא משטרת ישראל.

יעל גרמן: איני יודעת מדוע איני רואה היום את אייל.

יניב בלייכר: עבריינות פסולת כבדה, שהמשטרה צריכה להיכנס לתמונה.

יעל גרמן: אני מסכימה אתך.

יעל גרמן: בבקשה.

יעל כהן-פארן: אם איני טועה, באחד הדיונים הקודמים ביקשנו לקבל מהמשרד את צווי הניקוי שהוצאו.

יעל כהן-פארן: הגישו נתונים?

יעל גרמן: עדיין לא קיבלנו תשובה.

יעל כהן-פארן: אני חושבת שאחת הבעיות היא שהמשרד לא מוציא החוצה את המידע הזה, ולא ברור מתי הוגשו צווי הניקוי, מה היה בהם.

יעל כהן-פארן: גם אם מוצאים צווי ניקוי, הם נשארים ניירות.

יעל כהן-פארן: וגם אותם 2% שמגיעים כוננים, נתנו נייר אחרי עבודה, וזה נשאר על הנייר.

יעל כהן-פארן: החקירות לוקחות שנים.

יעל כהן-פארן: אני מברכת שנסגרו חצי מהמקומות שציינת – מקווה שיותר מחצי בכפר קאסם, אבל מה עם כל אזור הגליל, ששוב ושוב אנחנו מקבלים פה את הרושם שזה ממשיך ולא מתקדם לשום מקום?

יעל כהן-פארן: וגם אם הוצא צו פינוי מפגעים, הוא לא מיושם.

יעל כהן-פארן: סלחו לי – מצפצפים עליכם, אז מה אתם עושים עם זה?

יעל כהן-פארן: אנחנו רוצים שתעשו עם זה משהו, וכמה שיותר מהר.

יעל גרמן: זאת היתה השאלה של לירון ואת צודקת לחלוטין.

יעל גרמן: אני לא צריכה לומר את מה שכולנו חושבים פה בחדר – לדעתי גם אתם – שיש פה מחדל בכל הפעילות.

יעל גרמן: אבל זו אחת הסיבות שאנו דנים בכך, כדי להציף את זה.

יעל גרמן: נראה לי שיש פה רצון טוב, והתחלנו לטלטל את מי שצריך לטלטל אותו, ואני מקווה שנראה בקרוב גם פעילויות שיביאו לכך שיפסיקו את המטרדים האלה.

יעל גרמן: בבקשה.

גלעד בן ארי: כשמקבלים דיווח על אתר, זה יכול להיות לא דווקא משריפות אלא אתר שגורם למפגע ארוך.

גלעד בן ארי: שוב – השאלה היא מה האפקטיביות של להוציא את הכונן שוב ושוב לאותו אירוע שמוכר ומטפל.

גלעד בן ארי: לכן בחלק מהמקרים אין אפקטיביות להוציא כונן.

גלעד בן ארי: המערכת המשרדית צריכה לטפל בזה, אבל לאו דווקא בכלי של להוציא כונן שיחזור- -

יעל גרמן: אתה טוען שיש כביכול 63 אתרים חדשים כל פעם, שמתוך 1,795 שריפות מרביתם במקומות קבועים שאתם יודעים – ולא טיפלתם בהם - ולכן אתם לא מוציאים כונן?

גלעד בן ארי: לא.

גלעד בן ארי: שיקול דעתו של מנהל מחוז, שמקבל דיווח מהמוקד, שהגיעו תלונת מאזור כלשהו.

גלעד בן ארי: אם הוא מבין מהכרתו של השטח שזה מקום שהוא לא מכיר אותו, ויש ערך להוציא כונן כדי שיאסוף ראיות על אותו מפגע ויחזור עם הדיווח ואפשר יהיה להמשיך עבודה, הוא מוציא כונן.

גלעד בן ארי: אם זה מקום שכבר ביקרו אותו, ויש נגדו תיק חקירה פתוח, ויש עוד שריפה, יכול להיות שהוא יגיד: אין טעם להוציא כונן.

יעל גרמן: זה מה שאמרתי – שמתוך 1,795 שריפות, שאתם מכירים בהן - שמענו שיש הרבה יותר, אבל אני לוקחת את המספר הזה – אתה טוען, שרק ב-63 מקרים יש הצדקה להוציא כונן, כי זה משהו חדש, ובכל שאר המקרים, ב-1,730 אתם מכירים את המקום?

גלעד בן ארי: לא.

גלעד בן ארי: אני אומר שהרוב המוחלט של המקרים זה מקרים שאי-אפשר לשלוח אליהם כונן, כי זה לא אפקטיבי כי זה בממוצע על אותו אתר תלונה ורבע.

גלעד בן ארי: על זה אי-אפשר להוציא אדם, כי הוא לא ימצא את המקום.

גלעד בן ארי: זה לא 1,790 פעמים שאנחנו יודעים שיש שריפה, ואיפה היא.

גלעד בן ארי: זה לא המקרה.

גלעד בן ארי: זה מקרים שהתקבלה בין תלונה לתלונה וחצי בממוצע, על אירוע, ואנחנו לא אפקטיביים, כי לפי תלונה עד תלונה וחצי אדם לא ימצא את המקום ולא יוכל להועיל.

גלעד בן ארי: זה הרוב המוחלט של המקרים.

גלעד בן ארי: כשאנחנו מציפים את זה, ועוברים את הסף שאנחנו מבינים שנאתר את המקום ונהיה אפקטיביים, כמעט תמיד יוצא כונן, וכמעט תמיד זה גם מועיל.

יעל גרמן: נעצור פה, כי אני לא יכולה לקבל – אני חושבת שאף אחד מהנוכחים לא יכולים לקבל את התשובה הזו, כי אנחנו מכירים עשרות אתרים שבוערים, מזהמים, ממררים את חייהם ובריאותם של התושבים, ושלא עושים די.

יעל גרמן: יכול להיות שעושים – שמעתי כרגע בכפר קאסם וגם בעוד מקומות עשו פה ושם, אבל בפועל הם ממשיכים.

יעל גרמן: כלומר אתה אומר שאתם שבויים בקונספציה שלדעתי, היא שגויה.

יעל גרמן: אתה אומר: אנחנו לא מוציאים כי יש תלונה או תלונה וחצי, ואז אנחנו לא יודעים איפה למצוא ולכן אנחנו לא שולחים.

יעל גרמן: אנחנו נעצור כאן, כי אני לא חושבת שלאוזניים רגילות התשובות נשמעות סבירות לחלוטין.

יעל גרמן: אני מאוד מבקשת שתשבו מחדש על הקונספציה שלכם, על הטון שלכם, על כל המהלך שלכם לאור העובדות שאתם שומעים פה.

יעל גרמן: משהו לא מתחבר.

יעל גרמן: התיאוריות שלכם, דרך העבודה שלכם, לא מתחברת עם העדויות בשטח.

יעל גרמן: השטח בוער, האנשים סוגרים את הבתים, מסתגרים, הילדים חולים, יש אסטמה, אי-אפשר לחיות במקומות האלה, ממשגב ועד הדרום, ואתם אומרים: אנחנו לא מוצאים לנכון.

שולי נזר: אנחנו אומרים בדיוק ההפך: במקום שיש סבל רב של התושבים, מגיעות אלינו עשרות תלונות - יוצא כונן – זה אותם עשרות מקרים שאת רואה.

שולי נזר: אנחנו אומרים שכשיש תלונה או שתיים אנחנו לא מוציאים, כי ניסינו את זה בעבר, לא אפקטיבי, לא מצליח להביא או לייצר תמונת מצב, אפילו זיהוי של המקרה, ואותן 1,700 תלונות כאלה – לפחות לפי הערכתי, זה לא 1,700 שריפות.

שולי נזר: יכול להיות שיש עוד מטרדי עשן, שאנשים לא יודעים להגיד מאיפה הם.

שולי נזר: יכול להיות שהם מתחברים לאותם 60 אירועים שראינו.

שולי נזר: זה לא שריפות.

יעל גרמן: זה שריפות מתוך 2,364 – זה מה שאתם מסרתם.

שולי נזר: זה לא שריפות.

שולי נזר: זה תלונות על שריפה, שהצביעו על אותו מקום.

שולי נזר: למה יש 2,000 ומשהו דיווחים?

יעל גרמן: אני לא רוצה להביך אותך, אבל אני קוראת מכם:

יעל גרמן: מספר פניות בנושא שריפות – 2,300.

יעל גרמן: מספר שריפות על-פי דיווחים – 1,795.

יעל כהן-פארן: זה לא שריפה שאובחנה בשטח?

שולי נזר: זה דיווח על חשש לשריפה.

שולי נזר: אז יכול להיות שניסחנו את הדברים לא מדויק ואני מתנצלת.

שולי נזר: ה-2,300 שהלכנו ובדקנו תלונה-תלונה כדי לראות, האם יש תלונות מאותו אזור בסמיכות זמן שיכולים להצביע על אירוע.

שולי נזר: בדרך כלל כשיש אירוע גדול, המוקד שלנו מקבל עשרות תלונות ומצליח לזהות ולאסוף מידע ומתוך זה גם לשלוח כוננים ולטפל, אבל כשיש תלונה או שתיים, מה שעשינו פה זה בדיוק לאחד בין 1 ל-2 תלונות שהגיעו באותו מועד ועל אותו אזור גיאוגרפי.

שולי נזר: יכול להיות שעומדת מאחורי זה שריפה – וייתכן שלא.

שולי נזר: התושבים או הפונים מדווחים בדרך כלל או על ריח או על תחושה לא נעימה.

שולי נזר: בחלק מהמקרים אומרים לנו איזה אזור, אבל זה לא אומר – לא היה שם כונן שלנו וגם לא היו שם עדויות, שאומרות: יש שם שריפה - בטח לא בשלהבת.

יעל גרמן: אני בכל זאת מבקשת, עובד, שתשבו עם המשרד להגנת הסביבה ותעשו הצלבה – כמה שריפות היו?

יעל גרמן: היו 2,300?

יעל גרמן: 1,600?

יעל גרמן: היו רק 63?

יעל גרמן: אתם ודאי יכולים להעיד מהשטח, כי אתם יוצאים לכל השריפות, אז אתם יכולים לומר אם זו שריפה של זבל שגורמת לזיהום או לא, כי משהו לא מסתדר לי עם המציאות בשטח.

יעל כהן-פארן: ומה הקשר בין שלהבת למוקד הדיווח?

יעל כהן-פארן: שלהבת זה 102, אבל האם אתם, כשאתם מקבלים את ה-2,700 האלה, מנסים לברר מול שלהבת - לעשות את החיבור?

יעל גרמן: הם לא צריכים לברר.

יעל גרמן: שלהבת נמצאת אצלם במוקד.

שולי נזר: הנה מנהל המוקד שלנו.

שולי נזר: השלהבת היא פתוחה אצלנו.

שולי נזר: תלונה על שריפה אנחנו מעבירים לכבאות והצלה, כמו תלונה על אירוע.

מעין דודגר: בהתייחס לממשק שלנו עם שלהבת, אנחנו באופן שוטף מסתכלים על שלהבת בדוח משמרת – פעם בשנה לכל הפחות, רואים אם פספסנו אירוע חריג שקשור לפעילות המשרד, וכמובן במרבית המקרים כבאות כבר יוצרים אתנו קשר, או אנחנו יוצרים קשר אתם.

יעל גרמן: בבקשה.

עובד מנשה: יש לי פה דוח אירועים ממה שהגשתי לך לפני שבועיים, רק מירושלים.

עובד מנשה: במהלך השנה 360 אירועים רק באזור ירושלים, מה שהוצאנו, ושאר הדברים, כפי שביקשתם, יגיע אליכם.

עובד מנשה: משהו שלא קשור לכבאות – אני חושב שאנחנו צריכים לחלק את זה.

עובד מנשה: העבודה מול הגנת הסביבה, ואתה, באמת עברה מהפך בשנים האחרונות.

עובד מנשה: אנחנו בדרך הנכונה.

עובד מנשה: אני מבין שהידיים שלהם גם כבולות בסיפור הזה.

עובד מנשה: יש לחלק את זה לשתיים: הרשויות העירוניות הסמוכות, קרי טירה, טייבה וכו' - צריך לשנות את התפישה.

עובד מנשה: הבירוקרטיה של פתיחת תיקים, ועוד 5 או 7 שנים יבואו לבית המשפט או לדיון – סיפור.

עובד מנשה: צריך להרים את הכפפה, משטרת ישראל, להביא את היס"מים, יש אירוע בטירה – להביא את המשאיות, לעשות את הפינוי עכשיו.

עובד מנשה: ברגע שיש צילומים של זבל.

עובד מנשה: לפנות עכשיו, להטמין את זה במקום אחר, לחייב את בעל הקרקע בכל העלויות.

עובד מנשה: פעם אחת שפוגעים להם בכיס, אין ייפסק.

עובד מנשה: אין ברירה.

עובד מנשה: אם נתחיל לעשות את זה, זה ייפסק.

עובד מנשה: צריך למצוא תהליך משפטי כזה או אחר, מינהלי, לחייב אותם גם בעלויות, גם בפינוי, גם בכוחות, בכול, וגם במעבר לאתר פסולת מורשה ותקין.

עובד מנשה: כשיתחילו הדברים האלה, נראה רגיעה.

עובד מנשה: זו דעתי.

יעל גרמן: אוקיי.

יעל גרמן: מנהלת המוקד, את רוצה לספר לנו מה קורה – איך מקבלים את התלונות, כמה עובדים אצלך, מה המשמרות, מה קורה בשישי-שבת, למי את מעבירה.

מעין דודגר: המוקד שלנו הוא מוקד ארצי, פועל 24/7.

מעין דודגר: המשמרות הן משמרות של 12 שעות.

מעין דודגר: כרגע יש אמנם 15 תקנים; בפועל יש לנו 9 אנשים שמאוישים במשרות.

מעין דודגר: מחציתם הם סטודנטים – זה העסקה של 120 שעות בחודש, וחלקם רע"נים, במשרה מלאה.

מעין דודגר: הוא עובד ארצית.

מעין דודגר: במשמרת יושבים בין שניים לשלושה, וכרגע מאוישים - במשמרת יש לי בדרך שני מוקדנים, ואם אחד מהם חולה, במרבות המקרים אין לי גיבוי, כך שיש לי מוקדן אחד פעיל.

יעל כהן-פארן: אבל יש לך 15 תקנים.

יעל כהן-פארן: מה הקושי למלא אותם?

מעין דודגר: כמובן, סטודנטים שכל הזמן מתחלפים.

מעין דודגר: היתה תקופת הכשרה לפני חודש או חודשיים.

מעין דודגר: לגבי הרע"נים, יש להם תנאי העסקה שעובדים עליהם.

מעין דודגר: הם עובדים שעתיים.

יעל כהן-פארן: הבעיה היא באופן ההעסקה.

מעין דודגר: כן.

מעין דודגר: זה לא כל כך אטרקטיבי, במיוחד לבוגר תואר ראשון בתואר מדעים – לא רוצים להיקלט למשרת מוקד\ן, בייחוד שהוא עובד שעתי ולא עובד תקן מלא.

מעין דודגר: 12 שעות המשמרת זה בגלל בעיות בכוח אדם.

יעל גרמן: לירון שואלת למה אתם זקוקים לתואר.

מעין דודגר: עשינו עכשיו שינוי בנציבות שירות המדינה.

מעין דודגר: בהתחלה זה היה תואר מדעים.

מעין דודגר: פתחנו את זה לתואר כללי, כי המטרה היתה שאנשים שעובדים במוקד, ייקלטו אחר כך במשרות אחרות במשרד.

שולי נזר: תזכרו שזה מוקד חומרים מסוכנים.

שולי נזר: תפקיד המוקד, להנגיש מידע לכוחות החירום, כשיש אירוע חומרים מסוכנים.

שולי נזר: כשאנחנו מדברים על שריפה, זו יחסית מטריה מקצועית שהיא לא מאוד מורכבת, והכונן לא תורם רבות – יותר מקשר בין האנשים, נותן מספרי טלפון וכו', אבל כאשר מדובר ברכבת ברום שמתהפכת ליד קריית גת, הכונן צריך לדעת לגשת למערכות הממוחשבות, להעביר כמויות של חומרים, להעביר סיכונים של חומרים מתוך כל מיני MNDS-ים.

שולי נזר: הוא נדרש לדעת לסייע להעמיד מידע למנהל האירוע, שזה כאמור מנהל המחוז.

שולי נזר: אציין, שהמוקד כאמור מורכב מאיש שהוא רע"ן, שנשאר אצלנו יותר זמן, שביקשנו מלכתחילה שיהיה אדם עם תואר ממדעי הטבע – עכשיו הורדנו את הדרישות לתואר כללי כדי שנוכל לקלוט יותר אנשים כי אנחנו לא מצליחים, וסטודנטים, ולכן האיזון הזה בין סטודנט, שהוא אדם עם פחות השכלה, ניסיון, ומישהו קבוע, זה האיזון שרצינו.

שולי נזר: מיטבית ללא ספק רצינו להושיב שם אנשים שהם בקיאים בכימייה, במדעי הטבע, ויודעים לתת את הסיוע לכוחות החירום כי הסיוע נדרש.

יעל גרמן: מה היחס בין אירועים של חומרים מסוכנים לאירועי שריפות?

יעל גרמן: 1 ל-4?

מעין דודגר: אפשר לומר ש-1 ל-3.

יעל גרמן: כלומר על כל 3 אירועי שריפה - כך צריך.

שולי נזר: ממש לא.

מעין דודגר: מרבית הדיווחים שלנו הם על איכות אוויר.

מעין דודגר: זה רוב הפניות.

מעין דודגר: אבל האירועים, שמוגדרים כאירוע שאליהם יוצא כונן – כשיש תועלת בהגעת נציג לשטח, והתועלת, כמו שהצגנו כמה פעמים – שבזמן אמת הוא יכול לתת הנחיה מקצועית, לסייע בהנחיות השיקום, ולתעד לטובת המשך טיפול ואכיפה.

מעין דודגר: האירועים האלה – מרביתם בחומרים מסוכנים; פחות באיכות האוויר.

שולי נזר: רוב האירועים שלנו הם חומרים מסוכנים, וריחות, שהם אירועים מאוד מורכבים.

יעל גרמן: אפשר לדעת כמה אירועים של חומרים מסוכנים יש לכם בחודש או בשנה?

שולי נזר: אנחנו מוציאים דיווח כל שנה.

שולי נזר: אפשר לנסות למצוא את זה באתר.

מעין דודגר: אני רוצה לומר עוד משהו לגבי אופן הטיפול שלנו.

מעין דודגר: אנחנו בעיקר מוקד טלפוני.

מעין דודגר: רק השנה קיבלנו כ-20,000 פניות טלפוניות מתחילת השנה, ורק אציין בשולי הדברים את סדר הגודל של כוח אדם – 2 אנשים במשמרת, 12 שעות, שבתות, חגים, 24/7.

מעין דודגר: קולטים את הפניות בכל תחומי העיסוק של המשרד – בין אם זה שפכים, אזבסט, מים, הדברה.

מעין דודגר: הרבה נושאים.

מעין דודגר: זה לא הנושא היחיד, כמובן, שריפות פסולת.

יעל גרמן: הגיעה אליך תלונה של שריפת פסולת.

יעל גרמן: מה את עושה?

מעין דודגר: קולטים באופן כללי, עקרוני, מה הסכימה של הפנייה.

מעין דודגר: המוקד קולט את זה בטלפון.

מעין דודגר: יודע לסווג את הפנייה.

מעין דודגר: או היא חשודה כאירוע, או היא פניית ציבור.

מעין דודגר: פניית ציבור – הכוונה לתלונה על משהו שלא קורה כרגע והוא אירוע מתמשך – מפנים אותו לרכזות פניות ציבור במחוזות.

מעין דודגר: ברגע שהמוקדם חושד שמדובר באירוע, יש לו קריטריונים – לעניין שריפת פסולת, אם הפונה יודע למקם את השריפה במרחב ולתאר אותה והדיווח הוא במהימנות גבוהה, אנחנו כמובן יוצרים קשר עם מנהל המחוז, שמחליט אם להקפיץ כונן או לא.

יעל גרמן: לפי כמה תלונות תגענה על אותו מקום?

מעין דודגר: לא.

מעין דודגר: אם זה שריפה שהפונה יודע למקם אותה ולתאר מה סדר הגודל שלה – הרבה פעמים אנחנו מקבלים דיווחים שעוזרים לנו, אבל תוך כדי תנועה – אדם נוסע בכביש, רואה שריפה – הוא לא יודע למקם אותה, לומר לי מה סדר הגודל שלה.

מעין דודגר: כשיודע למקם – אנחנו עובדים לפי תרחישים.

מעין דודגר: התרחיש הזה - -פונים למנהל המחוז, והוא מחליט אם להוציא כונן, שצוות הכוננות שלנו מורכב מעובדי משרד שהם המשטרה הירוקה ובעלי תפקידים במשרד, שזה נוסף על תפקיד הכוננות שלהם, ויחידות סביבתיות ואיגודי ערים שאנחנו גם מפעילים אותן.

מעין דודגר: זה לעניין אזור המשולש, טייבה, שאנחנו כן מקפיצים כוננים מהיחידות הסביבתיות למקומות האלה בדרך כלל.

מעין דודגר: אירוע של ריח, שהפונה לא יודע לזהות שריפה, אבל יודע שיש לדווח על ריח חריג, אז אנחנו מחכים לשלוש פניות בחצי שעה; אם הוא לא יודע למקם את זה במרחב – סמוך למה זה או לאתר, אז אנחנו ממתינים לחמש פניות, ורק אז פונים למנהל המחוז.

יעל גרמן: אמר לכם: כפר קאסם, כאבול.

מעין דודגר: רואה את העשן בעיניים, רואה את השריפה – שואלים את הפונה אם הוא דיווח לכבאות כדי להבין אם אנחנו צריכים ליצור אתם קשר, או הוא יצר אתם קשר.

מעין דודגר: מתעדכנים באירוע בשלהבת, מדברים עם מנהל המחוז, לשיקולו – איזה כונן להקפיץ, ואם להקפיץ אותו.

מעין דודגר: אם מנהל המחוז אומר: זה אתר פסולת מוכר וידוע – למשל, יש אתר עין מאהל – בטיפול.

מעין דודגר: אין לי כוח האדם, אין לי תועלת שכרגע יגיע כונן.

מעין דודגר: אנחנו מתעדים את זה וממשיכים לאירוע הבא.

יעל כהן-פארן: מה זה מטופל באופן רציף?

מעין דודגר: זה אומר שהמחוז, יש לו מספיק ידע על האתר הזה כדי לאכוף, כדי לטפל במפגע.

יעל גרמן: ואם אין?

מיכל רמות: אני מודיעה כמה פעמים, והשכנים שלי מודיעים, ואנחנו מסתכלים – אני יכולה לראות את כפר קאסם, ולא רואה שום ניידת ושום טיפול, אז יש פה בעיה.

יעל גרמן: את מבינה למה.

יעל גרמן: הם יוצאים מתוך הנחה שזה תהליך.

קריאה: אני מחזיר אתכם למה שאמר עובד, וזה נכון – הליכים משפטיים מתמשכים המון זמן, ואתם צודקים.

יעל כהן-פארן: אבל אני מגדלת ילדות- -

יעל גרמן: סליחה.

יעל גרמן: אני מבקשת להמשיך את התהליך.

יעל גרמן: הוא גילה שזה אתר שאתם לא מטפלים – לא יודעת מה זה הטיפול, אבל שאתם לא מכירים.

יעל גרמן: מה אז?

מעין דודגר: אם מנהל המחוז החליט שזה נכון, שראוי לשלוח אליו כונן, מגיע לשטח.

מעין דודגר: בדרך אנחנו מספרים לכונן מה קורה בשטח, אילו כוחות יש, אם כבאות נמצאים, אם יש צורך בהגעת המשטרה.

מעין דודגר: משמשים חמ"ל מבצעי לכל דבר ועניין, תוך כדי גם מגבים אותו בכל חומר נלווה שהוא צריך, כי כפי שאמרתי, זה נוסף על תפקיד.

מעין דודגר: יכול להיות רכז שפכים, ופתאום לטפל באירוע שריפת פסולת.

מעין דודגר: אז אנחנו מסייעים לו בכל המידע הנדרש, ומקשרים אותו לגורמים בשטח.

מעין דודגר: הוא מגיע לאתר – הוא יכול לעשות כמה דברים במקרה של שריפת פסולת: לסייע לכבאות או לבעל האתר לכבות את השריפה על-ידי הבאת שופל, להסתייע ברשות המקומית.

מעין דודגר: לתעד את האירוע ואחר כך להמשיך אותו לאכיפה – שוב, אם נדרש במחוז.

מעין דודגר: אם זה עשן שמגיע לאזור תושבים - לבצע ניטור חלקיקים, ולהמליץ למשטרה על הנחיות להסתברות או לא.

יעל גרמן: מה התחושה שלך לגבי תפקוד המוקד?

יעל גרמן: האם את מרגישה שאת מצליחה לתפקד כפי שהיית רוצה?

מעין דודגר: בנסיבות הקיימות כן.

יעל גרמן: כלומר אין לך בקשה מהמנכ"ל או מאתנו שנעביר למנכ"ל.

מעין דודגר: אנחנו מוקד טלפוני שמתנהל בלי טלפוניה חכמה למשל, כלומר אני לא יודעת להוציא לאזרחים הודעה מתפרצת – לומר לכם:

מעין דודגר: המפגע הזה והזה - כרגע יצא אליו כונן.

מעין דודגר: זה אומר שאני ממשיכה לקבל תזרים של שיחות על אירוע שיצא כונן כבר, וזה תוקע את הטיפול.

יעל גרמן: כלומר את זקוקה למערכת חכמה.

מעין דודגר: כן.

מעין דודגר: אני זקוקה לסיוע באיוש תקנים של כוח אדם.

מעין דודגר: יש מצוקה מאוד גדולה.

יעל גרמן: אם היתה לך מצבת אדם יותר גדולה ויותר תקנים, מה היית עושה אתם?

מעין דודגר: ללא ספק המענה לאזרחים היה יותר מהיר ויעיל.

מעין דודגר: הייתי יכולה לטפל בפניות שמגיעות במייל או במדיה נוספת שכרגע אין לי אפשרות – אני יכולה לקבל רק פניות טלפוניות.

מעין דודגר: הייתי מנגישה את השירות.

יעל גרמן: מה תעשי עם המוקד החדש שמתכוונים להקים ברשות הטבע והגנים - איך תפעלי מולו, אתו, במקביל?

יעל גרמן: אתם נערכים לקראת זה?

מעין דודגר: כרגע אנחנו לא נערכים לקראת המוקד החדש, כי זה לא ממשי.

יעל גרמן: זו הערה בגדול, שחייבים לעשות היערכות.

יעל גרמן: ושאלה אחרונה - בכל אחת מהרשויות יש מוקד – 106, 107.

יעל גרמן: בדרך כלל אלה המוקדים היעילים ביותר.

יעל גרמן: במרביתם יש מערכת חכמה שמודיעה.

יעל גרמן: מה הממשק?

מעין דודגר: הוא רציף.

מעין דודגר: אם למשל, מוקד עירוני מדווח לי שהוא קיבל עשר פניות על מפגע, אני לא צריכה את הקריטריון של ה-3 פניות.

מעין דודגר: אני סומכת על המהימנות של הדיווח של המוקד העירוני, ומדווחת למנהל המחוז: התקבלו עשר פניות – והוא מחליט אם להוציא.

יעל גרמן: כלומר את ממליצה על שיתוף פעולה עם המוקדים העירוניים.

מעין דודגר: אנחנו עושים את זה באופן שוטף.

יעל גרמן: יש לכם אתם קו ישיר או דרך הקו הרגיל?

מעין דודגר: אם זה מוקד שאנחנו מסתייעים בו הרבה – למשל, רחובות, יש גם קשר של מסירת מידע על כל מיני אירועים – הם מספרים לנו על אירועים מתמשכים, כמות דיווחים.

מעין דודגר: אנחנו מספרים להם, כדי שהטיפול יהיה יותר יעיל.

מעין דודגר: בבקשה.

יעל כהן-פארן: אחרי כמה טלפונים הם בדרך כלל מתקשרים אליכם?

יעל כהן-פארן: אחרי כמה תלונות, מוקד 106?

מעין דודגר: הם יודעים את הקריטריונים שלנו.

מעין דודגר: הם מתקשרים בסדר גודל של חמש.

מעין דודגר: הם פועלים בדרך כלל לפי ההנחיות שלנו.

יעל כהן-פארן: זה עובד טוב?

יעל כהן-פארן: כי הרבה פעמים אנשים לא יודעים למי להתקשר.

יעל כהן-פארן: 106 זה המוקד המיידי, והתחושה של האנשים, שלא בטוח שזה עובר הלאה.

יעל כהן-פארן: אנשים בשטח לא יודעים שיש קשר ביניכם, שה-106, אם מקבלים את הפניות, מעבירים אליכם.

יעל כהן-פארן: לא ברור.

יעל כהן-פארן: השתתפתי בדיונים על זה באיגוד ערים – לא ברור לאנשים לאן עדיף להתקשר.

יעל כהן-פארן: אתם הייתם מעדיפים שאנשים יתקשרו ל-106 ולא אליכם או לומר: כל מפגע כזה – תתקשרו אלינו?

יעל גרמן: 106 עדיף תמיד לטעמי, כי הוא זמין תמיד, מקבלים מייד תשובה.

מעין דודגר: ההמתנה הממוצעת שלנו היא כ-40 שניות, ויש לנו רק 7%- - - וזה הולך ומשתפר.

מעין דודגר: סטטיסטיקה כמו סטטיסטיקה.

שולי נזר: בזמן אירוע אותו אחד שעונה לעשות טלפונים, גם מטפל ומקפיץ את הכוננים.

מעין דודגר: לגבי המוקדים העירוניים, אנחנו מחזקים את הממשקים אתם.

מעין דודגר: לאחרונה נפגשנו עם המוקד של מטה בנימין.

מעין דודגר: המטרה היא כמה שיותר לשתף אתם פעולה.

יעל כהן-פארן: ב-2,700 שקיבלנו דיווחים שקיבלנו מכם, אני מניחה שחלקם כוללים דיווחים גם מה-106.

יעל כהן-פארן: נכון?

שולי נזר: אני לא משוכנעת.

מעין דודגר: ייתכן.

יעל כהן-פארן: אחת הבעיות - התחושה היא שהמידע – יכול להיות שזה פי עשרה מ-2,700 – סתם זרקתי מספר, אבל ה-90% הולכים למוקדים העירוניים, ואין לנו שום דיווח, כי הם לא מדווחים לאף אחד.

יעל גרמן: אבל במוקד העירוני יש פילוח מאוד יפה.

יעל גרמן: אני משערת שגם אצלכם.

יעל גרמן: את יכולה לקבל פילוח.

יעל כהן-פארן: צריך לעשות פה אולי ישיבה, לבקש מכל המוקדים העירוניים דיווחים, ולהבין את סדרי הגודל.

יעל כהן-פארן: לדעתי, מדובר בסדר גודל מאוד משמעותי.

יעל כהן-פארן: את מכירה ודאי היטב את המוקד העירוני של הרצליה, אבל זה בטח הטופ של מוקדי 106 בארץ.

יעל גרמן: מוקד יפה מאוד.

יעל כהן-פארן: לצערי לא כל הארץ היא הרצליה, הלוואי, ואני מרגישה שיש פה פערים של התנהלות, של מענה לתושבים וגם של איסוף המידע שבסוף מגיע לזה שאין מענה.

יעל גרמן: זה הפער הגדול.

יעל גרמן: יניב.

יניב בלייכר: רציתי לספר איך זה מהצד שלנו, של התושבים.

יניב בלייכר: אמרת 40 שניות זמן המתנה ממוצע, אז ממוצע על פני 24 שעות בזמן שיש אירוע, אנשים ממתינים לפעמים גם עשר דקות ורבע שעה.

יניב בלייכר: לפעמים מתייאשים ומנתקים.

יניב בלייכר: חלק מהתשובות שקיבלנו מהמוקדנים – רשמתי כמה דברים שנזכרתי תוך כדי הדיון: אחד, אנחנו מטפלים באירוע חירום – תתקשר יותר מאוחר; שתיים, אתה הראשון שמדווח - רצות הודעות בווטסאפ של אנשים שכותבים כולם שאמרו להם שהם הראשונים שדיווחו; תתקשרו לעמותה אלינו כדי שנודיע לבני אלבז שיטפל – גם את זה קיבלנו; ייצא כונן בבוקר כי בלילה אי-אפשר לזהות את מקור השריפה; ועוד תשובות מסוג זה.

יניב בלייכר: בקשר לכונן, לצערי הם לא יודעים תמיד כנראה, מה עליהם לעשות.

יניב בלייכר: אצלי במרפסת היה כונן, הריח ריח שריפה.

יניב בלייכר: שאלתי אותו: מה אתה עושה עם זה?

יניב בלייכר: ענה: לא יודע – אתקשר למנהל המחוז, לשאול אותו.

יניב בלייכר: בקשר לפניות הטלפוניות ולעומס, יש לנו פתרון שהצענו למוקד.

יניב בלייכר: נפגשנו גם עם מעיין ועם אנשי המוקד.

יניב בלייכר: יש לנו אפליקציה לדיווחים.

יניב בלייכר: הגשנו גם דוח לוועדה בשנה בין אוקטובר 17' לספטמבר 18'.

יניב בלייכר: קיבלנו מעל 10,000 דיווחים על ריחות שריפה באפליקציה.

יניב בלייכר: כל הדיווחים האלה עוברים למשרד להגנת הסביבה – פעם זה היה מוקד הסביבה; היום זה פניות הציבור, כי הם לא בודקים את המיילים – זה מגיע באמצעות מייל.

יניב בלייכר: היינו שמחים מאוד אם תוכלו להשתמש.

יניב בלייכר: אני מבין שזה לא הכי נוח לכם.

יניב בלייכר: מה שהצענו זה הצעה פשוטה, שאני לא מבין למה אתם מסרבים לה – ברגע שאנחנו מתקשרים, אנחנו רואים כתושבים כמה דיווחים יש מאותו מקום.

יניב בלייכר: ברגע שאני מתקשר ואומר: יש חמישה דיווחים בחצי השעה האחרונה מהמקום הזה והזה, תבדקו בבקשה את המייל – שהמוקדן יעבור על המייל, ויחליט להעביר את זה למנהל המחוז, לשלוח כונן, לא לשלוח כונן.

יניב בלייכר: זה מה שביקשנו.

יניב בלייכר: לא ביקשנו שתבדקו את האפליקציה באופן שוטף, למרות שגם את זה הצענו לכם – שזה יהיה על מסך ויקפוץ לכם.

יניב בלייכר: פשוט שתואילו בטובכם, לבדוק את המיילים שאנחנו מבקשים ולראות שיש חמש פניות בחצי שעה.

יניב בלייכר: זה הכול.

יניב בלייכר: זה כל מה שביקשנו.

יניב בלייכר: אני לא מבין למה ההתעקשות פה.

יניב בלייכר: עוד משהו.

יניב בלייכר: אתם אומרים שאתם סומכים על המוקדים העירוניים, שמדווחים לכם שיש עשרה דיווחים, חמישה.

יניב בלייכר: אז תסמכו גם על העמותה.

יניב בלייכר: אנחנו עמותה רשומה.

יעל גרמן: את מקבלת את זה?

יעל גרמן: כאשר עמותה ואומרת שיש חמש תלונות, קחו את זה לתשומת לבכם כדי להוציא – קודם כל כדי להעביר למנהל המחוז ולהוציא מייד.

מעין דודגר: לגבי האפליקציה, היו לא מעט פגישות בנושא הזה, ואחזור על התשובה שהיתה אז, ועודנה –הלוואי שהיתה אפליקציה מוצלחת, שאנחנו יכולים גם להשתמש בה.

מעין דודגר: זה לטובת שנינו.

מעין דודגר: זה היה הופך את הפניות ליותר נגישות לתושבים, ומקל על עומס העבודה שלנו.

מעין דודגר: זאת מטרה משותפת.

מעין דודגר: שנית, האפליקציה היא פרטית.

מעין דודגר: יש עוד שלוש אפליקציות דומות לה.

יניב בלייכר: זה לא נכון.

מעין דודגר: יש אפליקציה בשם סביבתי, יש עוד אפליקציות שאני מבינה את הקונספט שלהן.

מעין דודגר: הוא הגיוני, וזו המטרה – לשם אנחנו שואפים.

מעין דודגר: עם זאת, אופן היישום שלהן הוא על סף בלתי-אפשרי לנהל.

מעין דודגר: מה שאנו מקבלים זה מיילים עם התלונה.

מעין דודגר: המשמעות הטכנית – שהמוקדן צריך להיכנס לכל מייל, להזין אותו ידנית.

יעל גרמן: זה בלתי-אפשרי.

מעין דודגר: במערכת הפניות שלנו, להבין ולעבד אותו, ורק אז ליצור.

מעין דודגר: הפנינו אתכם למערכות מידע.

מעין דודגר: אם נוכל ליצור ממשק משותף שהמידע שלכם יסתנכרן עם המידע שלנו, זה יהיה מבורך.

מעין דודגר: כרגע אני לא יכולה לתת מענה שוטף וקוהרנטי לכל האזרחים לפי דיווחים במייל.

יעל גרמן: יניב, זה בלתי-אפשרי.

גרום יעקב גארב: כמה מחשבות, כי הפער שאת מרגישה – חלק ממנו, זה בין מוקד ארצי ובעיה שהיא מקומית.

גרום יעקב גארב: החלוקה היא 90% מהאירועים, 10% מהאתרים, והמענה המקומי יכול לעזור.

גרום יעקב גארב: בהתחלה עבדתי עם קבוצה שאמנם באזור יותר קטן, אבל אנשים שמרגישים את זה יום-יום, ויש לזכור, שמהדיווחים שאתם מקבלים יש סינון אדיר – אולי מגיעים אליכם 10% של אנשים שחשו את האירוע, שיודעים לאן להתקשר, ושלא התייאשו מלהתקשר וכו'.

גרום יעקב גארב: יש פה משפך מאוד מצמצם.

גרום יעקב גארב: מודל אחר, למחשבה – הוא מלמטה, הכי קרוב לאירוע, כי הם יודעים איפה האירוע הזה.

גרום יעקב גארב: הקמנו רשת של 60 מתנדבים.

יעל גרמן: גם העמותה יודעת, במפורש.

גרום יעקב גארב: וכל מתנדב יודע - יושבים אתם רבע שעה בטלפון, קודם כל.

גרום יעקב גארב: אני יושב עם מפה, תגידו לי כיוונים.

גרום יעקב גארב: בדרך כלל זה פה – תיתנו לזה שם.

גרום יעקב גארב: כשהם מדווחים, הם אומרים את השם.

גרום יעקב גארב: מתוך מאות אירועים 99% מהם היתה נ"צ תוך דקה, ויצא אליהם צוות תגובה.

גרום יעקב גארב: המודל המקומי הוא מאוד-מאוד מדויק ויעיל, כי זה אנשים שהכי יודעים.

גרום יעקב גארב: אלה אתרים קבועים.

גרום יעקב גארב: אני מקבל דיווחים למשל מאנשים – אנשים יודעים שאני מתעסק בנושא – אני מקבל ממעלה אדומים, אני מכיר איזה ואדי ליד מעלה אדומים זה.

גרום יעקב גארב: יש גם כיסוי לווייני ברזולוציה טובה – 3 פעמים בשבוע אני יכול אחרי אירוע להיכנס ולראות את השינוי, משבוע לשבוע.

גרום יעקב גארב: אני חושב שאפשר לנסות לגשר ולחשוב על מודל.

יעל גרמן: הלוואי שזה היה כך.

יעל גרמן: תודה.

יעל גרמן: גידי, ואני רוצה לסכם.

גידי אהרוני: קודם כל, הם בלחץ לא נורמלי, המוקד.

גידי אהרוני: אנחנו רואים את זה.

גידי אהרוני: מתקשרים אליהם – מה שיניב אמר, זה לגמרי נכון.

גידי אהרוני: הם לא עושים את זה כי הם רעי לב – הם פשוט לא עומדים בקצב, והדבר השני – גם כאשר נענים – לכאבול הגיע לא פעם אחת כונן, פיזית.

גידי אהרוני: הוא נפגש עם אחת מחברות העמותה אצלנו, והוא לא מתאים לעניין - הוא פשוט תורן במוקד.

גידי אהרוני: שלחו אותו באישור מנהלת המחוז, אבל הוא לא איש כיבוי אש, אפילו לא איש חומרים מסוכנים.

גידי אהרוני: הוא ישב שם, והיה אמור לקלוט את ההודעות, ושלחו אותו.

גידי אהרוני: אני לא דיברתי אתו, אבל הוא לא הביא תועלת, כלומר גם יש פה בעיה של התאמת האנשים הנשלחים לסוג הבעיות.

יעל גרמן: תודה.

יעל גרמן: בבקשה.

מעין דודגר: שאלת לגבי כמות האירועים של חומרים מסוכנים - סדר גודל של 2018 זה 200, מתוך כ-400 אירועים.

יעל גרמן: בסך הכול יש לכם 400 אירועים ב-2018?

מעין דודגר: אירועים שיצא אליהם כונן.

יעל גרמן: מתוכם 200, כלומר זה 1 ל-2.

יעל גרמן: אני רוצה לעבור למשרד הפנים, אבל יש לי מספר הערות לפני כן.

יעל גרמן: אנחנו יושבים פה כבר ישיבה חמישית, לדעתי.

יעל גרמן: אנחנו שומעים תשובות, שנובעות מתוך רצון טוב, אני משערת, אבל לא מסתדרות לנו עם מה שקורה בשטח.

יעל גרמן: ובגדול, יש לנו בעיה שלא נפתרת.

יעל גרמן: יש לנו בעיה בוערת.

יעל גרמן: הבעיה ממשיכה לבעור, והמענים שניתנים, לא עונים עליה, ולא פותרים אותה.

יעל גרמן: תכף אשאל את משרד הפנים מספר שאלות, רק כדי להשלים את הנושאים, אבל מה שנעשה – אעשה ישיבה מצומצמת של מספר גורמים – יעל, כמובן אתך – כדי לנסות ולראות, היכן הבעיות.

יעל גרמן: יש פה כמה בעיות.

יעל גרמן: אני בטוחה שהמשרד להגנת הסביבה, המנכ"ל מביע רצון גדול ללכת אתנו, כי צריך לשנות פה כמה דברים.

יעל גרמן: בעיניי, העיקר זה האכיפה, וכל שאר המנגנונים שנמצאים כאן, צריכים להיות מוכוונים לכיוון האכיפה, ומה שגידי צייר זה הנושא הזה - שכנראה כשכונן מגיע, אולי אפילו לא יודע איך לתרגם את מה שצריך לעשות כדי שלאחר מכן גורמי האכיפה יוכלו לקבל מהשטח עדויות שיעזרו להם.

יעל גרמן: משהו ברור.

יעל גרמן: אני חושבת שגם לכם ברור שמשהו פה לא עובד, ובגדול.

יעל גרמן: לא נמשיך לשאול אתכם שאלות ותיתנו לי תשובות, כי נראה לי שזה לא מוביל לשום מקום שאני רוצה להגיע אליו.

יעל גרמן: נעשה כרגע את השבועיים-שלושה הבאים, נעשה ישיבות מאוד מצומצמות עם המנכ"לים עד כמה שאפשר כדי שנתחיל לגבש מסמך.

יעל גרמן: יש עוד ישיבה אחת שאני מבקשת, וזה בנושא המשפטי.

יעל גרמן: אני יודעת שממשיכים לא במסגרת הוועדה הזו, ממשיכים להיפגש ולקבל תשובות, אבל אנחנו נעשה ישיבה – אני מסתכלת עליך, אור.

יעל גרמן: אתה תרכז את זה יחד עם נטע, לירון ואור עם נטע ועם כל מי שצריך, כי זה גם יכול לעזור לנו, אבל הפתרון הגדול הוא באכיפה.

יעל גרמן: איך לירון שאלה את השאלה המתבקשת – מדוע לא סוגרים את האתרים?

יעל גרמן: מדוע לא מוצאים את הסעיף בחוק, שמבחינה מינהלית אפשר לבוא?

יעל גרמן: אני כראש רשות היו לי צווים מינהליים, שיכולתי לסגור.

יעל גרמן: כל עסק שעובד בהרצליה, שחשבתי שמסכן, גם כזה עם רשיון.

יעל גרמן: היה לי עסק עם רשיון, חשבתי שהוא מסכן את הציבור, בעיקר כי קיבלתי חוות דעת מרשות כיבוי אש - סגרתי אותו.

יעל גרמן: נכון, זה ל-30 יום, נכון, עם שימוע, אנחנו לא במערב הפרוע אבל עשינו מעשה.

יעל גרמן: את הדברים האלה לא מנצלים, וארצה ללכת לכיוון הזה.

יעל גרמן: לנציג משרד הפנים, עו"ד אבינועם ביר – ראשית, האם כבר החלו בעבודת המטה לצורך הוצאת חוזר מנכ"ל בעניין מכרזי פינוי הפסולת?

אבינועם ביר: כן.

אבינועם ביר: התחלנו לדבר עם מרכז שלטון מקומי, עם מירה, שהיתה פה גם בשבוע שעבר.

אבינועם ביר: אנחנו מחכים כרגע לתגובה שלהם על מספר שאלות שהתחלנו לגשש, ומשם נראה.

אבינועם ביר: כרגע אין לנו יותר מדי כיוונים.

יעל גרמן: מי עושה את עבודת המטה?

אבינועם ביר: מי שמעודכן מעבר אליי זה המנכ"ל ועוזריו.

יעל גרמן: אם המנכ"ל נמצא, זה בסדר גמור.

יעל גרמן: האם יש לך תשובה לכמה פקחים הוכשרו ברשויות המקומיות?

אבינועם ביר: לא.

אבינועם ביר: זה לא עובר דרך המשרד.

אבינועם ביר: הרשויות עצמן יכולות לבחור אם הן עושות את האכיפה לפי חוק אכיפה סביבתית או לפי חוקי עזר פנימיים שלהם.

אבינועם ביר: איפה שזה כן מרוכז ברשומות, יש להם חובה לפרסם את עצם הסמכת הפקחים ברשומות, שזה ממש לא דרכנו.

יעל גרמן: מי יוכל לתת לנו את התשובה?

יעל גרמן: מרכז השלטון המקומי?

אבינועם ביר: יכול להיות שכן.

אבינועם ביר: שאלתי את מירה.

אבינועם ביר: היא עדיין לא ענתה אם יש לה הנתון הזה.

אבינועם ביר: יכול להיות שאפשר לעשות בדיקה מול הרשומות – כמה התפרסם.

אבינועם ביר: טכנית איני יודע.

אבינועם ביר: אולי מרכז המידע של הכנסת יוכל לעשות את הסנכרון הזה.

שירי שפירא: אולי אוכל לעזור לך.

שירי שפירא: שמי שירי שפירא, אני יועצת משפטית של מרכז המועצות האזוריות.

שירי שפירא: קודם כל, בכל הדברים שאתם עושים את המכרזים מול מירה, בבקשה גם מולנו.

אבינועם ביר: כשיהיה משהו עם בשר, תהיו שם.

שירי שפירא: זה חשוב.

שירי שפירא: בין השאר, אני מכשירה את המפקחים של הרשויות המקומיות לנושא של אכיפה סביבתית במסגרת המפע"ם, שהוא גוף האכיפה של משרד הפנים.

אבינועם ביר: לא.

אבינועם ביר: הוא גוף הדרכה.

שירי שפירא: יש לו כל הנתונים, כי כל הקורסים עברו אצלו.

שירי שפירא: אני לא זוכרת את זה עכשיו - מדובר במאות פקחים.

שירי שפירא: מאות.

יעל גרמן: אם אני פונה אליהם, הם יוכלו לתת לי.

שירי שפירא: אני יכולה לומר לכם בדיוק מי האדם שיוכל לתת את הנתונים.

יעל גרמן: אור, תיקח משם.

יעל גרמן: נקבל משם את הנתונים.

אבינועם ביר: אני לא בטוח שזה רק הם, אבל בסדר.

יעל גרמן: תודה רבה על ההערה.

יעל גרמן: אנחנו כאן הפעם נסיים.

יעל גרמן: כפי שאמרתי, להערכתי, זו בעיה שלא טופלה.

יעל גרמן: אני לא יודעת מדוע, אך היא לא טופלה.

יעל גרמן: לא טופלה על-ידי הגורמים שהיו צריכים לטפל.

יעל גרמן: אני מדברת בלשון עבר, כי אין לי ספק שאולי עוד לפני כן, אבל ודאי מרגע שהקמנו את הוועדה, אני כן מרגישה תזוזה, אני מרגישה רצון טוב, ואני מרגישה שרוצים באמת לטפל, וזו כבר התחלה.

יעל גרמן: אבל כדי שבאמת תהיינה תוצאות ונראה – כפי שראינו במפחמות – למשל, בסיפור שיעקב מספר – גם יחד עם תושבים, איך הפחיתו ב-90% את השריפות באזור מאוד מצומצם שהיו שם שריפות של פסולת אלקטרונית, ניתן לעשות את זה, ונעשה את זה אתכם – בלעדיכם זה יהיה בלתי-אפשרי.

יעל גרמן: אנחנו כרגע נעשה פסק זמן של לפחות חודש ימים.

יעל גרמן: היתה ישיבה שהבטחתי, אבל איני יכולה לקיים אותה – זאת הישיבה עם גורמי הביטחון מעבר לקו הירוק.

יעל גרמן: אני כרגע לא יכולה לקיים אותה מסיבות כאלה ואחרות, לא משנה, אך אדאג לכך שתהיה כדי שנוכל לעשות את כל מה שאנו עושים בתחום הקו הירוק, שנשתדל להעתיק אותו או לפחות למצוא שיתופי פעולה מהצד השני, כדי שנוכל למנוע את השריפות שם.

יעל גרמן: אנחנו מכריזים על פסק זמן עד שנגבש את המסקנות, ואז אזמן אתכם שוב כדי להציג אותן בפניכם.

יניב בלייכר: הישיבה לגבי ניטור אוויר?

יעל גרמן: היינו צריכים לעשות היום.

יעל גרמן: קיבלתי את התשובות.

יעל גרמן: מבחינתי, הן היו תשובות מצערות, בלשון המעטה, כי למעשה מה שאמרו לי שזה שבכל תחנות הניטור הקבועות, אין חריגה.

יעל גרמן: רציתי לדבר ישירות עם המנכ"ל, כי אנחנו יודעים על בעיות, והם אומרים שאין.

יעל גרמן: בבקשה.

שולי נזר: אומר במהירות.

שולי נזר: מערך הניטור שלנו מורכב מהתחנות הקבועות שנמצאות.

שולי נזר: הן לא מיועדות למקור כזה או אחר אלא מודדות באופן כללי את איכות האוויר.

שולי נזר: בתחנות הקבועות אנחנו פחות רואים את השפעת השריפות.

שולי נזר: יחד עם זאת, שמנו בהרבה אתרים תחנות ניידות, ושם אנו רואים בפיקים, בנתונים היותר רגעיים את השפעת השריפות במרבית התחנות ששמנו.

שולי נזר: נתנו פירוט לגבי כל אחת מהן.

שולי נזר: עדיין, כשהן מושוות לתקנים, ומי שמכיר אותם, מבין שאלה תקנים לא רגעיים – הם תקנים, במקרה של חלקיקים, הם 2.5 - זה תקן של יממה או שנה, שם אין חריגות מהתקנים, אבל את הנוכחות של השריפות או השפעתן אנו כן רואים בתחנות הניטור שלנו.

יעל גרמן: אני שמחה שאת אומרת, כי הסתכלתי גם על אותן נקודות ניטור ארעיות באורנית, במעלה אדומים.

שולי נזר: תסתכלי בסיכום.

שולי נזר: מה שאני אומרת כתוב בסיכום.

יעל גרמן: הסיכום הוא: לא נמדדו חריגות בתחנות הניטור הקבועות השונות.

יעל גרמן: בתחנות הניטור הניידות נמצאה העשרה בריכוזי החלקיקים מהכיוון בהם מתחוללות השריפות הפיראטיות.

יעל גרמן: לא התקבלו עליות או חריגות מערכי הסביבה, וזאת בדרך כלל בגלל חיגת הרוח.

יעל גרמן: בתחנות נמדדים פיקים בריכוזי החלקיקים.

שולי נזר: זה מה שאמרתי, רק בשפה מקצועית יותר.

שולי נזר: העשרה הכוונה שראו את הנוכחות של השריפות.

שולי נזר: ראינו פיקים במהלך הימים שהצבנו את התחנות – ראינו פיקים מזהמים שמשויכים לשריפות, מה שמעיד על אפיזודות, אבל בסוף כשאנחנו מודדים איכות אוויר, ורוצים להשוות לתקנים - התקנים נשענים על דוזה, שסופגים לאורך זמן, אז דוזה של מזהם - הם יכולים להיות במקרים של 2.5, שזה החלקיקים העדינים, ל-24 שעות, ובזמן הזה הפיקים האלה לא באים לידי ביטוי בחריגה, כי זה מתמצה על 24 שעות.

שולי נזר: אבל אנחנו כן רואים את ההשפעה של השריפות על איכות האוויר.

שולי נזר: לא חריגה מהתקן.

יעל גרמן: אני שמחה לשמוע, כי מה שאני קראתי בעיניים שלי זה כאילו אין בעיה.

יעל כהן-פארן: השאלה גם, האם נמדדים ערכים מעבר ל-PM 2.5 של- - - שיכול להיות תוצאה של שריפה.

יעל כהן-פארן: דיוקסינים, נגיד, גם בכמות מאוד קטנה הם מאוד מסוכנים.

יעל כהן-פארן: השאלה אם עושים הערכה כדי לאמוד.

שולי נזר: דיוקסינים זה בריכוזים מאוד נמוכים – כמעט בלתי-אפשרי למצוא אותם.

שולי נזר: כדי שנמצא אותם צריך שיהיו ריכוזים מאוד גבוהים של PM 2.5, אז אנחנו לא הולכים למדוד דיוקסינים אם לא רואים את המסה של ה-PM 2.5.

שולי נזר: מבחינה אנליטית, כדי לאסוף דגימה מספיקה של דיוקסינים צריכה הרבה מאוד שעות דיגום.

שולי נזר: לרוב הוא לא אפקטיבי כשמדובר במקור רגעי או כזה שפועל כמה שעות.

שולי נזר: אם היינו רואים ריכוזים גבוהים של חלקיקים, היינו עושים מדידות של מזהמים אחרים.

יעל גרמן: האם אתם מתייעצים עם משרד הבריאות כדי לדעת אילו חומרים בכל זאת?

שולי נזר: אנחנו מתייעצים אתם תמיד.

יעל גרמן: הם נותנים לכם הנחיות לגבי אילו חומרים לבדוק?

שולי נזר: אילו חומרים לבדוק בשריפה אנחנו יודעים.

שולי נזר: זו המומחיות של האנשים שלנו - הם יודעים מה סביר שייפלט מריאקציות שונות, משריפה של חומרים מסוימים.

שולי נזר: כשאנחנו מציבים תחנת ניטור, אנחנו מודדים מזהמים נוספים – לרוב המזהמים הקריטריונים.

שולי נזר: לא ראינו עליות בריכוזים כמו חנקן דו חמצני או מזהמים אחרים שקשורים לשריפות.

שולי נזר: בשריפה גם מקצועית הציפייה שלנו היתה לראות עלייה בחלקיקים, כי זו המסה הגדולה ביותר.

שולי נזר: לכן ראינו – חריגות במזהמים אחרים- - - ושם גם פחות רואים את הנוכחות, אבל גם לא ציפינו.

יעל גרמן: הכיוון הזה זה כיוון שבו יכולנו לעסוק בחוק אוויר נקי.

יעל גרמן: זה כיוון שקשה מאוד להוכיח אותו.

יעל גרמן: אחת הסיבות שחוקקנו את החוק של מניעת שריפה, שאנחנו הולכים לכיוון הרבה יותר ריאלי שאומר: אסור להבעיר פסולת.

יעל גרמן: אנחנו לא מודדים, כי אם נמדוד, ונצטרך להוכיח, לא נצליח להתקדם.

יעל גרמן: יש פסולת, יש בעירה – יש עבירה, ובצד העבירה צריך להיות עונש.

יעל גרמן: זה הכיוון שלנו.

יעל גרמן: לכן הניטור הוא חשוב – כי אני חושבת שחשוב לדעת; עוד יותר חשוב לדעת את הנתונים של משרד הבריאות שעדיין לא קיבלתי, ושאלתי, מהן רמות המחלות האפידמיולוגיה באזורים שאנחנו יודעים שיש בהם עשן.

יעל גרמן: זה מעניין את התושבים וזה עדיין לא קיבלתי, אבל לצורך הוועדה הזו, שתפקידה למנוע שריפות פיראטיות של ערימות פסולת פיראטיות, לצורך זה אני קראתי את התשובה ולא התרגשתי, כי עם זה ובלי זה נמשיך בדרך שלנו.

יעל גרמן: בבקשה.

רחל רענן: שלום, אני ד"ר רחל רענן, מאפידמיולוגיה סביבתית במשרד הבריאות.

רחל רענן: אני דוקטור לאפידמיולוגיה סביבתית.

רחל רענן: הערה – אני מסכימה אתך, כי תמיד רואים הכול בניטור, ורציתי להעיר שיש דברים שלא רואים מיד - אסטמה וקוצר נשימה אולי נראים מייד, אבל אמרתם בעצמכם שאתם יודעים על אזבסט שנשרף בכמה מקומות ודברים שאת התוצאה של אזבסט שנשרף לא רואים מייד, דברים לא מריחים מייד.

רחל רענן: כדאי שתיקחו את זה בחשבון, כי אתם חושבים על כל מיני דברים, לאן לגשת, מתי לגשת, אחרי כמה פעמים אתם רוצים לגשת – אם לגשת באמצע הלילה או לסמוך רק על תחנת הניטור.

רחל רענן: נכון, דיוקסינים, יכולה להיות בעיה.

רחל רענן: יש גם אפידמיולוגיה חדשה, ואנחנו יודעים שהיום אנחנו מגלים יותר יותר תוצאות עם ריכוזים הולכים ויורדים, דברים שפעם חשבנו באתר – אבל בואו נתחיל באזבסט, שאנחנו יודעים טוב מאוד מה עושה.

יעל גרמן: אני מזכירה לך שאצלכם יש שאילתא שלי לגבי המחלות והאפידמיולוגיה באזורים שבהם אנחנו יודעים שיש יותר שריפות.

יעל גרמן: ממש ביקשתי לראות גרפים של מחלות מסוימות.

יעל גרמן: אנא קדמי את התשובה.

רחל רענן: אני נמצאת כאן היום במקום ד"ר איזבלה קרקיס.

רחל רענן: אני יודעת שקיבלנו את הבקשה.

רחל רענן: אנחנו עובדים.

יעל גרמן: תודה.

יעל גרמן: בבקשה.

רועי מוסט: לסיכום אני רוצה לומר שחשוב לא לשפוט את המגזר הערבי.

רועי מוסט: הם חברים שלנו, הם שכנים שלנו, וגם הילדים שלהם סובלים.

רועי מוסט: זה לא רק ילדי אורנית.

רועי מוסט: אנחנו עובדים המון עם תושבי כפר קאסם.

רועי מוסט: יש לנו קשרי ידידות טובים.

רועי מוסט: הם מאוד סובלים.

רועי מוסט: הם מאוד אבודים, יותר מאתנו – למי פונים, כמה אמון יש להם במשטרה.

יעל גרמן: הם חוששים גם לפנות.

רועי מוסט: ואולי שווה לוועדה לדבר עם ראשי המועצות בעיריות הערביות, שיבואו לפה פחות פעם אחת.

רועי מוסט: אני בטוח שזה לא שחור לבן.

רועי מוסט: גם להם יש חסמים ובעיות.

רועי מוסט: לא בטוח שהם פנו למשטרה, שהמשטרה מתערבת.

יעל גרמן: אעשה את זה בחדר סגור.

רועי מוסט: שווה לשמוע גם אותם.

רועי מוסט: אורנית הולכים להיפגש עם באדיר מכפר קאסם, לדבר ברמה החברית, לראות איך אפשר לעשות, כי אנחנו באותה צרה.

רועי מוסט: הילדים שלהם ושלנו נושמים אותם רעלים.

יעל גרמן: בבקשה.

יניב בלייכר: אני מבקש שתשקלי בכל זאת, גברתי היושבת-ראש, כן לקיים דיון בנושא הניטור, כי זה לא רק ניטור; זה גם דיגומים סביבתיים.

יניב בלייכר: יש פה כמה דברים שכן צריך בכך זאת לדון עליהם כמו האם תחנות הניטור בכלל מיועדות לנטר שריפות – התשובה היא לא, הן מיועדות לתחבורה.

יניב בלייכר: מה הפריסה של התחנות – למשל, בישובים הערביים שסובלים הכי הרבה, אין תחנות ניטור, בכלל בכל האזור שסובל אין מספיק תחנות ניטור.

יעל גרמן: אם כך, אבקש, לפי בקשתך - וזה בהחלט מגיע עם העבודה המסורה שלכם – אבקש שאדם שמומחה לנושא – אני לא מרגישה שיש לי מספיק ידע כדי לנהל דיון כזה.

יעל גרמן: נמצא אדם שמתמצא בנושא כדי שינהל את הדיון, או יהיה ליידי ויסייע בשאלות.

יעל גרמן: אני חייבת לכם דיון מיוחד שיהיה מקצועי; אולי נשלב את הדיון הזה בדיון אפידמיולוגי, כדי לנסות לראות אחרי שנקבל את התשובות, איך אנחנו אולי מגלים את היחס הישיר בין בעיות שנמצאות בניטור לכאלה שנמצאות באפידמיולוגיה.

יעל גרמן: כולם מוזמנים לסופגנייה.

יעל גרמן: חג שמח.

יעל גרמן: תתכבדו.

יעל גרמן: תודה רבה, הישיבה נעולה.