ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 714, 2018-11-12 09:03

יעקב מרגי: בוקר טוב.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יעקב מרגי: על סדר היום הצעת תקנות הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות (כללים לזכאות להסעה לליווי ולארגון ההסעה), התשע"ח-2018.

יעקב מרגי: התקנות האלה היו צריכות להיות מאושרות לפני שלוש שנים וגם לפני שלוש שנים, באיחור של כמה שנים.

יעקב מרגי: כאשר מדובר בהסעות לפעוטות ולילדים עם מוגבלות או צרכים מיוחדים, בגין זה אף אחד לא יפרוש מהקואליציה ובגין זה אף אחד לא ילחץ את שר האוצר להביא תקציבים.

יעקב מרגי: אנחנו אמנם דנו בתקנות בגרסה הקודמת שלהן אבל בינתיים חוקק חוק החינוך המיוחד.

יעקב מרגי: לכן מבחינתי אני עושה רי-סט על כל מה שעשינו ואנחנו דנים בתקנות כאילו הוגשו לוועדה היום לראשונה.

יעקב מרגי: מקריאים אותן שוב, לומדים אותן אחת לאחת, בוחנים אותן אחת לאחת, מתמחרים אותן סעיף-סעיף ובודקים כדי לראות אם אכן שרצינו ומה שייחלנו לו אכן הגיע לוועדה.

יעקב מרגי: אני רוצה לומר בסוגיה הזאת של התקנות שאני יודע שחלק מהדברים כבר נעשים תוך כדי אבל מה שנעשה תוך כדי, זה נעשה כאילו בתחושה שעושים טובה, כמו שהעז וכתב לנו מנכ"ל קדימה מדע שבכלל עושה טובה שנותן את השירות הזה למדינה.

יעקב מרגי: מה שיהיה בתקנות, יהיה מחייב ואני מקווה שייאכף.

יעקב מרגי: אני יודע שהתקנות הגיעו וכי נשלחתם לשולחן עגול יחד עם השלטון המקומי ואני יודע שהיו מפגשים גם עם ההורים ועם הארגונים.

יעקב מרגי: אני מציע לא לפתוח בדברי הסבר אלא אם כן יש משהו מיוחד שיכול להועיל לפני ההקראה.

יעקב מרגי: אני מציע שנתחיל בהקראה.

יעקב מרגי: משרד החינוך, יש לכם משהו לומר לפני ההקראה?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: נעבור להקראה.

אילן שי: בהתאם לסמכותי לפי סעיפים 2(ב) ו-7 של חוק הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות התשנ"ד-1994 (להלן – החוק), ובאישור ועדת החינוך של הכנסת לפי סעיף 8 לחוק, אני מתקין תקנות אלה:

יהודית גידלי: ועדת החינוך, התרבות והספורט.

מירב ישראלי: גם לי יש הערות ניסוחיות.

מירב ישראלי: אני אעביר לכם אותן.

יעקב מרגי: נכון שלכם זה רק לעניין החינוך, אבל כשאתה מתייחס לוועדה, זאת ועדת החינוך, התרבות והספורט.

יעקב מרגי: הערת מנהלת הוועדה היא במקום.

מירב ישראלי: בהחלט.

מירב ישראלי: אני אעביר לכם.

מירב ישראלי: יש לי עוד הערות ניסוחיות.

אילן שי: הגדרות בתקנות אלה – "ועדת הסעות" – ועדה שמינה המנהל הכללי של משרד החינוך לפי תקנה 4.

אילן שי: "ועדת זכאות ואפיון" – כהגדרתה בסעיף 1 לחוק חינוך מיוחד.

אילן שי: "חוק חינוך מיוחד" – חוק חינוך מיוחד, התשמ"ח-1988.

אילן שי: "חוק למניעת העסקה של עברייני מין" – חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים, התשס"א-2001.

אילן שי: "מלווה" – אדם בגיר שאינו הנהג, המלווה הסעה למסגרת החינוכית וממנה, והוא עומד בדרישות תקנה 5.

אילן שי: "מלווה אישי" – מלווה המלווה ילד מסוים בהסעה.

אילן שי: "ממונה" – האחראי ברשות המקומית על מערך ההסעות לפי תקנה 12(ב).

אילן שי: "מנהל" – עובד משרד החינוך הממונה על נושא הסעות ילדים עם מוגבלות.

אילן שי: "מסגרת המשך" – התנסות במקומות עבודה, דירת אימון לכישורי חיים, מועדון לכישורי חיים, שירות לאומי במקביל ללימודים במסגרת חינוך מיוחד, מסגרת בפיקוח משרד העבודה הרווחה והשירותים החברתיים המיועדת לילדים עם מוגבלות בגילאי לימוד חובה עם מוגבלותך שכלית התפתחותית, מסגרת נוספת שהמנהל הכללי של משרד החינוך הכיר בה.

אילן שי: "תקנות התעבורה" – תקנות התעבורה, התשכ"א-1961.

יעקב מרגי: כדרכנו בקודש, אנחנו הולכים סעיף-סעיף ונקבל התייחסויות.

יעקב מרגי: יש לי שאלה לסעיף 1.

יעקב מרגי: זה חל על כל מערכות החינוך במדינת ישראל?

אילן שי: חוק הסעה בטיחותית לא חל על מוסדות הפטור.

אילן שי: הוא חל על מוסדות תרבותיים ייחודיים והוא לא חל על מוסדות הפטור.

אילן שי: התקנות לא יכולות לשנות.

יעקב מרגי: הוא חל, פרט למוסדות הפטור.

אילן שי: הוא חל, פרט למוסדות הפטור.

יעקב מרגי: וכל מי שחוסה תחת חוק חינוך חובה, חוסה.

אילן שי: כן.

יעקב מרגי: פרט למוסדות הפטור.

אילן שי: פרט למוסדות הפטור.

יעקב מרגי: לכאורה, למה?

יעקב מרגי: מה הרציונל?

אילן שי: צריך לפתוח את החוק.

אילן שי: אם אני זוכר נכון, סעיף 6(א) לחוק לימוד חובה.

אילן שי: מי שלומד במוסדות הפטור קיבל פטור מלימוד חובה ואז הוא לא נמצא תחת מי שחוק לימוד חובה חל עליו.

יעקב מרגי: אבל הילד לא קיבל כל פטור.

יעקב מרגי: נחתו עליו חובות והתמודדויות וכדאי שנשקול את הסוגיה הזאת.

אילן שי: אנחנו נהיה מוכנים לשקול תיקון של החוק העיקרי.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: משרדי הממשלה, בבקשה.

נחום עידו: משרד הרווחה.

נחום עידו: אני רוצה להעיר בנוגע לנושא של מסגרות המשך.

נחום עידו: מסגרות המשך עליהן מדובר כאן, מסגרת בפיקוח משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, המיועדת לילדים עם מוגבלות בגילאי לימוד חובה עם מוגבלות שכלית התפתחותית, יש כאן למעשה הגבלה רק של מוגבלות שכלית התפתחותית ולא של ילדים אחרים.

נחום עידו: משרד הרווחה מעניק שירות להרבה מאוד ילדים אחרים שמקבלים את השירות אחרי שעות הלימודים, משעה 2:30, ואנחנו רוצים לכלול גם אותם כאן במסגרת החוק הזה ולא להגביל את זה.

נחום עידו: יש כאן אפליה בין תלמידים ואפילו מאותו בית ספר, תלמידים ממשיכים אחר כך לקבל שירות בכותלי בית הספר מטעם משרד הרווחה אבל חלק מהתלמידים מקבל, מי שמאובחן כמוגבלות שכלית התפתחותית ואילו הילדים האחרים אינם מקבלים את השירות הזה.

אדוארד וויס: סגן היועץ המשפטי, משרד הרווחה.

אדוארד וויס: יש רה-ארגון של המשרד, של האגף שמטפל בנושא של אנשים עם מוגבלות והיום הוחלט לא ללכת על המדבקה, על סוג המוגבלות, אלא על התפקוד.

אדוארד וויס: בזמנו היה אגף השיקום, השירות לאוטיסטים והאגף לאנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית והיום אנחנו לא הולכים לפי המדבקות האלו אלא לפי התפקוד של הילד כי רואים כל אדם עם מוגבלות כאדם.

מירב ישראלי: מה קורה היום עם הילדים האלה?

מירב ישראלי: אלה שהם לא עם מוגבלות שכלית התפתחותית?

מירב ישראלי: הם מוסעים על חשבון מישהו אחר?

נחום עידו: חלק מהם מוסע, חלק מהם ההורים מסיעים אותם.

נחום עידו: יש כל מיני דרכים.

נחום עידו: יש מקומות בהם הרשות המקומית עושה את זה ויש מקומות בהם המפעיל עושה את ההסעות.

נחום עידו: יש כל מיני דרכים.

נחום עידו: לעתים קורה שמשרד החינוך מסיע בשעה 2:30 למועדונית ואחר כך אנחנו צריכים לדאוג להסעה חזרה.

נחום עידו: הכול די מקומי בדברים האלה.

נחום עידו: לגבי אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית, זה מאוד מסודר ומאוד מאורגן.

נחום עידו: משרד החינוך מעניק לנו את השירות הזה, או גם הרשויות המקומיות בצורה מאוד מסודרת.

אדוארד וויס: אני לא זוכר אם היה בג"ץ או החלטת בית משפט.

אדוארד וויס: משרד החינוך ומשרד הרווחה הגיעו לסיכום בעניין הזה.

אילן שי: ומשרד האוצר.

אדוארד וויס: ומשרד האוצר.

אדוארד וויס: כמובן.

מירב ישראלי: משרד האוצר כאן?

קריאה: לא.

יעקב מרגי: אם כבר העליתם את הנושא, האם לא ניתן בשלוש מדינות לשני עמים להתאחד במשרדי הממשלה ולהביא איזה משהו ידידותי?

יעקב מרגי: הנושא הזה כאורך חייהן של התקנות האלה.

אילן שי: יש לזה עלות תקציבית.

אילן שי: היה דיון תקציבי במשרד האוצר.

יעקב מרגי: היום זה קורה במשרדי הממשלה?

יעקב מרגי: מה הבעיה לעשות את האיגום ולעשות העברות?

יעקב מרגי: הילדים האלה בסוף מוסעים.

אילן שי: הילדים האלה שמוסעים, הם מוסעים בעקבות זה שהוקצה תקציב על ידי משרד האוצר לצורך ההסעה הנוספת של הילדים אל המועדונית של משרד הרווחה ואחר כך הביתה.

אילן שי: כלומר, נוספת כאן הסעה שלישית וההסעה השלישית הזו תוקצבה על ידי האוצר עבור המועדוניות של משרד הרווחה עבור ילדים עם מוגבלות שכלית התפתחותית.

מירב ישראלי: אם יוגש בג"ץ על היעדר שוויון בין סוגי הילדים, יצטרכו להקצות לזה משאבים.

יעקב מרגי: זה ברור אבל מה לעשות, אנחנו אוהבים לעבוד רק כשהטיל נופל.

יעקב מרגי: למה זה לא קורה?

יעקב מרגי: אני לא מבין.

יעקב מרגי: אני לא שואל את משרד החינוך.

יעקב מרגי: משרד הרווחה, אתם מעוניינים שזה יטופל, נכון?

נחום עידו: אנחנו מאוד מעוניינים.

יעקב מרגי: אז אנא, תפעלו.

נחום עידו: היו דיונים בעניין הזה.

יעקב מרגי: אם תשבו בחיבוק ידיים, משרד החינוך לא יתנדב לעשות זאת מסיבותיו הוא.

יעקב מרגי: יש לו מטלות אחרות.

יעקב מרגי: אתם רוצים?

יעקב מרגי: תפעלו להביא את התקציב הייעודי ולהעביר אותו, להשיג אותו ולהעביר אותו, ולתאם את זה עם משרד החינוך.

יעקב מרגי: משרד החינוך יודע לקבל עליו מטלות אחרות.

נחום עידו: לא נמצא כאן נציג האוצר.

נחום עידו: לפי מיטב ידיעתי היה כסף לצורך העניין הזה.

יהודית גידלי: אני מיד בודקת.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שלישיבה הבאה אני רוצה את נציג האוצר ולקבל תשובה בסוגיה הזאת.

יהודית גידלי: הוא רשום.

יהודית גידלי: אני מיד בודק היכן הוא.

קריאה: הוא תקוע עם הרכב.

קריאה: הוא בדרך.

יעקב מרגי: משרדי הממשלה, בבקשה.

אמיתי שוחט: נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

אמיתי שוחט: נראה שכדאי לחלק את הסוגיה האת לשתי סוגיות.

אמיתי שוחט: קודם כל, האם יש אפשרות להסיע את הילדים למועדונית למסגרת המשך, והנושא השני הוא הסעה שלישית.

אמיתי שוחט: ההסעה השלישית זה משהו שמצריך תקציב ולשם כך צריך לקיים דיון עם האוצר.

אמיתי שוחט: אם יש אפשרות שאת ההסעה השנייה – שלא מצריכה עוד תקציב, שממילא היא ניתנת לילד – במקום שהילד יוסע למסגרת המשך ואז הביתה, הוא יוסע למסגרת המשך.

אמיתי שוחט: זאת אומרת, ההסעה שבכל מקרה ניתנת לו, תינתן במסגרת ההמשך ואז אפשר לפתור את הצד הזה.

אמיתי שוחט: ההסעה השלישית היא משהו שאפשר לדון בו בהמשך.

יעקב מרגי: זה מה שהבנתי.

יעקב מרגי: זה מה שאמרנו קודם.

אמיתי שוחט: כי כרגע ההתייחסות היא רק לילדים עם מוגבלות שכלית התפתחותית.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים לתקן את זה.

יעקב מרגי: שואלים למה לא מתקנים את זה.

אמיתי שוחט: השאלה אם אפשר קודם כל לתקן את הנושא של ההסעה למועדונית, שזו עדיין הסעה שנייה.

אמיתי שוחט: השאלה היא אם אפשר לומר שזה נפתר.

חיה הראל: אוטיזם לא מתאים למועדונית.

יעקב מרגי: רבותיי, כנראה הרבה זמן לא נפגשנו ואתם לא מכירים את הכללים בוועדה.

יעקב מרגי: אני ארענן לכם את הכללים.

יעקב מרגי: אף אחד לא קופץ.

יעקב מרגי: אתם תחשבו על אנשי הפרוטוקול שצריכים אחר כך לברור מוץ מן התבן, מי אמר מה ומי זרק מה.

יעקב מרגי: הבנתם מה אומר מר שוחט הנכבד?

יעקב מרגי: בואו אני אסביר לכם.

יעקב מרגי: הוא אומר שבאתם ואמרתם, בסדר, הסעה שלישית צריך מקור תקציבי.

יעקב מרגי: אם יש מוגבלויות אחרות שהולכות למועדוניות, עוברות למועדוניות של משרד הרווחה, ממילא הילד זכאי להסעה הביתה, שזו ההסעה השנייה.

יעקב מרגי: השאלה אם לא ניתן להגיע להסדר שלפחות יוסע למועדונית ואז נשאל מי ייקח אותו מהמועדונית הביתה.

אמיתי שוחט: זה כבר שיקול של ההורים.

יעקב מרגי: הוא אחראי להביא אותו הביתה.

אמיתי שוחט: הוא יוצא מהמסגרת שלו.

אמיתי שוחט: הוא עובר למסגרת הרווחה.

יעקב מרגי: כן, אבל הוא לא זורק אותו בחלל האוויר ומשאיר אותו תלוי באוויר.

יעקב מרגי: הוא מחויב להביא אותו הביתה.

יעקב מרגי: אי אפשר לעבוד עם טלאים.

יעקב מרגי: אני בכוונה חידדתי את זה.

יעקב מרגי: נבדוק את זה.

יעקב מרגי: אני מבקש גם להכין שיעורי בית ולומר לנו איזה סוג מוגבלויות, איזה מועדוניות יש חוץ ממוגבלות שכלית התפתחותית.

נחום עידו: יש לנו את כל הפרטים.

יעקב מרגי: אנחנו נתייחס לזה.

הדס ארנון שרעבי: אלו"ט.

הדס ארנון שרעבי: אני אזכיר שיש מועדוניות גם לתלמידים עם אוטיזם.

הדס ארנון שרעבי: אני רוצה לסבר את האוזן בעניין קטן שלפעמים תלמידים עם אוטיזם – אני כבר לא מדברת על המשולבים – התלמידים בחינוך המיוחד, צריכים לנסוע מהמסגרת החינוכית הביתה ומשם לוקחים אותם למועדונית.

יעקב מרגי: הבנו את זה.

הדס ארנון שרעבי: זה מצב קשה מאוד וצריך לפתור אותו.

ולרי זילכה: בית איזי שפירא, פורום ארגונים והורים למען ילדים עם מוגבלות.

ולרי זילכה: אני רוצה לתת דוגמה שמתרחשת אצלנו בבית איזי שפירא.

ולרי זילכה: בבית איזי שפירא יש מסגרת לחינוך מיוחד כאשר הילדים הם עם או, או גם וגם, מוגבלות שכלית קלה עד עמוקה ומוגבלות מוטורית מאוד מאוד קשה.

ולרי זילכה: צריך להבין שהילדים אצלנו, רובם בכלל לא מדברים בתקשורת ורבלית רגילה.

ולרי זילכה: הסמל של המועדונית הוא כולו סמל רווחה.

ולרי זילכה: אין הבחנה בין משה לבין שיקום או משהו אחר.

ולרי זילכה: זה בדיוק מה שנאמר על ידי המשרד.

ולרי זילכה: בכל זאת מבחינת ההסעה, מי שמוגדר עם מוגבלות בינונית, הוא זכאי להסעה, אבל מי שמוגדר בחשד למוגבלות שכלית או מוגבלות שכלית קלה אבל עם לקויות מוטוריות מאוד מאוד קשות – הוא לא זכאי להסעה.

ולרי זילכה: זאת באמת הבחנה לא סבירה.

ולרי זילכה: אם אנחנו מדברים על העובדה שהילדים האלה מוסעים מאוד מרחוק.

ולרי זילכה: הרי חלק מהעניין של ההסעות הוא שהם באים מרחוק.

יעקב מרגי: אני יכול לעצור אותם?

יעקב מרגי: שמתם לב מה קרה?

יעקב מרגי: אנחנו קראנו סעיף אחד, סעיף הגדרות.

יעקב מרגי: בלי לשים לב, בגלל שמשרדי הממשלה ואני בהיסח הדעת שלי כי הנושא הזה הפריע לי, צללנו לדיון אבל אנחנו סוטים מהסעיף.

ולרי זילכה: אנחנו בסעיף ההגדרה אדוני.

ולרי זילכה: ההגדרה מדברת על מסגרת המשך ולכן חשוב לי לחדד את הנושא של מסגרת המשך בשני היבטים.

יעקב מרגי: אני אומר לך שחבל לדון בזה עכשיו.

יעקב מרגי: כשנזמין את הנוגעים בדבר, נדון בזה שוב ונפתח את זה שוב.

יעקב מרגי: מיצינו את הסוגיה הזאת.

יעקב מרגי: היא פתוחה וצריך להתמודד איתה.

ולרי זילכה: קודם כל, תודה.

ולרי זילכה: הערה נוספת לאותה הגדרה.

ולרי זילכה: בנוסף יש אצלנו בבית איזי שפירא פרויקט יחסית חדש שנקרא צהרון תומך שילוב.

ולרי זילכה: ילדים עם לקויות מוטוריות קשות מאוד שמשתלבים במסגרות החינוך שלהם, מגיעים אלינו בשעת אחר הצהרים כדי שתהיה להם קבוצת שווים, לעשות טיפולים וכדומה.

ולרי זילכה: הנה, גם כאן אין להם הסעות אלא אם כן זה וולנטרי או מישהו מתנדב לכך.

ולרי זילכה: גם כאן אני מבינה שיש את הנושא הזה של ההסעה מהסגרת החינוכית אל הצהרון ואחר כך הביתה.

ולרי זילכה: יש סוגיה של ההסעה השלישית.

ולרי זילכה: אבל לכל הפחות אם תהיה הסעה שנייה בעניין הזה, מהחינוך עד המסגרת של הצהרון, זאת התקדמות.

מירב ישראלי: זה מה שהציע אמיתי.

ולרי זילכה: כן.

יעקב מרגי: ואז מה?

יעקב מרגי: אני אשאל שוב את השאלה.

יעקב מרגי: ואז מה?

ולרי זילכה: שוב אני אומרת שאין לי ספק שהמיטב הוא שתהיה הסעה שלישית.

ולרי זילכה: יחד עם זאת אני מבינה שיש כאן דיונים תקציביים אבל אם אנחנו בוחנים מה בסופו של דבר יכול להקל על ההורים יותר, זה הדבר השלישי שאני אומרת.

יעקב מרגי: אני שואל אותך עכשיו שאלה דמיונית שאני בדרך כלל לא אוהב לעשות זאת אבל אני לא אוהב ראש קטן.

יעקב מרגי: לו יצויר שלא הייתה מערכת חינוך במדינת ישראל והעסק מתחיל ממסגרות ההמשך של משרד הרווחה.

יעקב מרגי: הילדים האלה היו מוסעים במשרד הרווחה?

יעקב מרגי: המסגרות האלה?

יעקב מרגי: ייחדתם תקציב, הקמתם מסגרות המשך, אתם תומכים במסגרות המשך.

יעקב מרגי: הילדים האלה, איך הם אמורים להגיע למסגרות ההמשך?

נחום עידו: אני מניח שהיינו מסיעים אותם.

יעקב מרגי: אתה מניח.

יעקב מרגי: אני מאוד מודה לך.

יעקב מרגי: לפרוטוקול, טוב שאמרת.

נחום עידו: דרך אגב גם התקציב להסעה השלישית הוא תקציב שלנו.

נחום עידו: זה לא תקציב של משרד החינוך.

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: אבל אם לא היה משרד החינוך, היית צריך לייצר שתי הסעות.

נחום עידו: נכון.

יעקב מרגי: הסעה שלישית ורביעית.

נחום עידו: נכון.

ולרי זילכה: אבל גם את ההסעה השנייה משרד החינוך מתקציב.

ולרי זילכה: זה הסדר תקציבי ביניהם.

ולרי זילכה: משרד החינוך אמנם מוציא את זה לפועל.

יעקב מרגי: בלהט שלך, לא הקשבת לי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מיצינו.

ולרי זילכה: עוד משפט אחד אדוני.

ולרי זילכה: לאפשר להורים לבחור.

ולרי זילכה: אם למשל אצלנו יש ילדים שמסיימים את שעת החינוך ואחר כך נשארים במועדונית, חלק באמת רוצים שהילד יבוא הביתה בחינוך וחלק רוצים שהוא יבוא הביתה בתום המועדונית.

ולרי זילכה: שלא ייווצר מצב שעכשיו אנחנו כופים עליהם מסלול כזה או מסלול כזה.

יעקב מרגי: עוד לא ייצרנו את המסלול.

יעקב מרגי: לכן אמרתי שזה דיון סרק.

יעקב מרגי: אנחנו ממילא נייחד דיון מיוחד למסגרות המשך.

ולרי זילכה: אני מודה לך.

יעקב מרגי: הערות לסעיף ההגדרות בלבד.

נועה בן שאול: עמותת אקי"ם.

נועה בן שאול: אני רק רוצה לומר שההסדר הזה שיש לגבי ילדים עם מוגבלות שכלית הושג בעקבות עתירה שהגשנו.

יעקב מרגי: נאמר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עוד התייחסויות?

יעקב מרגי: נמשיך לסעיף 2.

אילן שי: זכאות להסעה

אילן שי: ועדת זכאות ואפיון לאחר שהחליטה על זכאותו לחינוך מיוחד בהתאם להוראות חוק חינוך מיוחד וכן כי אם הוריו יבחרו כי ילמד בכיתה רגילה במוסד חינוך רגיל, יהיה זכאי לסל אישי כמפורט בפרט 2 של חלק א' של התוספת השנייה של חוק חינוך מיוחד, החליטה כי הוא איננו מסוגל לנסוע בכוחות עצמו לבית הספר אליו שובץ בכפוף לאמור בתקנת משנה (ב) ו-(ג), והוא זקוק להסעה למוסד החינוך וממנו.

אילן שי: הזכאות להסעה כאמור בתקנה זו היא רק למוסד חינוך באזור הרישום או רובע שאליו שובץ ילד עם מוגבלות כדין לפי חוק לימוד חובה, התש"ט-1949, וחוק חינוך ממלכתי התשי"ג-1953.

אילן שי: לא החליטה רשות מקומית על אזורי רישום או רובעים, הזכאות להסעה היא אם הילד לומד במוסד חינוך מתאים לצרכיו הקרוב ביותר למקום מגוריו לפי חוק חינוך מיוחד.

אילן שי: נזקק ילד עם מוגבלות, כאמור בתקנת משנה (א), במהלך יום הלימודים לנסוע למוסד חינוך שהוא חווה חקלאית, מרכז ימי, מרכז טכנולוגי-מקצועי, מרכז מחוננים, או למוסד חינוך כיוצא בזה, ולימודים אלה הם חלק בלתי נפרד מתכנית הלימודים במוסד החינוך שבו הוא לומד – כוללת זכותו להסעה גם הסעה למוסדות חינוך כאמור.

אילן שי: רשות מקומית רשאית להתקשר עם רשויות מקומיות סמוכות לביצוע הסעה.

יעקב מרגי: תרצו לומר לנו מספר מילים על הסעיפים שקראתם?

אילן שי: מי שמכיר, ואני חושב שרוב האנשים כאן מכירים טוב את תיקון 11 לחוק חינוך מיוחד, בהתאם לתוספת לחוק חינוך מיוחד יש חלופה של הסעת תלמידים עם צרכים מיוחדים לקבוצה של תלמידים שמקבלים סל אישי, חלוקה בהתאם לסוג המוגבלות ורמת התפקוד.

אילן שי: תלמידים מקבלים סל אישי, תלמידים ברמות התפקוד היותר מורכבות, כאשר התלמידים ברמות התפקוד היותר גבוהות מקבלים מענה מסל שנמצא במוסד החינוכי.

אילן שי: התלמידים שממילא חייבים לעבור דרך ועדת זכאות שמקבלים סל אישי, ועדת הזכאות תחליט האם הם זקוקים להסעה.

אילן שי: תלמידים עם רמת תפקוד יותר גבוהה, מי שמעניק להם את הזכאות זה הצוות הרב-מקצועי בבית ספר ובמידה והם סבורים שהם זקוקים להסעה, צריכים לפנות לרשות המקומית ויש החלטה של המנהל במשרד החינוך לגבו זכאותם.

יעקב מרגי: התייחסויות.

מירב ישראלי: בעיקרון אכן פסקה (1) היא בעצם מחברת בין חוק חינוך מיוחד וההסדר לפיו.

מירב ישראלי: מדובר הן על ילדי החינוך המיוחד והן על ילדי השילוב.

מירב ישראלי: אנחנו עוד נדבר, עת נגיע להוראת המעבר, על מה קורה עד שהחוק נכנס לתוקף ומה הולך לקרות.

מירב ישראלי: האופציה השנייה להבנתי – ואולי צריך לחדד את זה – היא מקרה זמני.

מירב ישראלי: זאת אומרת, ילד שבאופן זמני, למרות שהוא לא ילד חינוך מיוחד ולא ילד שילוב, יש לו מגבלה והמנהל לבד נותן לו את הזכאות.

מירב ישראלי: זאת האופציה השנייה.

מירב ישראלי: אני מבינה שיש אופציה שלישית והיא ועדת ההסעות כאשר כרגע הסעיף של ועדת ההסעות תלוש.

מירב ישראלי: זאת אומרת, הוא רק אומר מי תהיה ועדת ההסעות ומה הרכבה.

מירב ישראלי: הסמכויות שלה בעצם לא מפורטות בצורה מסודרת, לא בסעיף של ועדת הסעות, גם לגבי הליווי וגם לגבי ההסעה וצריך עוד לדייק את זה.

מירב ישראלי: אני שואלת שאלה.

מירב ישראלי: כדי לדייק את הסעיף הזה, היכן נכנסת כאן האופציה של ועדת הסעות.

מירב ישראלי: אני מבינה שאלה הילדים שלא זכאים לפי חוק חינוך מיוחד ועדיין החוק של הסעה בטיחותית אומר כל ילד שצריך הסעה.

מירב ישראלי: יש דלתה וזה יכול להיות רחב יותר.

מירב ישראלי: אני מבינה שלשם כך בין היתר הוקמה ועדת ההסעות.

אילן שי: נכון.

אילן שי: לאפשר גם במקרים שהם מעבר למה שניתן באופן כמעט אוטומטי, להתמודד עם מצבים חריגים שמצריכים התייחסות נקודתית.

מירב ישראלי: אני חושבת שאנחנו צריכים להכניס כאן את האופציה הזאת כי זה סעיף הזכאות.

מירב ישראלי: אחר כך, עת נגיע לסעיף של ועדת הסעות, נצטרך לחדד את הסמכות שלה כי כרגע זה לא בדיוק ברור על איזה ילדים זה חל ולפי אילו אמות מידה היא פועלת.

מירב ישראלי: אני כותבת לי כאן לגבי ועדת ההסעות ולהבחין את (2) מוועדת ההסעות כי (2) זה המנהל לבד.

מירב ישראלי: זאת מעין סמכות זמנית.

מירב ישראלי: כשנגיע לוועדת הסעות, אני אדבר גם על נושא הערר שכרגע לא מופיע כאן.

מירב ישראלי: לגבי (ב).

מירב ישראלי: מה המצב בחטיבה העליונה, שם אין אזורי רישום ורובעים?

אילן שי: בית הספר הקרוב ביותר.

מירב ישראלי: גם ב-(ב) צריך להזכיר את בית הספר הקרוב ביותר ולא רק ב-(ג).

מירב ישראלי: לגבי (ד), רציתי לשאול האם זה מובן מכך שיש שלוש הסעות, בניגוד ל-(ה) שאנחנו יודעים שיש שאלה לגבי ההסעה השלישית.

מירב ישראלי: האם מ-(ד) ברור שיש שלוש הסעות?

מירב ישראלי: הוא מוסע נגיד למחוננים ואז מסיעים אותו או הביתה או בחזרה למוסד החינוך.

מירב ישראלי: אלה אפילו ארבע הסעות.

אילן שי: כן.

אילן שי: יכולות להיות גם ארבע.

מירב ישראלי: צריך לחדד את זה.

מירב ישראלי: לגבי (ו), התקשרות עם רשויות מקומיות סמוכות, אנחנו עוד נדבר על הנושא של זמני ההסעה כאשר כרגע אין זמנים ויש את המסלול הקצר ביותר ככל הניתן.

מירב ישראלי: אבל לגבי הדבר הזה, בפעוטות יש בכל זאת מגבלה כשזה בין רשויות וזה רק במצבים שיש פחות מחמישה פעוטות.

מירב ישראלי: זאת אומרת, לא בכל מצב שהרשות רוצה לצרף עשרה ילדים והיא מצרפת.

מירב ישראלי: אני מעלה את זה כשאלה.

מירב ישראלי: זה לא בכל מקרה.

מאיר כהן: לא הבנתי.

מירב ישראלי: בעיקרון הרשות המקומית צריכה להסיע את הילד.

מירב ישראלי: אם היא מתקשרת עם רשות אחרת, זה אומר שהרשות האחרת מסיעה ילד ואז המרחקים מן הסתם גדלים וההורים צריכים להתנהל מול רשות מקומית אחרת.

יעקב מרגי: אני הייתי תוחם את זה בשיקול דעת, מה הסיבות שאני אקח הסעה יותר גדולה ויותר עמוסה.

יעקב מרגי: צריך לתחום את זה בשיקול דעת.

יעקב מרגי: אני לא הייתי משאיר את זה לשיקול דעת של כמה ראשי רשויות, לא משנה היכן, שיעשו תכנית ייעול כלכלית.

יעקב מרגי: פתאום הם יעילים, דווקא בהסעות של הפעוטות האלה.

יעקב מרגי: בדרך כלל זה עובד ביחס הפוך.

יעקב מרגי: היכן שהרשויות כושלות, שם הם יעשו תכנית הכי יעילה להסעות.

מאיר כהן: אני מכיר דוגמאות שיוצאים ב-6:30 בבוקר כדי להגיע ב-8:00.

מאיר כהן: שערו בנפשכם ילדים שההורים צריכים בשעה 6:30 להביא אותם לתחנות הסעה והם מגיעים למוסד שלהם בשעה 8:00.

מאיר כהן: משהו מוטרף לגמרי.

יעקב מרגי: צריך לחדד ולהסביר.

מירב ישראלי: לגבי פעוטות יהיו שתי מגבלות לשיקול הדעת כאשר האחד - אולי הוא לא מתאים כאן אבל אני רק מעלה את זה – מספר הילדים.

מירב ישראלי: זאת אומרת, שלא על כל מספר, כמו שאתה אומר יעילות כלכלית, פשוט יחליטו יעילות כלכלית אלא אומרים שזה בעצם מספר קטן של ילדים שאין באמת יכולת או כדאיות.

מירב ישראלי: השני, שזה לא יעלה על שעה וחצי.

יעקב מרגי: אם זה מספר קטן, וכדי לעשות שיקול כלכלי בהסעה צריך לעשות כאן מסלול ארוך, ודאי שצריך להגביל את זה.

מירב ישראלי: אני מעלה את זה כשאלה ושואלת מה ההגבלות הנכונות כאן, האם זה כמו בפעוטות או שזה משהו אחר.

יעקב מרגי: יש מקום אחר שצריך להכניס את זה?

מירב ישראלי: זה אמור להיות ב-(ו).

יעקב מרגי: אני מבקש תשובות לגבי (ו).

מירב ישראלי: אלה השאלות שלו בנושא הזה.

יעקב מרגי: משרדי הממשלה.

אדוארד וויס: הערה לסעיף (ה), לגבי האפשרות של ההסעה של ילד מהמוסד החינוכי למסגרת המשך.

אדוארד וויס: כאן אני מדבר על המסגרות שלנו לילדים מ-מש"ה שהם בפנים.

יעקב מרגי: אני מרגיש כמו אחד שבא להתארח בארוחה שהכין החבר שלו והוא מתחיל לבקש כל מיני טעימות.

אדוארד וויס: לא קיבלתי את הנוסח.

יעקב מרגי: אל תגיד לי לא קיבלתי.

יעקב מרגי: אלה תקנות הסעות לפעוטות עם צרכים מיוחדים של משרד החינוך.

יעקב מרגי: יש לכם בעיות, תסלחו לי, אני מרים את הקול לא כי אני כועס.

אדוארד וויס: זה רק תיקון טכני.

יעקב מרגי: מאפיין אותנו להיכנס לפעולה רק כשהטיל נופל וזה מקומם אותי.

יעקב מרגי: אמרתי לכם, התקנות האלה הן באיחור של שלוש שנים בקדנציה שלי וקחו עוד ארבע שנים לפחות מאז שחוקקו את החוק, אם לא יותר.

יעקב מרגי: תקשיבו טוב טוב.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, קחו ותעשו שיעורי בית, תגידו מה אתם צריכים.

יעקב מרגי: תרצו סעד מוועדת העבודה, הרווחה והבריאות – תקבלו.

יעקב מרגי: לא תקבלו, תבואו אלי ואני אתן לכם סעד.

יעקב מרגי: אבל לא עכשיו אני אתחיל להתעסק עם כל סעיף ותת סעיף כאן ולעשות לכם התאמות.

יעקב מרגי: שבו ותסגרו את זה או אתכם או עם נציג האוצר.

אדוארד וויס: אלה לא התאמות.

אדוארד וויס: אדוני שאל אותנו אם יש לנו התייחסות ואנחנו מתייחסים.

יעקב מרגי: אני מדבר על התייחסות לתקנות האלה.

יעקב מרגי: אין לי בעיה, אם על הדרך זה לא כרוך בכלום, שזה יותאם.

יעקב מרגי: כך היה במסגרות המשך.

אדוארד וויס: זה עניין טכני.

אדוארד וויס: אמרתי שאני מדבר על הילדים של מש"ה שכבר בפנים.

אדוארד וויס: כאן, כמו שהבנתי מאנשי המקצוע, ההסדר הוא שהילדים גם מקבלים הסעה הביתה וכאן כתוב שרק מהמוסד החינוכי למסגרת המשך.

אדוארד וויס: צריך להבהיר את זה.

נועה בן שאול: גם "הביתה".

אדוארד וויס: גם "הביתה", כי זה לא מדויק.

יעקב מרגי: על איזה סעיף אתה מדבר?

אדוארד וויס: על סעיף קטן (ה).

נועה בן שאול: זו הייתה ההערה של מירב.

מירב ישראלי: לא.

מירב ישראלי: אני דיברתי גם על (ד), שם יכולות להיות שלוש או ארבע הסעות.

יעקב מרגי: סעיף (ד), אלה מסגרות של משרד החינוך שמתוך יום הלימודים הולכים.

יעקב מרגי: שם צריך חידוד.

יעקב מרגי: במסגרות המשך שלא על פי פסיקת הבג"ץ, אין לנו הסעה רביעית.

יעקב מרגי: אם זה על פי פסיקת הבג"ץ, נחדד שזה כולל "הביתה".

יעקב מרגי: תודה.

הדס ארנון שרעבי: אני רוצה להעיר הערה קטנה לגבי אישור להסעה באזור הרישום או הרובע.

הדס ארנון שרעבי: אני חושבת שהדבר הזה צריך להיות מבוטל מכיוון שיש בזה פגיעה מהותית בתלמידים משולבים.

הדס ארנון שרעבי: לא תמיד שילוב מוצלח הוא דווקא תלוי מיקום גיאוגרפי.

הדס ארנון שרעבי: לפעמים זה מארג עדין בין היכולת של הצרכים של הילד ויכולת המערכת החינוכית לקלוט אותו.

הדס ארנון שרעבי: לכן לומר שזה יהיה רק ליד הבית שלו, זה לומר בהרבה מקרים הכשלת השילוב.

הדס ארנון שרעבי: לכן כדאי להוריד את הדרישה הזאת כדי לקבל אישור הסעה.

יעקב מרגי: השלטון המקומי.

נועה בן אריה: אני אשיב על זה מכיוון שזה עניין שאנחנו מתחבטים בו לא מעט.

נועה בן אריה: גם אנחנו, עת הבאנו את המענה שלנו לטיוטת התקנות, הצפנו את השאלה הזאת כשאלה שהיא מה קורה במקום שהבחירה ההורית במסגרת ועדת הזכאות היא לא ממש מתיישבת אחר כך עם המלצת השיבוץ שיש.

נועה בן אריה: זאת אומרת, אחרי ועדת הזכאות והמלצת השיבוץ שתבוא.

נועה בן אריה: מה משמעות הבחירה ההורית הזאת והאם היא מחייבת לגייס את הרשות המקומית לטובת ההיצמדות לה ומתן מענה גם בהקשר של ההסעה.

נועה בן אריה: זה מורכב.

נועה בן אריה: זה מורכב מאוד.

נועה בן אריה: זאת אומרת, מצב שבו אנחנו נצטרך להתייחס למצב שבו אנחנו נותנים מענה גם למקרים האלה, הוא מצב שבו אנחנו נצטרך לשאת במלוא המימון.

נועה בן אריה: אני אומרת את זה כאן מפני שמשרד החינוך אומר שהוא מאשר לפי הכללים שמוכתבים כאן.

נועה בן אריה: דהיינו, ראשית, בחינת הזכאות של אותו תלמיד, לאיזו מערכת הוא צריך להשתלב, ושנית, בחינת המסלול לפי כלל המוסד הקרוב ביותר, ולאחר מכן ההשתתפות התקציבית של המדינה.

נועה בן אריה: כאשר אנחנו כרשות מקומית צריכים לשקלל את השיקול הזה, המשמעות שאנחנו נלך עם הבחירה ההורית היא המשמעות שבה אנחנו גם לא מקבלים את תקצוב הבסיס מהמשרד עבור אותו מסלול.

נועה בן אריה: זאת אומרת, המשרד לא ייתן את הבסיס ואת זה ביררנו מראש.

נועה בן אריה: שאלנו האם נוכל לקבל את מה שהיה מגיע אילו הוא היה משתלב באותו מוסד ובהתאם את הדלתה לבחון מי נושא בנטל, האם הורים ורשות, האם רק רשות, והתשובה הייתה: לא, אנחנו נצמדים למנגנון שלבי הבדיקה, הזכאות והמסלול.

נועה בן אריה: המציאות היא שלפי התשובה שקיבלנו כרגע ממשרד החינוך, היא מצב של בחירה הורית - - -

מאיר כהן: זה לא כרגע.

מאיר כהן: כל השנים משרד החינוך לא היה מוכן.

מאיר כהן: עשרות פעמים באנו ודיברנו על הדבר הזה שישלמו לנו את הדלתה.

מאיר כהן: משרד החינוך אמר לא.

נועה בן אריה: אלא שכעת אנחנו לא מדברים על הדלתה אלא אנחנו מדברים על המאה אחוזים.

נועה בן אריה: אנחנו לא בעולמות הדלתה.

יעקב מרגי: את אומרת שקודם הזכאות.

נועה בן אריה: זה תמיד מתחיל.

נועה בן אריה: קודם הזכאות, ודאי.

יעקב מרגי: ואז?

נועה בן אריה: זכאות, שיבוץ ומסלול.

נועה בן אריה: זאת אומרת, מוסד קרוב.

נועה בן אריה: אם זה לא אזור רישום, זה מוסד קרוב.

נועה בן אריה: אגב, השאלה הזאת תעלה גם בנושא של מוכר שאינו רשמי.

נועה בן אריה: זאת אומרת, ברגע שיש לי ילד שהוריו מבקשים, אחד, שילוב בהתאם להמלצות, ושנית, שילוב בהתאם לתת-זרם חינוכי, זרם חינוכי שאיננו נמנה על הזרמים - - -

יעקב מרגי: עזבי את הזרמים.

יעקב מרגי: נגיע אליהם.

יעקב מרגי: אני רוצה להבין קודם כל לגבי המוגבלות.

יעקב מרגי: אני חרד לכך ששיקול העלות וההסעה לא יהווה בכלל משקל.

נועה בן אריה: לא.

נועה בן אריה: זה לא שם.

יעקב מרגי: אז יש לך רק זרמים בחינוך.

נועה בן אריה: כיום יש לי ארבעה זרמים שמאושרים, שאנחנו מגדירים אותם.

נועה בן אריה: ברור לי לחלוטין שכאשר מגיע הורה ואומר, בסדר גמור, הילד שלי זכאי להיות משולב אבל אנחנו שייכים לקהילה אנתרופוסופית לצורך העניין, אז תנו לי את האפשרות לבצע את הבחירה, אני יודע לאיזה מוסד.

יעקב מרגי: איך מתבצעת ההתחשבנות?

מאיר כהן: מאה אחוזים רשות.

נועה בן אריה: אנחנו היום במצב הנוכחי לא יכולים להתחשבן.

נועה בן אריה: אם אנחנו רוצים לעשות את זה, זאת פרורוגטיבה של הרשות והיא נושאת במלוא הנטל הכספי.

מירב ישראלי: זה סעיף (ג).

יעקב מרגי: הנדיבות הזו על חשבון הברון.

יעקב מרגי: דודי, אתם יושבים כאן ומצהירים שבחינוך מיוחד כולם שווים, הנדיבות הזו היא לא על חשבון משרד החינוך.

יעקב מרגי: כן או לא?

יעקב מרגי: לפי מה שנועה אומרת.

דודי מזרחי: ההסעות במדינת ישראל ממומנות סדר גודל של 50-50 בין משרד החינוך לרשויות המקומיות.

דודי מזרחי: יש רשויות מקומיות שהמשרד משתתף ביותר.

דודי מזרחי: זה סדר הגודל.

יעקב מרגי: למה כאשר זה בזרמי חינוך אחרים, השלטון המקומי נושא במאה אחוזים?

דודי מזרחי: גם בזרמי חינוך אחרים זה אותו דבר.

דודי מזרחי: מה שנועה התייחסה אליו זה שאנחנו מדברים על שילוב.

דודי מזרחי: זו כרגע התפיסה.

דודי מזרחי: אם רוצים לשנות אותה, בבקשה.

יעקב מרגי: לפני שאני ארצה לשנות, תאמר מה התפיסה.

דודי מזרחי: התפיסה היא ששילוב הוא בסביבה הטבעית של הילד, באזור הרישום שלו.

דודי מזרחי: זו ברירת המחדל.

שמעון אבני: זה לא רק שילוב.

שמעון אבני: גם ילד בחינוך מיוחד, השאיפה היא תמיד לשים אותו הכי קרוב לבית בלי קשר.

שמעון אבני: אני אומר שאם יש נניח ילד בשילוב ויש לו בית ספר קרוב לבית, ויש בית ספר יותר רחוק, נניח ילד על כיסא גלגלים בשילוב, ויש מעלית בבית הספר, אנחנו לא אומרים שאנחנו נשלם את הנסיעה לבית הספר הרחוק.

שמעון אבני: ככלל, תמיד ולעולם אנחנו נשאף לשים אותו בבית הספר הקרוב לביתו כי אחרת אנחנו מאבדים את כל רעיון השילוב, אם אנחנו עוד פעם נתחיל לפזר אותם היכן שההורים יבחרו.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: שילבנו.

יעקב מרגי: אמרנו זכאות, שיבוץ והסעה.

יעקב מרגי: שיבצנו אותו.

יעקב מרגי: הילד זכאי להסעה מחוץ לתקנות של מרחק מבית הספר בגלל מגבלה.

שמעון אבני: הוא יקבל.

שמעון אבני: גם היום הוא יקבל.

יעקב מרגי: מי מממן את זה?

שמעון אבני: אותם כללי זכאות.

יעקב מרגי: 50-50.

שמעון אבני: כן.

יעקב מרגי: אומרת לך נועה, ובצדק, שמדינת ישראל הכירה בזרמים בחינוך.

יעקב מרגי: אומר לך השלטון המקומי שעם כל הכבוד, אתם, מדינת ישראל, הכרתם בזרמים בחינוך.

יעקב מרגי: לא יצרתם זרם אחד בחינוך.

יעקב מרגי: יש לי ילד על כיסא גלגלים, אם הוא לא היה שייך לזרם כזה או אחר, יכול להיות שהוא היה בבית הספר הקרוב למקום מגוריו.

יעקב מרגי: אני אהיה יותר קיצוני.

יעקב מרגי: יש ישובים שהזרם שההורים של הילדים רוצים, אין אותו בישוב שלהם.

יעקב מרגי: למה אתה זורק את הבעיה לפתחה?

יעקב מרגי: והיא מתמודדת אתה.

חיה הראל: זה ממלכתי דתי.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על זרמים בחינוך.

יעקב מרגי: חיה, את ותיקה.

יעקב מרגי: אנחנו לא נחזור על סעיף ההגדרות בכל התבטאות שלנו.

יעקב מרגי: את מדברת שוב על הממלכתי?

יעקב מרגי: אני מדבר על הבנים החורגים לאלוקים.

יעקב מרגי: על אלה אני מדבר.

חיה הראל: אין כאלה.

יעקב מרגי: תתפלאי לשמוע, יש לנו הרבה כאלה.

אילן שי: אני מבקש לענות אדוני.

אילן שי: לעניין הכרה בזרמים, בהיבט של ההסעה, וזה נובע גם מההגדרה שקיימת למשל בתקנות לימוד חובה בחינוך ממלכתי (רישום), המשרד מכיר ברמה של זרם ממלכתי, זרם ממלכתי-דתי וזרם חרדי.

יעקב מרגי: מה זה זרם חרדי?

אילן שי: פיקוח חרדי.

יעקב מרגי: מבחינתי, תוציא את זה.

יעקב מרגי: זה ממלכתי.

יעקב מרגי: זה מעין ממלכתי.

אילן שי: נכון.

אילן שי: יש גם עיגון בפסק הדין של בית"ר עילית בו יש אמירה שזה כעין ממלכתי, הרשתות.

אילן שי: כאשר תלמיד מבקש זרם, אנחנו מממנים את הסעה.

יעקב מרגי: מוכר שאינו רשמי.

יעקב מרגי: בוא תתבטא כך.

יעקב מרגי: מוכר שאינו רשמי.

אילן שי: אנחנו מממנים את ההסעה.

אילן שי: אם אין באזור שקרוב לביתו בית ספר ממלכתי-דתי אלא רק ממלכתי, אנחנו מממנים.

יעקב מרגי: עוד פעם ממלכתי.

יעקב מרגי: אנחנו לא שם.

יעקב מרגי: אלה מסודרים.

יעקב מרגי: מוכר שאינו רשמי.

יעקב מרגי: דבר ברחל בתך הקטנה.

אילן שי: מוכר שאינו רשמי שזה לא הרשתות, אנחנו לא מתקצבים הסעות.

נועה בן אריה: וברשתות גם היסעים.

נועה בן אריה: צריך לומר.

יעקב מרגי: אני אומר לך.

יעקב מרגי: זה עוד פשע.

יעקב מרגי: אני, יעקב מרגי, חבר כנסת מ-ש"ס, שיש להם רשת חינוך והחינוך העצמאי של אגודת ישראל, זה פשע שהמדינה צריכה לעצור אותו, להפסיק את ההתחשבנות עם הרשתות, להתחשבן פר ילד ולילד.

יעקב מרגי: זכאות לילד.

יעקב מרגי: אתם מעלימים עין ואתם יודעים בדיוק מה קורה עם הפול הזה שאתם נותנים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: סליחה, התגרית מי.

יעקב מרגי: מה יעשו לי בישיבת סיעה, לא אכפת לי, אבל אני אמרתי את הדברים.

נועה בן אריה: סליחה, לא התכוונתי.

יעקב מרגי: אני יודע.

יעקב מרגי: אני מכיר את הכוונות הטהורות שלך אבל כולם מתכוונים לשפר כאן את המצב לילדים.

יעקב מרגי: אתם מכירים את השקפת העולם וזה שונה.

יעקב מרגי: זה מה שמקומם אותי.

יעקב מרגי: תבואו ותאמרו שזה החוק, לזה אתם מתוקצבים.

יעקב מרגי: יושב כאן מנכ"ל משרד החינוך, לא בדיונים האלה.

יעקב מרגי: מי שזוכר את הישיבה הגדולה באולם נגב ואומר חד משמעית שכל אפליה בסוגיה בחינוך המיוחד - תבוא ותאמר לי שהסעות הן לא בהגדרה – היא בניגוד לחוק.

יעקב מרגי: ילד בחינוך המיוחד באשר הוא חוסה תחת חוק חינוך חובה והוא חייב לקבל את מלוא הפריבילגיה הזו שהוא בחר.

יעקב מרגי: אתה יכול לומר כולל נורמטיבית.

יעקב מרגי: ילד עם קשיים, עם מוגבלות, אתה לא יכול להשליך עליו את הטלאים של המדינה, של כל החברה במדינת ישראל.

יעקב מרגי: צריך פעם אחת להיות אמיץ ולעשות.

יעקב מרגי: במקום שתשבו כאן ותתגוננו, תכינו נייר עבודה.

יעקב מרגי: זה מה שאני מצפה מכם.

יעקב מרגי: תכינו נייר עבודה, כל סוגיית ההסעה וחינוך מיוחד לזרמים, תאמרו: סליחה, הנה המצב החקיקתי, זה המצב שצריך לתקן וכך זה עולה.

יעקב מרגי: אבל להתמודד.

יעקב מרגי: קח ילד כזה, קח הורים לילדים כאלה שצריכים להתמודד עם רשות מקומית שאין לה, ויש כאלה שאין להן.

יעקב מרגי: מה אתה רוצה מראש הרשות?

יעקב מרגי: הוא כדי לעשות חוזה עם מונית שתיקח את הילד, הוא פוגע במה שאין לו.

יעקב מרגי: הוא מגיע לעצמות.

יעקב מרגי: רשויות שיש להן, גם שם הן לא נדיבות כל כך וזורקות אותם, וזה מוכר שאינו רשמי שהן לא חייבות והן זורקות אותו.

יעקב מרגי: יש כאלה טובים ויש כאלה לא טובים.

יעקב מרגי: אני אומר לכם שתכינו נייר כזה.

יעקב מרגי: תכינו לי נייר כזה שמייחד כמה בפטור וכמה במוכר שאינו רשמי.

יעקב מרגי: אני מבקש לקבל את זה לדיון הבא.

יעקב מרגי: הבנו אותך?

נועה בן אריה: כן.

נועה בן אריה: הבנתם אותי.

יעקב מרגי: אין לך עדיין מענה.

יעקב מרגי: שמת לב שכאילו נפלו השמים, הם כמעט לא מבינים אותי.

מאיר כהן: עכשיו לגמרי הם לא יבינו את השאלה שלי.

מאיר כהן: אני רוצה לשאול שאלה פשוטה.

נועה בן אריה: רק שלא ישתמע מזה שאני יוצאת נגד המשרד.

יעקב מרגי: אל תתרגשי.

יעקב מרגי: גם אני לא יוצא נגד המשרד.

נועה בן אריה: כי אנחנו כן דיברנו על הדברים.

יעקב מרגי: הם לא הכתובת.

נועה בן אריה: אני הצבתי את הדברים האלה בשלב הדיונים בינינו וקיבלתי תשובה.

נועה בן אריה: אנחנו לא מנסים לעשות הורדות ידיים עם המשרד.

נועה בן אריה: זה קושי שברור למשרד וברור לרשות המקומית.

יעקב מרגי: אולי הייתי תקיף מדי.

יעקב מרגי: אין ספק שחוקקנו את חוק החינוך המיוחד ושם יש את סוגיית השילוב ועכשיו נפתחים דברים וייפתחו עוד הרבה דברים.

נועה בן אריה: אדוני היושב ראש, בסוף זו שאלה של כסף.

יעקב מרגי: ודאי.

יעקב מרגי: אני מודה לך ששמת את זה על השולחן.

יעקב מרגי: תארי לך שלא היינו שמים לב לנאום שלך והיינו הולכים.

יעקב מרגי: את יודעת מה קורה ביום יום?

יעקב מרגי: פונים אלי הורים ואני פונה והם פונים ומנסים לאלתר.

יעקב מרגי: כולם חיים במצב של אי ודאות ומרמור קבוע.

יעקב מרגי: אנחנו כבר מתקנים.

יעקב מרגי: אם אני הייתי יודע שחסרים כאן 100 מיליון שקלים, זה משהו אחר.

נועה בן אריה: תושיב אתה אוצר ותגיד לו להביא אותם.

יעקב מרגי: אבל שמישהו יכין את הנייר הזה.

יעקב מרגי: אם מישהו יגיד לי שחסרים כאן 100 מיליון שקלים ואני צריך לקבל החלטה עכשיו אם אני עושה את הסבסוד על הצהרונים במאת האחוזים או לקבל את ה-100 מיליון האלה, יכול להיות שהייתי שוקל אחרת.

יעקב מרגי: אולי הצפיפות בכיתות, אולי פיצול כיתות, אבל מישהו צריך לשים את זה על השולחן.

נועה בן אריה: אדוני היושב ראש, אנחנו שלוש שנים יושבים כאן ומדברים על כסף ומי שצריך להביא את הכסף הזה זה לא השלטון המקומי וכנראה גם לא משרד החינוך.

נועה בן אריה: אנחנו יודעים איזה חוסרים יש לנו היום בלי הרבה ניירות.

נועה בן אריה: אין כסף.

נועה בן אריה: שישימו כסף.

יעקב מרגי: מי את רוצה שיבקש כספים להסעות לפי התקנות האלה?

יעקב מרגי: משרד הקליטה?

נועה בן אריה: לא.

יעקב מרגי: רק משרד החינוך.

יעקב מרגי: אם הוא לא יכין נייר ולא יאמר כמה זה עולה לו ולא יאמר שכואב לו, משרד האוצר לא יתנדב להביא את הכסף הזה כי משרד האוצר שמע שכואב על קייטנות להורים בחופשות הקיץ, ואני לא ממעט בחשיבות של כולם, אבל זה היה טרנד.

יעקב מרגי: ציפוף בכיתות סרדינים היה טרנד.

יעקב מרגי: במקום זה אני לא מתעסק בדברים הכי חשובים.

יעקב מרגי: אני אומר לך שאני יעקב מרגי מכה על חטא שבתחילת הקדנציה אולי התלהבנו מכל מיני קמפיינים כאלה שהובילו מיליארדים לחינוך ולא התמקדנו בדברים האמיתיים שלא עושים כותרות.

מאיר כהן: אדוני, אנשי השלטון המקומי, אני מכיר שלטון מקומי נשכני שלא עושה הנחות.

מאיר כהן: מה קרה לכם?

יעקב מרגי: אנחנו עובדים בתיאום.

נועה בן אריה: נכון.

מאיר כהן: אם לא משרד החינוך, אז מי יביא את הכסף.

נועה בן אריה: הנחות?

נועה בן אריה: ממש לא, חבר הכנסת כהן.

נועה בן אריה: אנחנו צועקים את הצעקה הזאת בכל מקום.

מאיר כהן: רק משרד החינוך אמור להמציא את הכסף הזה.

מאיר כהן: אל תעשו הנחות לאף אחד.

מאיר כהן: טוב שאדוני היושב ראש חיזקת את הדברים.

מאיר כהן: אני רוצה לשאול שאלה פשוטה.

מאיר כהן: היה והורה בוחר שילוב שהוא רחוק מבית הספר הקרוב שאתם רוצים בו, מדוע משרד החינוך לא משלם לרשויות עד לבית הספר והרשות לפחות תמצא דרך להשלים?

מאיר כהן: מה שקורה זה שהורה מסוים בוחר לשלב במקום שהוא רחוק יותר מבית הספר ואתם באים ואומרים שאתם לא תשלמו את החלק שלכם לאותו תלמיד.

מאיר כהן: אתם מראש לא משלמים כלום.

מאיר כהן: זה יוצר בעיה גדולה אצל ראשי הרשויות.

מאיר כהן: אני חושב שמשרד החינוך צריך לקבל החלטה והיא לא החלטה בשמים.

מאיר כהן: ממילא הילד הזה, אתם תשלמו עליו.

מאיר כהן: ממילא אתם אמורים לשלם.

מאיר כהן: אם ההורים שלו בחרו לשלב אותו בבית ספר רחוק יותר, אל תגלגלו את זה לרשות המקומית אלא תבואו ותאמרו, בסדר, אנחנו מקבלים אבל אנחנו ניתן ממילא את חלקנו מתוך הנחה שהוא לומד בבית הספר שאנחנו בחרנו בו.

מאיר כהן: נשלם את החלק הזה.

מאיר כהן: זה מקל על הרשות, ראשי ערים פונים ומבקשים את זה וחבל מאוד שאתם מגלים כזאת קשיחות שהיא מיותרת.

מאיר כהן: אל תנסו לחסוך בדברים האלה.

מאיר כהן: תקלו על ראשי הערים כי בהחלט היום זה הרבה יותר מורכב.

מאיר כהן: אנשים רוצים לשלב את הילדים בבית הספר הדמוקרטי כאן או בבית ספר אחר.

מאיר כהן: אתם חייבים לבוא לקראת ראשי הערים.

מאיר כהן: תשלמו את חלקכם.

מאיר כהן: צאו מתוך הנחה שהוא הולך ללמוד בבית הספר שאתם רציתם ולפחות תשלמו את החלק הזה.

נועה בן אריה: אני רק אשלים את הנקודה.

נועה בן אריה: כתמונת מראה הרשות משלמת את חלקה במסלול המקורי שהיה מיועד לשיבוץ.

נועה בן אריה: אחר כך, כשיש הפרשים בגלל בחירת הורים, אלה הפרשים שאנחנו נצטרך להתחשבן אתם כפי הנראה גם עם ההורים עצמם אבל הרשות רוצה לשלם את חלקה לפחות במסלול המקורי.

נועה בן אריה: לשם כך אנחנו צריכים אישור הסעה.

יעקב מרגי: אמר מאיר כהן ואת הוספת וחידדת.

יעקב מרגי: תודה.

אביבית ברקאי אהרונוף: ארגון בזכות.

אביבית ברקאי אהרונוף: כמה הערות לתקנות.

אביבית ברקאי אהרונוף: אני אתחיל ברשותך בסוגיה שעכשיו נגענו בה, לעניין השילוב.

אביבית ברקאי אהרונוף: צריך להוסיף כאן רובד נוסף.

אביבית ברקאי אהרונוף: מדברים כאן על מסגרות שהורים בוחרים לשלב אבל יש מסגרות שפשוט מסרבות לשלב את הילדים, בין מאחר והן לא מקבלות את הסימון ובין אם מטעמים אחרים, אבל מסגרות – וכעת יש לי על שולחני מספר פניות מהעיר בני ברק – שלא מוכנות לשלב את הילדים.

יעקב מרגי: אנחנו דנים עכשיו בתקנות הסעות ולא בתקנות השיבוץ.

אביבית ברקאי אהרונוף: אני אומר מה ההקשר.

אביבית ברקאי אהרונוף: מאחר והמסגרות בעיר אינן מוכנות לשלב את הילדים, ההורים נאלצים לחפש מסגרת אחרת מחוץ לעיר שמטבע הדברים איננה באזור הרישום.

אביבית ברקאי אהרונוף: הם מכתתים רגליהם על מנת למצוא מסגרת בה הם יוכלו לשלב את ילדם ולמקומות הללו בעצם אין הסעה.

אביבית ברקאי אהרונוף: ההורים היו שמחים מאוד שהילד ישתלב בבית הספר המקומי כי הרי זוהי מהות השילוב, הם היו שמחים שהילד ישתלב בקהילה אבל בכל זאת הם נאלצים לשלב אותו במקום אחר.

יעקב מרגי: תעצרי.

יעקב מרגי: אני רוצה לייעל את הדיון ולהביא תיקון.

יעקב מרגי: משילות, שמעת הרבה פעמים את המילה הזאת בפוליטיקה?

יעקב מרגי: לפני שבאים לחוקק חוקים גדולים שמחזקים את המשילות, שקודם כל המשרדים ימשלו.

יעקב מרגי: את מדברת על סוגיה שמופקרת על ידי המשרד.

יעקב מרגי: סוגיית הרישום בכלל, האכיפה, לנצל את הסמכות, ואם צריכים לתקן חקיקה – שיתקנו חקיקה, ואם רשות מסוימת או מוסד מסוים מסרב לקבל תלמיד שהוא חוסה בתוך זה, צריך שיהיו סנקציות.

יעקב מרגי: מה שאני דורש לגבי הבנות המופלות, שיהיה לגבי כל תלמיד במדינת ישראל.

יעקב מרגי: אבל זה לא התקנות האלה.

אביבית ברקאי אהרונוף: זכאות ההסעה היא אך ורק לאזורי רישום.

יעקב מרגי: לא מכניסים מין בשאינו מינו.

יעקב מרגי: נקודה.

יעקב מרגי: לא פותח את הדיון הזה.

אביבית ברקאי אהרונוף: אני אתן דוגמה נוספת.

אביבית ברקאי אהרונוף: היום רק רבע מבתי הספר מונגשים.

אביבית ברקאי אהרונוף: מבחינת תכנית החומש של משרד החינוך, בתי הספר אמורים להיות מונגשים עד 2022.

יעקב מרגי: תעצרי.

יעקב מרגי: לא יעזור כלום.

יעקב מרגי: אנחנו נמשיך להתווכח.

יעקב מרגי: תקשיבי טוב.

יעקב מרגי: אני בתקנות ההסעות.

יעקב מרגי: תרצו להביא נושא אחר לדיון, נביא אותו לדיון.

יעקב מרגי: כרגע אני בתקנות ההסעות.

יעקב מרגי: נקודה.

אביבית ברקאי אהרונוף: אדוני, זה אותו נושא.

יעקב מרגי: בסוף הכול יהיה אותו נושא.

יעקב מרגי: אנחנו נביא את כל התחלואים של מערכת החינוך והשלטון המקומי ומשרד הרווחה והבריאות ובסוף נוכיח שיש כאן בעיה של הסעות.

יעקב מרגי: די.

יעקב מרגי: נקודה.

אביבית ברקאי אהרונוף: יש לי עוד כמה הערות אבל קודם רק לסיים את המשפט האחרון.

אביבית ברקאי אהרונוף: נועה דיברה על מסלול של ועדת זכאות, שיבוץ והסעה.

אביבית ברקאי אהרונוף: הילד עבר את ועדת הזכאות, מגיע לשיבוץ.

אביבית ברקאי אהרונוף: הילד לא יכול להיות משובץ כי בית הספר לא נגיש.

אביבית ברקאי אהרונוף: פשוט לא נגיש.

אביבית ברקאי אהרונוף: מהסיבה הזאת הוא חייב להיות מוסע לבית ספר אחר.

אביבית ברקאי אהרונוף: אין שום סיבה שלא תהיה לו זכאות להסעה.

שמעון אבני: אנחנו נסיע אותו.

קריאה: אבל אז השיבוץ כבר מראש יקבע את זה.

יעקב מרגי: תודה על ההתפרצויות.

יעקב מרגי: נקודה.

יעקב מרגי: אביבית, הבנו.

מירב ישראלי: בהקשר הזה אני רוצה לשאול את נועה.

מירב ישראלי: תסתכלי רגע על תקנת משנה (ג).

מירב ישראלי: בעיקרון זה אמור לפתור את הבעיות שהילד לא משובץ או ברובע או באזור רישום או במוסד חינוך מתאים במקרה שזו חטיבה עליונה.

מירב ישראלי: קודם כל, אם אתם יוזמים את זה, האם אתם מקבלים את אישור המנהל בהכרח לדבר הזה?

נועה בן אריה: לא בהכרח.

מירב ישראלי: אם כן, (ג) אמור לפתור את הבעיות שאביבית מדברת עליהן כי (ג) הוא המצב שהילד לא יכול להיות משובץ.

נועה בן אריה: לא יכול.

נועה בן אריה: הוא לא מטפל בעניין הבחירה.

יעקב מרגי: אומר לך המנהל שלצורך העניין מינו אותו כמנהל על פי התקנות, אומר לך שהוא מטפל במקרים כאלה.

נועה בן אריה: זה ברור.

נועה בן אריה: אין לנו בעיה.

מירב ישראלי: היא אומרת שכאשר הם יוזמים את שיבוץ הילד במקום אחר בגלל שיש בעיה.

יעקב מרגי: אני אשאל שאלה.

יעקב מרגי: נראה לכם שמי שאמור לשבץ ישבץ ילד עם צרכים מיוחדים למוסד שלא מתאים לו?

נועה בן אריה: לא.

יעקב מרגי: אם הוא על כיסא גלגלים והמקום לא מונגש או משהו אחר והוא לא מונגש, הוא ישבץ אותו לשם?

אביבית ברקאי אהרונוף: אבל אז אין הסעה.

נועה בן אריה: ב-(ג) כתוב לך שיש הסעה.

נועה בן אריה: תקנת משנה (ג) מטפלת במקרה שהצגת.

יעקב מרגי: נקודה.

מירב ישראלי: מה בתקנת משנה (ג) מבחינת

מירב ישראלי: כם צריך להיות מטופל כדי שאתם תוכלו לפעול כמו שאתם צריכים לפעול?

נועה בן אריה: אם אנחנו רוצים לתקן את זה בתקנת משנה (ג), אנחנו צריכים להתייחס גם לנושא של בחירה.

נועה בן אריה: בחירה שמאושרת על ידי הרשות.

קריאה: זה משהו אחר.

מירב ישראלי: זאת הסיפה.

מירב ישראלי: הסיפה אומרת שאם זה בהסכמת הרשות המקומית, הרשות המקומית היא זאת שבעצם נושאת בזה.

מירב ישראלי: כך אני מבינה את התקנה.

מירב ישראלי: שבעצם יש הבדל בין זה שהרשות המקומית יוזמת כאשר אז זה אומר שאין ברירה ולכן צריך לשבץ את הילד במקום אחר, ואז השאלה היא האם אתם צריכים אישור של המנהל לכל מקרה ספציפי כזה.

נועה בן אריה: ודאי.

מירב ישראלי: או שאתם מאשרים בחירה.

מירב ישראלי: אם אתם מאשרים בחירה וזה לא ביוזמתכם, תקנה (ג) אומרת שזה עליכם.

מירב ישראלי: הכול.

מירב ישראלי: כך אני מבינה את זה.

נועה בן אריה: המאה אחוזים הוא עלינו.

מירב ישראלי: כך אני מבינה את תקנה (ג).

נועה בן אריה: נכון מאוד.

נועה בן אריה: כאן יש קושי כי גם במוכר שאינו רשמי זה אותו הדבר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מיצינו.

אביבית ברקאי אהרונוף: לגבי הזכאות.

אביבית ברקאי אהרונוף: בעצם לא נבחנת הזכאות של ילדים שמבחינת משרד החינוך בתוספת של החוק הם ילדים בתפקוד 1 ו-2.

אביבית ברקאי אהרונוף: אני מדברת על ילדים עם מכל גבולי בתפקוד 1, ילדים עם עיכוב התפתחותי ועיכוב שפתי 1 ו-2, הפרעות נפשיות 1, ועוד ילדים שבעצם מבחינת החוק אמורים לקבל רק מענה בית ספרי.

אביבית ברקאי אהרונוף: לפי מה שהבנתי, הילדים האלה, כדי שתיבחן זכאותם להסעה, בעצם הם נכנסים ב-2.

אביבית ברקאי אהרונוף: כלומר, הם יכולים לפנות למנהל והמנהל יבחן את זכאותם.

אביבית ברקאי אהרונוף: לכן אני תוהה מה ההבדל.

אביבית ברקאי אהרונוף: כלומר, האם אין אפשרות שוועדת הזכאות תבחן.

מירב ישראלי: לדעתי זאת ועדת הסעות, אם אני מבינה נכון.

מירב ישראלי: זה לא זמני.

מירב ישראלי: זה מצב קבוע.

אביבית ברקאי אהרונוף: היא הנותנת.

אביבית ברקאי אהרונוף: את רק מחזקת אותי.

יעקב מרגי: אני אנסה לפשט את זה.

יעקב מרגי: אומרת אביבית שאנחנו עכשיו חוקקנו חוק והשילוב הוא ברירת מחדל ראשונה, בחירת הורים והכול.

יעקב מרגי: אתם סומכים על ועדת הזכאות והאפיון במסה הקריטית.

יעקב מרגי: בסוגיית ההסעות אומרים לפנות למנהל.

יעקב מרגי: זאת פרוצדורה.

יעקב מרגי: למה לא תתנו את המנדט הזה, תכשירו, תנו את הכללים לאותה ועדת זכאות?

יעקב מרגי: תחשבו על זה.

חיה הראל: זה מופיע בהגדרה של הוועדה.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: הלוואי ותאמרי לי שזה מופיע.

מירב ישראלי: זה מופיע בתוספת.

דודי מזרחי: אני מודה שלא הבנתי בדיוק.

דודי מזרחי: ועדת הזכאות היא זו שמקבלת את ההחלטה בנושא הזה עבור כל הילדים שעוברים דרכה.

יעקב מרגי: 1 ו-2.

דודי מזרחי: למשל לקויי למידה ברמת תפקוד 1 ו-2.

דודי מזרחי: ילדים ברמת תפקוד גבוהה יותר שהם לאו דווקא – גם היום – ילדים עם פרופיל.

יעקב מרגי: אם הם לא זכאים להסעה ויש להם מוגבלות אחרת שלא קשורה לניידות שלהם, אנחנו מבינים.

יעקב מרגי: לא מדובר עליהם.

יעקב מרגי: אם ועדת הזכאות והאפיון הגיעה למסקנה שהילד מוגבל ניידות וילד כזה, למרות שהוא בתפקוד גבוה - - -

דודי מזרחי: שהוא עבר דרך הוועדה והוועדה החליטה?

אביבית ברקאי אהרונוף: ילדים שעוברים דרך ועדת זכאות ממילא, מדוע שוועדת הזכאות היא לא זו שתבחן?

אמיתי שוחט: שעוברים דרך הצוות הרב מקצועי.

אמיתי שוחט: זה העניין.

דודי מזרחי: אפשר לבדוק.

נועה בן אריה: אבל אם כן, התיקון צריך להתבצע במקביל גם בתוך חוק החינוך המיוחד.

יעקב מרגי: קודם כל יבדקו וייתנו תשובות.

נועה בן אריה: אדוני מתמודד גם עם תיקון עקיף.

אמיתי שוחט: השאלה מה קורה עם הילדים שעוברים דרך הצוות הרב מקצועי.

אמיתי שוחט: אלה למשל ילדים עם הפרעות נפשיות ברמה 1 או עם הפרעות התנהגות הם בעצם עוברים דרך הצוות הרב מקצועי.

אמיתי שוחט: האם יש אפשרות שבשביל ההסעה הם יופנו לוועדת זכאות?

יעקב מרגי: במה זה שונה ממה שאמרה אביבית?

אמיתי שוחט: אני פשוט מחדד.

יעקב מרגי: אמרת את זה בצורה אחרת אבל זה אותו הדבר.

אמיתי שוחט: כן.

יעקב מרגי: אני מסתכל על השעון וזה מפריע לי.

אמיתי שוחט: אני אומר את המשפט האחרון.

אמיתי שוחט: הילדים האלה לא מגיעים לוועדת זכאות אלא הם מגיעים לצוות רב מקצועי ולכן במקום שהם יתחילו את כל דרך הייסורים - - -

יעקב מרגי: זה מה שהבנו.

יעקב מרגי: זה מה שעכשיו ניסינו לברר ולקבל תשובה.

יעקב מרגי: אמרו לנו שנקבל תשובה.

יעקב מרגי: בבקשה, גבירתי.

אריקה קפלן: תודה.

אריקה קפלן: אני הורה.

אריקה קפלן: אני רוצה להוסיף שזה עם מלווה.

אריקה קפלן: לא כל ילד צריך מלווה אבל יש בעיות התנהגותיות והילדים האלה צריכים בהסעה מלווה לידם.

יעקב מרגי: גבירתי, אנחנו עוסקים עכשיו בליווי?

אריקה קפלן: לא.

אריקה קפלן: אני רוצה להוסיף שכאשר מישהו זכאי להסעה, הוא זכאי למלווה כי עכשיו קורה שיש הסעה אבל צריך יותר ממלווה אחד ברכב.

אריקה קפלן: אם יש הסעה שלישית ורביעית, הם צריכים מלווה.

יעקב מרגי: זה נשאר באוויר ובצריך עיון.

יעקב מרגי: כאשר נגיע לזה, נדבר.

יעקב מרגי: לא עכשיו.

אריקה קפלן: אני רוצה לענות לה על הבחירה של ההורים, אם הורים לא יכולים למצוא מקום.

אריקה קפלן: חבר הכנסת מרגי, אני בטוחה שאתה רוצה את מה שטוב לילדים, עבור חרדי, עבור ממלכתי, היכן שהוא יהיה.

אריקה קפלן: הוא כן צריך הסעה.

אריקה קפלן: כולם רוצים משהו טוב עבור הילדים.

אריקה קפלן: כולם רוצים שהילדים יגיעו לבית הספר בביטחון.

אריקה קפלן: אם רוצים יותר כסף, לתת את ההצעות כדי שההורה יוכל ללכת לעבודה.

יעקב מרגי: תודה.

אביבית ברקאי אהרונוף: נושא נוסף.

יעקב מרגי: אביבית, זה ייגמר היום?

קריאה: אדוני, היא מרכזת את ההערות.

אביבית ברקאי אהרונוף: בנושא הקריטריונים של ועדת זכאות.

אביבית ברקאי אהרונוף: אין בעצם שום התייחסות על פי מה ועדת הזכאות או המנהל או ועדת ההסעות ככל שזה יוכנס כאשר זה יוכנס, לפי אילו קריטריונים ואיך אפשר לוודא שהקריטריונים האלה יהיו שוויוניים כדי שכל ועדת זכאות שיושבת בכל הארץ בעצם תקבע זכאות לפי אותם קריטריונים.

אביבית ברקאי אהרונוף: נקודה נוספת זה הנושא של פנייה באמצעות הרשות המקומית.

אביבית ברקאי אהרונוף: היום המצב הוא שיש הרבה רשויות מקומיות, לצערי הרב, שאינן מעבירות בקשות של הורים למשרד החינוך.

אביבית ברקאי אהרונוף: לכן אנחנו מבקשים, ודאי בנסיבות הללו שעכשיו מספר המקרים שמגיעים למנהל, מספר מצומצם למדי, מאחר ורוב הזכאויות יהיו על פי ועדת זכאות, אין סיבה שהמקרים הללו לא יועברו לממונה במחוז מטעם המנהל והם יעבירו למנהל.

אביבית ברקאי אהרונוף: אין שום סיבה שזה יעבור דרך הצינור של הרשות המקומית.

יעקב מרגי: לעבוד מעל ראש הרשות המקומית?

אביבית ברקאי אהרונוף: יש כאן בקשה להסעה שמופנית למשרד החינוך.

אביבית ברקאי אהרונוף: אין שום סיבה שזה יעבור שם.

יעקב מרגי: ממי תבוא הבקשה להסעה?

אביבית ברקאי אהרונוף: מההורה.

אביבית ברקאי אהרונוף: ההורה מבקש הסעה.

אביבית ברקאי אהרונוף: אנחנו מדברים על מצב שהילד לא עובר דרך ועדת זכאות.

יעקב מרגי: נראה לך סביר שמצד אחד הרשות המקומית מתכללת כמעט את כל מה שהילד זקוק בחינוך וכאשר מגיעים להסעה, נעבוד מעל ראש הרשות?

יעקב מרגי: אם רשות מקומית פושעת ולא ממלאת את תפקידה, יש דרכים לעקוף אותה, אבל אי אפשר לעשות ברירת מחדל ראשונית שהכול מעל הראש של הרשות המקומית.

יעקב מרגי: או שעושים סדר או שרוצים אנרכיה.

אביבית ברקאי אהרונוף: יש כאן בקשה למימון הסעה ומשרד החינוך הוא זה שמאשר את המימון.

יעקב מרגי: נראה לך סביר שעכשיו כל ההורים של הילדים המיוחדים יצטרכו לפנות ישירות למשרד החינוך או למחוז מעל ראש הרשות המקומית בגלל שכמה רשויות מקומיות לא עושות את עבודתן?

אביבית ברקאי אהרונוף: אדוני, אני מדברת רק על הורים לילדים שאינם עוברים דרך ועדת זכאות.

אביבית ברקאי אהרונוף: כל הילדים עם הצרכים המיוחדים עוברים דרך ועדת זכאות והיא קובעת להם את ההסעה וזה בשיתוף עם הרשות המקומית.

אביבית ברקאי אהרונוף: יש כאן חריג שמאפשר למנהל לקבוע זכאות להסעה במקרים מאוד מאוד חריגים בהם למשל ילד שבר את הרגל.

יעקב מרגי: בעקבות ההערה הקודמת קודמת שלך ביקשנו מהם והם הולכים לבחון וייתנו לנו תשובה.

יעקב מרגי: למה להכניס עכשיו עוד מקרה לתוך זה?

יעקב מרגי: בואי נבדוק ונראה אם בכלל יש נכונות להוריד את זה לרמת ועדת זכאות ואפיון, ואם כן – נקבע כללים איך מאשרים ובאילו קריטריונים.

אביבית ברקאי אהרונוף: לגבי סעיף קטן (ד), יש אפשרות להסיע במהלך יום הלימודים גם למקומות שהם חלק מתכנית הלימודים.

אביבית ברקאי אהרונוף: אני רוצה לציין שגם תלמידים משולבים, חלק מתכנית הלימודים שלהם כוללת לעתים גם טיפולים פרה-רפואיים שלצערנו הרב הם לא מקבלים אותם במסגרת הבית-ספרית.

אביבית ברקאי אהרונוף: בנסיבות האלה שאין ברירה והם צריכים לקבל את הטיפולים הללו מחוץ למסגרת הבית-ספרית, מאחר וזה חלק מתכנית הלימודים, אני מבקשת שתהיה הסעה או שיוכנס העניין הזה גם כאן, שתהיה הסעה גם לטיפולים ובחזרה כמו למרכז מחוננים, כמו כל מסגרת אחרת שהיא חלק מתכנית הלימודים.

יעקב מרגי: התנדבתם למחוננים.

יעקב מרגי: התנדבתם לאווירונאוטיקה.

יעקב מרגי: אמנם נראה כאילו אני מחייך אבל אני לא מחייך.

יעקב מרגי: לכאורה בבסיסי את צודקת.

יעקב מרגי: אני מבין שזה קומם אתכם, זה יורד לפרטים וכבר אי אפשר לשלוט בזה.

יעקב מרגי: משרד החינוך קיבל על עצמו לספק גם את השירותים הטיפוליים הפרה-רפואיים לילדים.

יעקב מרגי: חלקם נעשים במסגרת הלימודים, בתוך יום הלימודים.

יעקב מרגי: מי אמור להסיע את הילדים האלה?

חיה הראל: הם מקבלים את השירות.

חיה הראל: אם זה ילד משולב שבתוך תכנית הלימודים שלו נבנה לו גם שירות פרה-רפואי, בתוך בית הספר.

יעקב מרגי: הוא יקבל את זה בתוך בית הספר.

יעקב מרגי: תודה רבה.

חיה הראל: כן.

חיה הראל: אביבית מדברת על כך שההורים החליטו לקחת ילד לקלינאית תקשורת והיא יכולה לקבל את הילד רק ב-9:00 בבוקר כי כל הילדים האחרים באים אחר הצהרים.

חיה הראל: ההורים רוצים שייקחו אותו לקופת חולים בהסעה.

אילן שי: יש גם הגדרת סל - כל מוסד חינוך וכיוצא בזה.

יעקב מרגי: לא הבנתי.

אילן שי: בתוך סעיף קטן (ד) כתוב "או למוסד חינוך כיוצא בזה".

אילן שי: אם הוא יוצא מבית ספר לאיזושהי מסגרת שיש לה סמל מוסד של משרד החינוך, הוא זכאי להסעה.

מירב ישראלי: זה נחשב מוסד חינוך?

יעקב מרגי: כן, אבל לא בתוך מוסד החינוך.

חיה הראל: סמל מוסד.

מנשה דלל: הורה לילד בחינוך המיוחד.

יעקב מרגי: בן כמה הילד?

מנשה דלל: אוטוטו בן 9.

מנשה דלל: אתה זוכר שדיברנו בדיון בפברואר.

מנשה דלל: אני רק מתייחס לנקודה האחרונה שנשמעה ויכול להיות שאני כאן לא מבין.

מנשה דלל: יש לנו מצב נתון של ילד שבאה פסיכולוגית בית הספר ואומרת שאנחנו את הטיפול הרגשי בבית הספר, מאוד מוגבלים, הוא מאוד מצומצם והוא צריך מסגרת פרטית.

מנשה דלל: אומרת במכתב רשמי פסיכולוגית בית הספר.

מנשה דלל: מה דינו של אותו ילד מבחינת ההסעה?

יעקב מרגי: היא גם אמרה שהוא חייב לקבל את זה בין 9:00 ל-10:00 בבוקר או בין 10:00 ל-11:00 או לאחר שעות הלימודים?

מנשה דלל: במסגרת פרטית על כל המשתמע גם מבחינת עלויות הטיפול עצמו.

יעקב מרגי: אני שואל אותך שאלה.

יעקב מרגי: אנחנו עכשיו נוגעים בהסעות.

יעקב מרגי: אני מאמין שהפסיכולוגית לא תתחום את זה לשעות הלימודים.

יעקב מרגי: הפסיכולוגית הפרטית, הטיפול התוספתי כפי שנקרא לו.

יעקב מרגי: רבותיי, לפעמים אנחנו שוכחים איך התחלנו.

יעקב מרגי: כרגע אנחנו בעקבות השילוב וזכאות ועדת הזכאות והאפיון ולא נצא עכשיו לכל זרועות התמנון של כל הצרות שלנו.

יעקב מרגי: זה לא המקרה.

יעקב מרגי: הסעיף מדבר על כך שכל מה שקשור בתכנית הלימודים, כפי שחיה אמרה.

יעקב מרגי: כל מה שמופיע בתכנית הלימודית האישית, יש לזה את המענה.

קריאה: לא בבית הספר.

יעקב מרגי: גם אם זה לא בבית הספר וזה מופיע בתכנית, זה מכוסה והיא אמרה את זה.

יעקב מרגי: נקודה.

חיה הראל: אמרתי אבל לא פרה-רפואי.

מנשה דלל: יש כאן איזושהי הסללה - ואמרה יפה נועה מהשלטון המקומי – של זכאות, שיבוץ ואחר כך קביעת המסלול.

מנשה דלל: אנחנו כל הזמן מדברים על בית.

מנשה דלל: מה קורה אם יש ילד שיש לו שני בתים?

יעקב מרגי: עזוב.

יעקב מרגי: כאשר מישהו במדינה ישכיל ויפתח את סוגיית שני הבתים, ייכנס גם החינוך המיוחד.

יעקב מרגי: קודם החינוך המיוחד ואחר כך הדברים האחרים.

מנשה דלל: ב-12 בפברואר.

יעקב מרגי: עכשיו אנחנו בתקנות הרגילות בהיעדר שני בתים.

יעקב מרגי: אני אומר לך שבקצב מסוים אנחנו נגיע לשלושה בתים.

יעקב מרגי: אל תדאג.

יעקב מרגי: עזוב, זאת לא האכסניה עכשיו.

יעקב מרגי: אמרתי לכם, רבותיי, תשתדלו להיצמד לסעיפים.

מנשה דלל: בוא תהיה מורה נבוכים.

יעקב מרגי: לא רוצה עכשיו.

יעקב מרגי: לא בשלב הזה.

יעקב מרגי: אין לי זמן.

יעקב מרגי: חבל.

מנשה דלל: נושא של שילוב למוסד הקרוב.

מנשה דלל: קרוב לאיזה בית?

יעקב מרגי: לא דן בזה.

יעקב מרגי: נקודה.

יעקב מרגי: הבנתי אותך.

יעקב מרגי: אתה חושב שלא הבנתי לאן אתה רוצה להגיע?

אסתר קרמר: קואליציית הורים לילדים עם צרכים מיוחדים.

אסתר קרמר: הקטע של מקום אחר, למשל במגזר הספרדי, התלמידים לא יכולים לצאת למתי"ה כי המתי"ה לא נותנת שירות לתלמידים במוכר שאינו רשמי ולכן הם יוצאים למוסדות כמו למשל שמעיה, ושם נותנים להם את השירות אך ורק בשעות הבוקר.

יעקב מרגי: מופיע בתכנית האישית?

אסתר קרמר: מופיע בתכנית האישית ועל פי חוק לא מגיעה להם הסעה לשם.

מירב ישראלי: זה נחשב מוסד חינוך אחר?

אסתר קרמר: זה לא מוסד חינוך.

אסתר קרמר: זאת מסגרת פרטית.

אסתר קרמר: זו עמותה.

אילן שי: למרכזים הטיפוליים האלה כרגע יש סמל מוסד.

יעקב מרגי: במקרה הבאת כדוגמה את שמעיה שיש לו סמל מוסד.

חיה הראל: היא נתנה דוגמה ריאלית, שמעיה או שמע.

יעקב מרגי: ושם הוא יהיה זכאי להסעה.

אילן שי: אני אוסיף עוד משהו.

אילן שי: בלשכה המשפטית יש מחלוקת לגבי השאלה אם צריך שיהיה להם סמל מוסד או לא.

אילן שי: אם הם עונים על ההגדרה בחוק הפיקוח על בתי ספר של מוסד שמעניק לימודים שיטתיים.

יעקב מרגי: הכרעתם בנושא הזה או שהוא נשאר בצריך עיון?

אילן שי: כרגע עדיין יש להם סמל מוסד.

יעקב מרגי: אל תקלקלו את זה.

יעקב מרגי: תנו להם את זה.

מירב ישראלי: יש מצב שייקחו להם את זה.

אילן שי: כן.

אילן שי: יש מצב שייקחו להם את זה.

יעקב מרגי: הרבה קיבלו תעודות הוקרה ומדליות ואחרי חצי שנה באו לכנסת להתלונן.

יעקב מרגי: אל תציינו לשבח שום דבר כי אלופים לקלקל את זה.

זהר פילבר: המרכז לנסיעה בטוחה לילדים עם צרכים מיוחדים, בבית חולים "אלין".

זהר פילבר: לעניין התקשרות של שתי רשויות לביצוע הסעה.

זהר פילבר: דיברנו על משך זמן ועל מספר ילדים בהסעה ויש עוד נקודה שלא נגענו בה והיא מה שקורה לפעמים בשטח כאשר ילדים מורדים באמצע המסלול.

זהר פילבר: זאת אומרת, רשות אחת מתחילה להסיע אותם, מורידים אותם באיזושהי תחנת מעבר והם עוברים להסעה שנייה.

יעקב מרגי: כאשר נגענו סוגיה הזאת, רשמתי לעצמי וביקשתי לגבי סעיף (ו) כללים והנחיות בנושא.

יעקב מרגי: לא בכל תנאי.

יעקב מרגי: לא יאושר בצורה ערטילאית.

זהר פילבר: אני מבקשת להתייחס גם לזה.

יעקב מרגי: ודאי.

אורית אמיתי: אני מסיכוי שווה וגם אימא לילד עם צרכים מיוחדים.

אורית אמיתי: אני רוצה להתייחס גם לשיקול הדעת של הרשות.

אורית אמיתי: צריכים להיקבע קריטריונים חד משמעיים לגבי משך הזמן ומספר הילדים.

אורית אמיתי: אנחנו יודעים היום על מקרים בהם יש אפילו מעל ל-18-15 ילדים.

יעקב מרגי: זה לא הסעיף.

יעקב מרגי: נגיע לזה.

אורית אמיתי: חשוב לי לומר שזה באמת נובע הרבה פעמים משיקולים תקציביים.

יעקב מרגי: כאשר נגיע לסעיף, תאמרי את זה שוב וגם אחרים יאמרו זאת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הפנית את תשומת לבנו.

חני קאופמן: אני אימא לילד משולב ואני רוצה לגעת בנקודה של המלחמה על גב הילד.

חני קאופמן: כאשר הוא הגיע לבית ספר תיכון, אף בית ספר לא הסכים לקבל אותו.

חני קאופמן: גם כאשר הפיקוח עשה מאמצים רבים לעזור לי למצוא מסגרת, לא הצליחו למצוא לו מסגרת.

חני קאופמן: עברתי מרשות לרשות על מנת שיעזרו לי.

יעקב מרגי: תאמיני לי, זה לחם חוקי ובא לי לפתוח את זה אבל אני בתקנות ההסעות.

יעקב מרגי: תתייחסי לזה.

חני קאופמן: אני מדברת על כל הרובד הדתי.

חני קאופמן: הממ"ד.

חני קאופמן: על כל הרובד הדתי.

חני קאופמן: גם בממ"ד.

חני קאופמן: אני לא מדברת על החרדי.

חני קאופמן: הילד שלי סיים בית ספר יסודי.

יעקב מרגי: מה הקשר?

חני קאופמן: כרגע אני יום יום מסיעה אותו למבשרת כי אני החלטתי לא להשאיר אותו בבית.

חני קאופמן: למה ועדת הסעות אומרת לי שהפתרון בפדגוגי והפדגוגי אומר לי שהפתרון בהסעות?

חני קאופמן: אתי מעבירים ממשרד למשרד ואני רצה ממשרד למשרד וכולם מכילים אותי וכולם אומרים לי שאני ממש צודקת, שזה ממש מקרה שמגיעה הסעה, אבל אי אפשר ליצור תקדים.

יעקב מרגי: את גרה בירושלים.

חני קאופמן: לא.

חני קאופמן: אני לא גרה בירושלים.

חני קאופמן: אני עברתי מרשות לרשות כי חשבתי שיהיה לי סיכוי לקבל מענה.

יעקב מרגי: אמרת שאת מסיעה אותו למבשרת.

יעקב מרגי: מאיפה?

חני קאופמן: מבני ברק.

יעקב מרגי: מבני ברק למבשרת?

חני קאופמן: מבני ברק, יום יום.

חני קאופמן: אני בבית עם שני נכים.

חני קאופמן: בעלי נכה צה"ל, קטוע רגל ממלחמת יום כיפור.

חני קאופמן: המשפחה שלי נתנה הרבה מאוד ואני יום יום מסיעה את הילד וכולם אומרים לי שאני צודקת.

יעקב מרגי: משרד החינוך מכיר את המקרה?

חני קאופמן: מכיר את המקרה הזה מצוין.

חני קאופמן: הייתה ועדה.

שמעון אבני: זה עלה לוועדה.

יעקב מרגי: הכי קל לומר שזה עלה לוועדה.

יעקב מרגי: זאת בכלל לא בעיה שלך.

יעקב מרגי: למה אתה קופץ?

יעקב מרגי: קודם כל צריכה להיות זכאות, אחר כך שיבוץ ואחר כך הסעות.

יעקב מרגי: זה לא אתה.

יעקב מרגי: הבעיה שלה מתחילה עוד לפני כן.

שמעון אבני: השיבוץ הוא הבעיה.

יעקב מרגי: למה אתה קופץ?

שמעון אבני: כי אני חלק.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אתה לא חלק מזה.

יעקב מרגי: כך לא פותרים בעיה.

יעקב מרגי: הבעיה מתחילה במקום אחר ולא אצלך.

יעקב מרגי: תראי, זאת לא האכסניה של זה.

יעקב מרגי: הכי קל לומר לך שתתני לי את הפרטים ואני אכנס במי שצריך להיכנס.

יעקב מרגי: זה הכי קל לעשות ואני אכנס.

יעקב מרגי: בסדר?

יעקב מרגי: אבל חבל שאת יושבת עם מטען כזה.

חני קאופמן: שוב אנחנו חוזרים לאותו מקום.

חני קאופמן: התחום הפדגוגי חייב להימצא בתוך המשרד, בתוך הוועדה.

יעקב מרגי: הוא קיים.

יעקב מרגי: לא בוועדת הסעות.

יעקב מרגי: גברתי, אני מוכן לקבל את המקרה הספציפי.

יעקב מרגי: תעלי אותו על הכתב ותשלחי לי במייל.

יעקב מרגי: הוא יטופל.

יעקב מרגי: אלה לא הסעות.

יעקב מרגי: הסעה זה הדבר האחרון שצריך לטפל בו .

מירב ישראלי: מה עם התקנות של התיקון לתקנות הרישום בעקבות חוק חינוך מיוחד?

יעקב מרגי: הפציינטים שמטפלים בזה לא יושבים כאן.

יעקב מרגי: מנכ"ל המשרד, עוזרו שהוא גם יושב על כמה אגפים, וגם יועץ משפטי של המחוז.

יעקב מרגי: לא יודע.

יעקב מרגי: תוקנו תקנות.

יעקב מרגי: תקנות הרישום שאני תיקנתי שנותנות מענה לרישום, אני אומר לך, ואפילו עשינו מסיבת עיתונאים, מישהו אכף אותן במשרד?

יעקב מרגי: מישהו נתן עדיפות ליישם אותן?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: זה לא באכסניה הזאת.

יעקב מרגי: תיקנו תקנות, אז הם יאכפו אותן?

יעקב מרגי: הרי ראש הרשות, כשיש מוסד והילד יכול לקבל מענה, לא רוצה לשבץ אותו, משרד החינוך יעשה לו משהו?

יעקב מרגי: יעשה אתו משהו?

יעקב מרגי: הפוך.

יעקב מרגי: הוא ייתן לו עוד כל מיני צ'ופרים בגלל שהוא עונה להגדרות כאלה ואחרות בסעיפים אחרים ויתעלם מהסוגיה הזאת.

יעקב מרגי: אני מאוד מודה לך על שהעלית את זה אבל זו לא האכסניה.

מנחם גולדין: קשר, הבית של המשפחות המיוחדות.

מנחם גולדין: תודה על רשות הדיבור.

מנחם גולדין: זה לא מובן מאליו.

יעקב מרגי: למה לא מובן מאליו?

יעקב מרגי: אצלנו הכול מובן מאליו.

מנחם גולדין: אצלי שום דבר לא מובן מאליו.

יעקב מרגי: אצלנו מימין לשמאל, מובן מאליו.

מנחם גולדין: בסעיף 2(ב) מצוין חוק לימוד חובה, חוק חינוך ממלכתי ולא מצוין חוק חינוך מיוחד.

מנחם גולדין: אני רוצה דווקא לגעת לא בצד של השילוב אלא צריך לזכור שעדיין כנראה יהיו כיתות קטנות, יהיו בתי ספר לחינוך מיוחד וגם בלי כל קשר למוכר, כנראה לא כל הסוגים שלהם יהיו בכל מקום.

מנחם גולדין: אני יודע שיש גם נכונות של המשרד להסתכל לא רק על רשותי אלא גם על מחוזי בדברים האלה.

מנחם גולדין: לכן צריך בסעיף (ב) שמעבר לזה, מאזור הרישום וכולי, באמת להכניס את חוק חינוך מיוחד.

יעקב מרגי: יש מקום?

אילן שי: ההוראות הן בחוק חינוך ממלכתי והתקנות מכוחן.

אילן שי: אין מכוח חוק חינוך מיוחד אזורי רישום.

מנחם גולדין: זכור לי הסעיף בחוק חינוך מיוחד שמדבר על כך שהוא יקבל באזור מגורים.

יעקב מרגי: ואם אין לו?

מנחם גולדין: תכף אני אגע בסעיף (ג) ולזה אני מתייחס.

יעקב מרגי: אם התייחסנו בחוק החינוך המיוחד לסוגיה הזאת.

אילן שי: תסתכלו על הסיפה.

אילן שי: הזכאות להסעה היא אם הילד לומד במוסד חינוך מתאים לצרכיו קרוב יותר למקום מגוריו לפי חוק חינוך מיוחד.

אילן שי: חוק חינוך מיוחד, בעצם אין בו רובע או אזור רישום.

מנחם גולדין: יש תקנות ואפשר להתייחס אליהן אבל זה מביא אותי לסעיף (ג) שזו הבעיה הגדולה.

מנחם גולדין: למעשה אנחנו יוצרים כאן אישור מנהל שהוא אישור מנהל גם לאותם מקומיים שלמעשה אין את האפשרות הזאת ומי שיקבע אם הוא יקבל את הנער לבית הספר לחינוך מיוחד, זה אותו אחראי הסעות שיקבע אם יש הסעה או לא.

מירב ישראלי: בעצם זה שיבוץ.

מירב ישראלי: זאת לא הסעה.

מנחם גולדין: אפשר לומר שלא מדברים על שיבוץ.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אנחנו יוצאים מתוך הנחה של זכאות, שיבוץ, הסעה.

נועה בן אריה: אבל ההערה היא הערה נכונה.

יעקב מרגי: למה היא נכונה?

מנחם גולדין: כי סעיף (ג) מדבר על שיבוץ.

מנחם גולדין: חד וחלק.

מנחם גולדין: סעיף (ג) אומר שאנחנו מדברים על שיבוץ.

מנחם גולדין: אם רשות רוצה לשבץ מישהו בהתאם לצרכיו שהוא לא במסגרת על-רשותית וכולי, זה יהיה אך ורק באישור מנהל ההסעות.

מנחם גולדין: מי שקובע את השיבוץ בפועל, וזה דרך הסעיף הזה, הוא למעשה אותו אחראי על הסעות.

מנחם גולדין: זה מה שאמרת בתחילת הדיון, שאתה לא רוצה את אותם אותם מניעים פדגוגיים.

מנחם גולדין: זה אישור מנהל ואני רוצה לייחד את זה, ובזה אני אסיים, באמת לאותן מסגרות של כיתות קטנות בבית ספר לחינוך מיוחד, גם בלי המוכר שאינו רשמי, שהרבה פעמים משרד החינוך, כמענה לצרכיו וכולי, אלה דברים קרובים.

מנחם גולדין: בכלל אני רוצה להעלות את השאלה, וזה בסיפה, האם באמת נכון לנסח את הסעיף ככזה שכל שיבוץ כזה עכשיו צריך אישור.

מנחם גולדין: דרך אגב, בחוזר כתוב התייעצות ודברים אחרים אבל אישור ממש, אני לא בטוח שדרך תקנות לחוק הסעה בטיחותית אתה יכול לחייב בכל השיבוצים של הרשות שזה יהיה באישור המנהל.

יעקב מרגי: בגלל שטעיתי, אני רוצה להתמקד בזה.

נועה בן אריה: ההערה נכונה.

יעקב מרגי: ההערה חזקה והיא במיקומה.

נועה בן אריה: ההערה היא הערה נכונה בהקשר שכאשר אנחנו עוסקים בשאלת השיבוץ, יש שאלה גדולה.

יעקב מרגי: השאלה היא למה אישור המנהל.

נועה בן אריה: למה אישור המנהל.

יעקב מרגי: איך נכנס כאן אישור המנהל?

נועה בן אריה: אני אסביר כי התכלית של הסעיף הזה הייתה תכלית אחרת.

נועה בן אריה: ברור.

נועה בן אריה: התכלית הייתה שהאישור למסלול ההיסעים שהוא ביי פרודקט של אותו שיבוץ, הוא מה שצריך להינתן על ידי המנהל.

יעקב מרגי: אם כן, נסחו את זה בהתאם.

נועה בן אריה: אתה צודק.

מירב ישראלי: ממה נפשך, אם השיבוץ הוא נכון וזאת הרשות המקומית בדרך כלל יודעת, צריך לתת לו את ההסעה.

מירב ישראלי: צריך לתת לו את ההסעה כי השיבוץ הוא נכון.

מירב ישראלי: אי אפשר להפריד את הדברים.

מירב ישראלי: את לא יכולה לומר שאת רוצה לשבץ אותו אבל את צריכה לבקש אישור מהמנהל על מסלול ההסעה.

מירב ישראלי: הרי זה היינו הך.

נועה בן אריה: יש שתי דרכים.

נועה בן אריה: או להכיר בכך ששיבוץ שהוא לא קלאסי במובן של אזורי רישום במוסד הקרוב ביותר, בהתאם ללקות בה מאופיין הילד עם הצרכים המיוחדים, ואז אחד משניים: או שעצם השיבוץ החריג הזה יעבור אישור – אגב, בהיבט פדגוגי ולא בהיבט של הסעות – ואז התוצר שלו הוא אישור מסלול היסעים.

מירב ישראלי: בדיוק.

יעקב מרגי: לכן צריך לתקן כאן את הניסוח.

נועה בן אריה: או להשאיר את שיקול הדעת אך ורק ברשות, בוועדת הזכאות ובשיבוץ ולהניח שאם הרשות נתנה את אישורה לאותו שיבוץ חריג, היא כנראה הבינה מה היא עושה.

יעקב מרגי: כאן נתנו למנהל איזו סמכות-על.

נועה בן אריה: אז ממילא המנהל יהיה צריך לאשר את ההסעה.

יעקב מרגי: צריך לנסח את הנוסח הזה.

יעקב מרגי: אלא אם רציתם לתת סמכות-על.

חיה הראל: לא.

חיה הראל: זאת לא הייתה הכוונה.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: כל הכבוד.

יעקב מרגי: יתוקן.

נורית קורן: צריך לשים לב שהשיבוץ יהיה גם מבחינה פדגוגית וגם מה שמתאים, וגם שלא יהיו הרבה שעות בזמן ההסעה.

יעקב מרגי: נגיע לזמן ההסעה.

יעקב מרגי: כרגע אנחנו עוד בשילוב.

נורית קורן: כבר בשיבוץ צריך לקחת את השיקול הזה.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: אנחנו בתקנות הסעות.

יעקב מרגי: יתוקן.

יעקב מרגי: ממשיכים.

יעקב מרגי: רבותיי, יש הרבה שיעורי בית עד עכשיו.

אילן שי: זכאות לליווי

אילן שי: ועדת זכאות ואפיון שקבעה את זכאותו של ילד להסעה לפי תקנה 2(א)(1) תחליט בהתאם לסוג המוגבלות ורמת התפקוד האם יש לקבוע לו זכאות לליווי.

אילן שי: ועדת הסעות החליטה שהוא יהיה זכאי לליווי.

אילן שי: המנהל יכול לאשר ליווי לילד שהמציא אישור רפואי עדכני כי הוא סובל מאפילפסיה לא מאוזנת.

יעקב מרגי: תמשיך לסעיף 4.

אילן שי: ועדת הסעות

הסעות יכלול: עובד משרד החינוך שהמנהל הכללי של משרד החינוך מינה והוא יהיה היושב ראש.

הסעות יכלול: נציג אגף הסעות במשרד החינוך.

הסעות יכלול: נציג אגף תקציבים של משרד החינוך.

הסעות יכלול: נציג חשבות משרד החינוך.

הסעות יכלול: הוועדה תקבע את סדרי עבודתה אם אין הוראה אחרת בדין.

הסעות יכלול: סדרי העבודה יפורסמו באתר האינטרנט של משרד החינוך.

הסעות יכלול: אני אוסיף ואומר שיש בקשה שקיבלנו מהארגונים לפיה סדרי הדין יפורסמו גם באתרי האינטרנט של הרשויות המקומיות ו עדיין לא הספקנו לדון על זה עם השלטון המקומי.

יעקב מרגי: משרדי ממשלה.

יעקב מרגי: שלטון מקומי.

יעקב מרגי: הערות לסעיפים 3 ו-4.

אמיתי שוחט: לסעיף 4.

אמיתי שוחט: אני רוצה לצטט את יושב ראש הוועדה מיוני 2017 שאמר שאם הוא היה רופא, היה מאבחן את המשרד בפראנויה על הרכב ועדת ההסעות.

יעקב מרגי: גם כאן.

אמיתי שוחט: זו ועדה תקציבית מאוד וכמו שכבר נאמר קודם, צריך הסדרה אבל באמת ההקשר כאן הוא ההקשר של מספר האנשים וההצעה התקציבית המאוד גדולה שלו.

אמיתי שוחט: זאת בעיקר ההערה שלנו.

מירב ישראלי: אני מבינה שגם ילדים, זה מה שדובר על הגילאים.

אמיתי שוחט: כן.

חיה הראל: דיברנו על ילדי גן.

חיה הראל: יש ילדים שנשארו עוד שנה בגן ואנחנו לא יכולים לומר שזה עד גיל חמש ובגיל שש הוא עוד נוסע כילד גן ואנחנו מונעים ממנו הסעה.

מירב ישראלי: זאת אומרת, כל ילד בגן ילדים.

יעקב מרגי: כל עוד הוא במסגרת של גן.

חיה הראל: כל עוד הוא בגן.

יעקב מרגי: כאן זה מרחיב.

יעקב מרגי: בסדר.

מירב ישראלי: בנושא של (ו).

מירב ישראלי: זה ליווי אישי או שזה ליווי בכלל?

אילן שי: כן.

אילן שי: ליווי אישי.

שמעון אבני: חוץ ממנו יש עוד מלווה.

מירב ישראלי: כן.

מירב ישראלי: זו הוראה אחרת.

מירב ישראלי: זה מבחינת השאלות שלי.

מירב ישראלי: רק לגבי ועדת הסעות, אני רוצה לקשר את (ד) לתקנה 4.

מירב ישראלי: כל הנושא של ועדת הסעות, וזה גם מה שאמרת קודם, אנחנו גם צריכים לדבר על ההרכב כי ההרכב כרגע, אין בו כל כך היבטים פדגוגיים שבאים לידי ביטוי.

יעקב מרגי: נציג אגף חינוך מיוחד במשרד החינוך.

מירב ישראלי: היה ניסיון להכניס מישהו שאולי הנציבות תמליץ עליו.

קריאה: אדם עם מוגבלות.

מירב ישראלי: כן.

מירב ישראלי: שיהיו בהרכב הוועדה כל מיני היבטים שהם לאו דווקא תקציביים.

מירב ישראלי: כל הנושא של איך הוועדה עובדת.

יעקב מרגי: נציג חשבות משרד החינוך ונציג אגף התקציבים של משרד החינוך.

דודי מזרחי: כך נראית כל ועדת הקצבות במשרד החינוך ובמשרדי הממשלה.

דודי מזרחי: יש נציג תקציבים, נציג חשבות, נציג ייעוץ משפטי, יש את מנהל היחידה.

דודי מזרחי: אם רוצים לשנות את השיטה, אפשר לדבר על זה אבל כך עובדות ועדות במשרדי ממשלה.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים להיות בטוחים.

יעקב מרגי: אנחנו לא רוצים לשנות כלום.

יעקב מרגי: אנחנו רק רוצים להיות בטוחים שהשיקולים הענייניים, טובת הילד, מנחים את הוועדה.

יעקב מרגי: זה מה שאנחנו רוצים.

יעקב מרגי: השאלה איך אני יכול לדעת, בלי לפגוע באף נציג של משרד האוצר, שבצדק התפקיד שלו הוא לא להתייחס לסוגיות הפדגוגיות.

יעקב מרגי: הוא מסתכל עליך דרך החור של אגף התקציבים, דרך זה שאתה תעמוד ביעדי התקציב שלך כך שמחר-מחרתיים לא תבוא ותאמר לו שחרגת מהתקציב.

מירב ישראלי: אני רוצה גם להזכיר בעצם מה רוחב הסמכות של הוועדה הזאת.

מירב ישראלי: הרי כיום רוב הילדים בחינוך המיוחד, כל הילדים בחינוך המיוחד, יהיו מכוסים על ידי ועדת הזכאות והאפיון ובכלל לא יגיעו לוועדת הסעות.

יעקב מרגי: אלה המקרים החריגים.

מירב ישראלי: בדיוק.

מירב ישראלי: מדובר על ילדים שהם לא ילדי חינוך מיוחד או מוסדות או שילוב ובכל זאת לפי חוק הסעה בטיחותית הם צריכים את ההסעה.

מירב ישראלי: האם הם צריכים את ההסעה או לא צריכים את ההסעה?

מירב ישראלי: הרי זאת השאלה שהוועדה, למיטב הבנתי ואולי אני לא מבינה, צריכה לשאול.

מירב ישראלי: האם יש תקציב להסעה או אין תקציב, זה לא רלוונטי לזכאות שלו לפי החוק אם ילד זקוק להסעה.

מירב ישראלי: זה הפרמטר.

דודי מזרחי: המציאות היא הרבה יותר מורכבת.

דודי מזרחי: כשאני מסתכל על הרכב הוועדה, אולי בעולם אוטופי הרכב דומה בנושאים אחרים היה צריך להיות אחר.

דודי מזרחי: לא יודע.

דודי מזרחי: אבל כאן יש שני נציגים למשרד האוצר, נציג של החשב הכללי ונציג של אגף התקציבים.

דודי מזרחי: כל שאר בעלי התפקידים כפופים למנהל הכללי של משר החינוך.

דודי מזרחי: כולנו עוסקים אך ורק בחינוך.

דודי מזרחי: אגב, גם נציגי אגף תקציבים ונציג החשבות שמשתתפים בדיונים, מסתכלים על כל נושא לגופו של עניין אבל צריך גם לוודא שיש לו מענה תקציבי.

דודי מזרחי: אי אפשר לקבל החלטה שאין לה גיבוי תקציבי.

מירב ישראלי: איך אתה יכול לומר שילד זכאי לפי החוק ואין גיבוי תקציבי?

דודי מזרחי: זה לא קשור.

דודי מזרחי: אנחנו רוצים לוודא.

דודי מזרחי: אפשר לקבל החלטות שאין להן גיבוי תקציבי ולכן אני יכול להבין – יושב מאחורי נציג אגף התקציבים שיתייחס בעצמו – את הרציונל.

יעקב מרגי: אני מבין אותך ולא מבין אותך.

יעקב מרגי: אתה יכול להבין את מה שאמרתי עכשיו?

יעקב מרגי: תקשיב.

יעקב מרגי: זה בדיוק אותו דבר.

יעקב מרגי: החלטה אם הוא זכאי להסעה בוועדה תתקבל לפי העניין ולפי הצורך.

יעקב מרגי: זו בעיה תקציבית?

יעקב מרגי: מצדי שיגיד, נכון, אתה זכאי, כרגע אין לנו מימון.

יעקב מרגי: אני לא רוצה ששיקול הדעת בהחלטה יהיה במסגרת התקציב שלך.

מירב ישראלי: לפי החוק.

יעקב מרגי: אני לא רוצה את זה.

דודי מזרחי: אני לפחות לא מכיר דבר כזה.

יעקב מרגי: אני אוכיח לך שאתה עושה את זה ביום יום.

יעקב מרגי: בשנים האחרונות, כל סוגיית הסייעות הרפואיות, סייעות לילדים עם אלרגיה, אף פעם זה לא עמד במסגרת.

יעקב מרגי: תמיד תוך כדי תנועה ומשרדי הממשלה, וגם מנגנוני התקציב השונים של משרדי הממשלה ועוטף משרדי הממשלה, יודעים להתמודד עם זה ולסדר את זה.

יעקב מרגי: אני יכול לומר שבסדר, זה ההרכב, אני יכול לחיות עם ההרכב, אבל כשאתה אומר לי שזה הרציונל, שאי אפשר לקבל החלטה שאין לה גיבוי תקציבי, אני לא שם.

יעקב מרגי: זה הסיפור של האימא כאן.

יעקב מרגי: קודם כל, מה טוב לילד, מה צריך הילד ואחר כך תתמודד עם הבעיה התקציבית.

דודי מזרחי: המקרה הזה הוא מקרה חריג ומאוד בעייתי בלי קשר אם אני מסכים או לא.

דודי מזרחי: פחות מעולם תוכן של ההסעה.

דודי מזרחי: במקרה הספציפי הזה, זה לא אפס או אחד.

דודי מזרחי: בדרך כלל אלה דברים שמגיעים לוועדות חריגים ואלה מקרים מאוד מאוד ספציפיים וההחלטות שמתקבלות בדרך כלל בוועדות ההסעות נובעות מבחינה ספציפית.

דודי מזרחי: זאת בדרך כלל לא שאלה אם ילד זכאי להסעה, כן או לא, אלא מקרים של ילד שמוסע למוסדות מאוד מאוד מסוימים.

יעקב מרגי: ברור לי.

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: אם זה לא כך, זה לא היה מגיע לוועדה הזאת אלא היה נסגר.

יעקב מרגי: תקשיב, אני עדיין חוזר ואומר שצריכה לצאת כאן אמירה ברורה וחד-משמעית ששיקול הדעת של הוועדה הוא לא תקציבי.

יעקב מרגי: ועדת הסעות, אם אתה אומר לי, וההרכב שלה מעיד על הרציונל וזה תואם את מה שאמרת ואני מודה לך על ההגינות וההוגנות.

יעקב מרגי: שמת את זה על השולחן.

יעקב מרגי: זה לא יהיה.

יעקב מרגי: לא יהיה.

יעקב מרגי: זכאות היא לא תלויית סעיף תקציבי.

דודי מזרחי: אין ילד שהוא זכאי להסעה ולא מקבל.

דודי מזרחי: אני לא מכיר דבר כזה.

יעקב מרגי: אני מסכים אתך.

יעקב מרגי: אני יודע שאתם עושים את זה, מאשרים גם כשאין מסגרת תקציבית אבל ברגע שאתה בא ואומר שצריך לקבל החלטות שיש להן גיבוי תקציבי, אני עוצר אותך כאן.

יעקב מרגי: אתה יודע למה?

יעקב מרגי: איך חז"ל אמרו?

יעקב מרגי: כשם שפרצופיהם שונים, כך דעותיהם שונות וההתנהלות היא שונה.

יעקב מרגי: אני יודע איך זה עובד.

יעקב מרגי: זה עובד כך.

יעקב מרגי: לצערי הרב זה עובד כך.

יעקב מרגי: כשאין בעיה תקציבית, זה מאושר, וכשיש בעיה תקציבית, זה לא מאושר.

יעקב מרגי: אני מדבר על ההסעות ולא על דברים אחרים.

נורית קורן: במקרה של ההסעות זה הדבר הכי חמור שיש לנו כל כך הרבה תלונות של הורים שמתלוננים ואנחנו מטפלים.

נורית קורן: כל הזמן אני מעבירה לרחלי אברמסון תלונות לגבי ילדים שנשארים בבית בגלל נושא כזה או מריבה בין המועצה.

יעקב מרגי: יש פניות ציבור.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: אני עכשיו שלא בפניות ציבור.

יעקב מרגי: אני אומר לך שילדים מוסעים בהמוניהם לפי צרכיהם ואין לי בעיה.

יעקב מרגי: אבל זה מגיע לוועדת הסעות בגלל שהמקרה שונה מהמסלול הרגיל.

דודי מזרחי: נכון, זה שונה מהמסלול הרגיל.

יעקב מרגי: אם הפדגוגיה החליטה ואין מענה אחר, ומה לעשות, אנחנו במדינה שעדיין חל חוק חינוך חובה, וזה לא רק חל על התלמיד, זה קודם כל חל על המדינה ואחר כך על התלמיד, חוק חינוך חובה, זה מה שמנחה אותי.

דודי מזרחי: אם אין מענה אחר, הילד תמיד צריך לקבל פתרון.

דודי מזרחי: נקודה.

יעקב מרגי: זה לא תואם את הרכב הוועדה.

יעקב מרגי: נקודה.

יעקב מרגי: מה אתה רוצה?

יעקב מרגי: זה לא משקף.

יעקב מרגי: כאן אני רואה כסף.

יעקב מרגי: תסכים אתי שכאן אני רואה כסף.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להתעכב על זה יותר מדי.

יעקב מרגי: הנה, אני אומר לך שלטעמי בהרכב הוועדה, אני רואה רק כסף.

יעקב מרגי: אני רואה רק כסף.

יעקב מרגי: אם אני ארד לרזולוציות, מי זה נציג אגף החינוך המיוחד?

יעקב מרגי: התקציבן של האגף?

דודי מזרחי: לא.

דודי מזרחי: חיה הראל.

יעקב מרגי: לא הכלכלן של האגף?

קריאה: לא.

יעקב מרגי: תאר לך שלא הייתה חיה הראל והיית אומר לי הכלכלנית של אגף חינוך מיוחד שבמקרה אני מכיר אותה.

יעקב מרגי: תאר לך שהיא הייתה.

יעקב מרגי: אז מה הייתי רואה?

יעקב מרגי: סופר כסף.

חיה הראל: יש כאן את שיקול הדעת בוועדה.

יעקב מרגי: מי השיקול הפדגוגי בהרכב הזה של הוועדה?

מירב ישראלי: קול אחד.

חיה הראל: אני מצליחה לשכנע אותם.

נורית קורן: את לא צריכה לשכנע אותם.

נורית קורן: זה מה שצריך להיות.

חיה הראל: זה התפקיד שלי.

חיה הראל: זה התפקיד שלי בכל יום שני בבוקר, לשכנע.

דודי מזרחי: כולם רוצים את טובת הילד.

דודי מזרחי: כולם כפופים למנכ"ל משרד החינוך.

יעקב מרגי: מה אכפת לך לבחון את הסוגיה הזאת של הרכב הוועדה?

יעקב מרגי: השקענו בזה יותר מדי זמן.

אמיתי שוחט: מה ההבדל בינה לבין ועדת השמה?

מירב ישראלי: שאלה מצוינת.

מירב ישראלי: זה נכון.

מירב ישראלי: למעשה מי שקובע, ועדת זכאות ואפיון, את ההסעות היום, זאת ועדת זכאות ואפיון שהיא ועדה מקצועית והיא מסתכלת על הילד.

יעקב מרגי: אבל זה יוצא מההגדרה הכללית.

יעקב מרגי: לא בכל מקרה זה מגיע לוועדת ההסעות.

מירב ישראלי: לא.

מירב ישראלי: זה מגיע בכל מקרה שזה לא חינוך מיוחד או שזה לא זמני.

יעקב מרגי: או שיש חריגות.

אמיתי שוחט: יש חריגים כאלה.

יעקב מרגי: תבחנו את זה.

מירב ישראלי: מעבר להרכב, צריך לבנות את הסעיף הזה ולהגדיר במדויק את הסמכויות של הוועדה הן לגבי הסעה והן לגבי ליווי.

מירב ישראלי: לדעתי גם את הפרוצדורה, צריך קצת יותר לעבות אותה.

מירב ישראלי: זאת בעצם ועדת זכאות לכל דבר ועניין.

מירב ישראלי: כפי שאמרתי, לדעתי צריך להיות כאן ערר.

מירב ישראלי: זה לא הגיוני לשלוח את ההורים ישר לבית משפט על החלטה של הוועדה.

מירב ישראלי: דיברנו על כך כבר בפעמים הקודמות.

מירב ישראלי: כל הסעיף הזה, לדעתי צריך להיות מותאם לוועדות זכאות ולא לוועדות הקצבות.

יעקב מרגי: אנחנו נסיים את הדיון בשעה 10:45.

יעקב מרגי: העמסנו יותר מדי שיעורי בית.

הדס ארנון שרעבי: אני מפנה לסעיף 3(ב).

הדס ארנון שרעבי: בהתאם למנגנון של ועדת הזכאות בתקנה 2, גם כאן בהתאם לסוג המוגבלות ורמת התפקוד.

הדס ארנון שרעבי: בעצם אנחנו צריכים איזה שהם קריטריונים ברורים ושקופים שיגדירו מתי יש זכאות לליווי.

הדס ארנון שרעבי: כאן אמור להיות לפי צורך אבל הכול מאוד מאוד עמום.

יעקב מרגי: הוועדה הזו, בואי נקבע לה נהלים על הכול.

יעקב מרגי: נהלים, באיזו הופעה לבוא – ואני סתם מקצין – מתי להתכנס, כמה זמן להתכנס.

הדס ארנון שרעבי: ברשותך אדוני, יש דרך ביניים.

הדס ארנון שרעבי: אנחנו לא אומרים שכל דבר חייב להיות מדוקדק אבל בהתאם לסוג המוגבלות ורמת התפקוד צריך איזה שהם קריטריונים שיוכנסו.

יעקב מרגי: את זוכרת את טור 1, 2, 3 ו-4 בטבלה?

הדס ארנון שרעבי: נכון.

יעקב מרגי: את זוכרת כמה זמן השקענו בזה?

יעקב מרגי: נחדד, לא נחדד, נשאיר שיקול דעת, לא נשאיר שיקול דעת.

יעקב מרגי: יש ועדת זכאות ואפיון שאם את שואלת אותי, אם אני הורה עכשיו, הייתי אומר שאני לא רוצה שום קריטריונים.

יעקב מרגי: לתת להם את המנדט הרחב ואני לא הייתי מכניס אותם לסד מצומצם.

הדס ארנון שרעבי: לסד מצומצם, לא, אבל בהחלט צריך להיות להם שיקול דעת.

הדס ארנון שרעבי: חד משמעית.

הדס ארנון שרעבי: אבל בתוך איזה שהם מדדים מסוימים.

הדס ארנון שרעבי: הרי אנחנו רוצים שיהיו החלטות פחות או יותר שוויוניות, פחות או יותר על פי איזה שהם סטנדרטים ברורים, שתהיה איזושהי ודאות, שאפשר יהיה אחר כך להתייחס לזה, שלא בוועדה אחת תתקבל החלטה איקס ועל אותו מקרה בוועדה אחרת החלטה ואי.

הדס ארנון שרעבי: שתהיה איזושהי ודאות.

הדס ארנון שרעבי: זה לא מוציא מהם את שיקול הדעת.

יעקב מרגי: אחר כך תתייחסו.

הדס ארנון שרעבי: בתקנה 2(2), אני רוצה לבקש שלאחר האמור "מפאת מגבלה וכושרו הגופני, השכלי, הנפשי, ההתנהגותי" - "או התקשורתי".

הדס ארנון שרעבי: להוסיף את המילה "תקשורתי".

יעקב מרגי: אני לא חוזר לסעיף 2.

אביבית ברקאי אהרונוף: בקשה ממשרד החינוך.

אביבית ברקאי אהרונוף: אם אפשר לבחון מעבר למודל תקציבי אחר שבו יש ליווי.

יעקב מרגי: על איזה סעיף את מדברת?

אביבית ברקאי אהרונוף: אני מדברת על סעיף הליווי שקובע זכאות לליווי אישי.

אביבית ברקאי אהרונוף: אני מבקשת ממשרד החינוך בחינה של מודל תקציבי אחר, שהליווי יהיה פר הסעה ולא פר תלמיד, כדי להבטיח שבכל הסעה של ילדים עם צרכים מיוחדים, יש ליווי.

אביבית ברקאי אהרונוף: כדי להבטיח שכל הסעה אכן תהיה בטיחותית.

יעקב מרגי: אני לא רוצה לענות.

יעקב מרגי: דודי, לכל הסעה כזו יש מלווה.

יעקב מרגי: נכון?

יעקב מרגי: עזבו את הליווי האישי.

דודי מזרחי: לא.

יעקב מרגי: תחשוב טוב טוב לפני שאתה אומר לי לא.

דודי מזרחי: לכל ילד עם צרכים מיוחדים שוועדת זכאות ואפיון הגדירה או המנהל בוועדה שביקרתם אותה קודם הגדיר שהוא זכאי לליווי, משרד החינוך והרשויות, תפקידם לוודא שיש מלווה בהסעה שלו.

דודי מזרחי: נקודה.

יעקב מרגי: יש לי הסעה שכולה ילדים עם צרכים מיוחדים, עם מוגבלויות כאלה ואחרות והם לא זכאים לליווי אישי.

יעקב מרגי: אני אתן לך דוגמה.

יעקב מרגי: אתה תאמר לי שבשילוב יש מלווה, בכיתת חינוך מיוחד אין מלווה לילדים האלה.

יעקב מרגי: אני עכשיו מסיע הסעות ואתם התחייבתם בפניי שההסעות האלה יהיו עם מלווה.

דודי מזרחי: נכון.

דודי מזרחי: כל ילדי הגן בלי יוצא מן הכלל.

יעקב מרגי: בודדנו את ילדי הגן.

יעקב מרגי: הסעה שיש בה ילדים עם צרכים מיוחדים.

יעקב מרגי: מגוון.

יעקב מרגי: הרי אתם לא תעשו הסעה בצבע ירוק, בצבע אדום ובצבע צהוב.

יעקב מרגי: הרשות המקומית תפעיל שיקול דעת ותעשה הסעה שהיא מגוונת.

דודי מזרחי: היות ואביבית שוחחה אתי לפני כן, אני אחדד.

יעקב מרגי: אתה מצפה שהנהג שעוד לא הגדרנו אותו, את ההכשרה שלו, שהוא לא רק יתמודד עם הפקקים ועם העומס בכבישים?

יעקב מרגי: עם מה אתה נותן לו להתמודד?

חיה הראל: ילדים עם לקות למידה נוסעים לבית ספר ללקויי למידה ואחר הצהרים הם נוסעים לחוג כדורגל.

יעקב מרגי: עזבי את לקויי הלמידה.

דודי מזרחי: על זה אנחנו מדברים.

יעקב מרגי: לא.

חיה הראל: אני נותנת לך דוגמה.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני לא מדבר על ההסעות האלה.

יעקב מרגי: יש לך הסעה שרק 07 לקות למידה בלבד?

חיה הראל: יש לנו.

חיה הראל: בוודאי.

יעקב מרגי: באיזה תקנות אנחנו עוסקים?

יעקב מרגי: מה כותרת התקנות שלנו?

חיה הראל: תקנות הסעה בטיחותית לילדים ולפעוטות עם מוגבלות.

יעקב מרגי: זאת לא רק לקות למידה.

יעקב מרגי: עזבי את לקות הלמידה.

קריאה: ילדים עם מוגבלות שכלית קלה.

דודי מזרחי: כל ילדי הגן מלווים.

דודי מזרחי: נקודה.

נועה בן אריה: מה לגבי ילדים בבתי הספר שיש להם מוגבלות שכלית קלה?

דודי מזרחי: באשר לשאר המוגבלויות, יש רשימה של מוגבלויות שנכון להיום משרד החינוך מממן, וזאת הרגולציה שלו, לוודא שיש מלווה בהסעות הללו.

דודי מזרחי: אנחנו חושבים שיש מקום בין היתר לבחון גם את סוגיית רמת התפקוד כי יכול להיות מצב שבמקרים אחרים, בלקויות אחרות, יש ילדים שזקוקים למלווה ויכול להיות מצב הפוך.

דודי מזרחי: בכל מקום אנחנו חושבים שוועדת הזכאות – ודובר על כך קודם לכן – היא זו שצריכה לבחון.

דודי מזרחי: השיפור או השינוי הגדול, לפחות מבחינתנו, הוא להסדיר את הדבר הזה שמבחינתנו הוא לא תקין, שילדי הגן לא מלווים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: סיימנו להיום.

יעקב מרגי: כמה זמן אתם צריכים כדי להגיע להבנות ולהסכמות על כל מה שביקשנו?

יעקב מרגי: שלא נתכנס ולא הספקתם.

דודי מזרחי: שבוע.

יעקב מרגי: אתה בטוח?

יעקב מרגי: הנושאים הם כבדים.

דודי מזרחי: אם אילן אומר שבועיים, אני לא אסתור אותו.

יעקב מרגי: הלוואי שתספיקו, אבל יש לכם שבועיים.

יעקב מרגי: תודה.