הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 270, 2018-10-17 09:30

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולם.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו שוב נפגשים לעוד ישיבה שלצערי הרב היא מצערת.

עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: היום ה-17.10.2018.

עאידה תומא סלימאן: זאת ישיבת חירום לאחר בקשה לדיון מהיר של חברת הכנסת פנינה תמנו שאטה.

עאידה תומא סלימאן: הצטרפה אליה לאחר מכן חברת הכנסת רויטל סוויד והיא אושרה על ידי נשיאות הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: מתחילת השנה נרצחו 15 נשים.

עאידה תומא סלימאן: זאת הכותרת שנתת, חברת הכנסת פנינה, ולצערי אני חייבת לתקן.

עאידה תומא סלימאן: היינו צריכים להשתמש באותה כותרת, אבל 20 נשים נרצחו מתחילת השנה הזו.

קריאה: אולי 21, הלילה יש עוד אחת.

עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שלא.

עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שנישאר עם המספר המזעזע של 20 נשים.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שנמצאה אישה חבולה לאחר שעברה אלימות מאוד קשה בכל חלקי גופה.

עאידה תומא סלימאן: היא נמצאת במצב קשה.

עאידה תומא סלימאן: זה קרה שוב בנתניה.

עאידה תומא סלימאן: השאלה שצצה בראשו של כל אחד ואחת מאיתנו, מה קורה בנתניה?

עאידה תומא סלימאן: בשבוע הזה שתי נשים, וכעת השלישית כפי שציינתי.

עאידה תומא סלימאן: אבל העניין הוא לא רק נתניה.

עאידה תומא סלימאן: העניין הוא כל הנשים, כל אזרחיות המדינה שעלולות להיות במצב כזה.

עאידה תומא סלימאן: התופעה, הבעיה החברתית המכאיבה מאוד, היא חוצה את כל הקבוצות, והיא קיימת בכל הקבוצות: יהודים, ערבים, אשכנזים, מזרחים, עניים, עשירים, מה שתרצו.

עאידה תומא סלימאן: כל החלוקות האפשריות והקבוצות נמצאות בקרב כל אזרחי המדינה שסובלים מבעיה כזו.

עאידה תומא סלימאן: התופעה הזו היא קודם כל מחרידה, וכל אישה שמאבדת את החיים שלה בצורה הפושעת הזו היא עולם ומלואו.

עאידה תומא סלימאן: היא משאירה מאחוריה ילדים, משפחה, אמא, אבא, אחים ואחיות, שמרגישים את הסבל לאורך כל החיים שלהם.

עאידה תומא סלימאן: חשבתי שאלו סיבות מספיקות כדי שכולנו נתאחד סביב נושא אחד.

עאידה תומא סלימאן: הזעזוע שכולנו מרגישות והכעס מכל מקרה רצח נוסף אמור לזעזע את כולם, לא רק אותנו.

עאידה תומא סלימאן: לא רק את ארגוני הנשים, לא רק את המשפחות השכולות.

עאידה תומא סלימאן: את כולם.

עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לשמוע מהשרים והשרות אפילו מילה אחת, אפילו גינוי, מס שפתיים, תנחומים למשפחות.

עאידה תומא סלימאן: מעבר לזה, פניתי לראש הממשלה מר ביבי נתניהו במכתב לפני יומיים.

עאידה תומא סלימאן: ביקשתי ממנו שיכריז על שעת חירום בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: שיכנס ישיבה מיוחדת של הממשלה שתדון רק בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש וועדה בין משרדית, וכולכן עברתן את הסאגה שלנו עם הוועדה הזו.

עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן שתהיה תכנית חירום.

עאידה תומא סלימאן: לא תכנית ארוכת טווח.

עאידה תומא סלימאן: אתמול בלילה התפרסם שסוף סוף הופץ התזכיר הממשלתי לתיקון חוק שמאפשר את השימוש באזיקונים על גברים אלימים ומסוכנים.

עאידה תומא סלימאן: לאלה שלא יודעים, הצעת החוק שלי בנושא הזה והצעת החוק של חברת הכנסת עליזה לביא, כבר עברו בקריאה טרומית לפני שלוש שנים כמעט.

קריאה: ומה קורה להן?

עאידה תומא סלימאן: נתבקשנו לחכות כדי לקשור את זה לתזכיר החוק הממשלתי.

עאידה תומא סלימאן: שלוש שנים.

עאידה תומא סלימאן: להגיד לכם את האמת, אני מברכת.

קריאה: כמה נשים נרצחו מאז?

עאידה תומא סלימאן: מאז נרצחו בסביבות 60 נשים.

עאידה תומא סלימאן: זה מקומם מצד אחד.

עאידה תומא סלימאן: אפילו השמחה על הוצאת התזכיר הזה היא מהולה בצער הזה.

עאידה תומא סלימאן: בצער שהרבה נשים איבדו את חייהן.

עאידה תומא סלימאן: שתדעו לכם, כ-70% מהנשים הנרצחות במדינת ישראל כבר הגישו תלונה בעבר.

עאידה תומא סלימאן: אולי היה אפשר להציל 70% מהנשים שנרצחו מאז.

עאידה תומא סלימאן: אתמול בלילה פתאום התזכיר מוכן, למרות שאני גם כן אחשוף עוד משהו.

עאידה תומא סלימאן: נאמר לנו שהמשלחת שבגללה – כשהיה הפיילוט, קודם אמרו לנו לחכות.

עאידה תומא סלימאן: יש פיילוט שצריך להפעיל אותו כדי לנסות את האזיקונים.

עאידה תומא סלימאן: חיכינו בסבלנות.

עאידה תומא סלימאן: את תוצאות הפיילוט לא שמענו, אבל ישב פה השר ארדן, ואני יודעת שהוא תומך נלהב בחוק הזה.

עאידה תומא סלימאן: הוא אמר לפני כמה חודשים שתצא משלחת שתבדוק איפה במדינות שהאזיקונים פועלים בהן, מה היעילות של האפשרות הזו להגן על נשים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו ידענו שהמשלחת לא יצאה בגלל תוצאות הפיילוט.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים, שלחתי מכתב לשר ארדן והזמנתי אותו להגיע לוועדה, שיסביר לנו מה קורה.

עאידה תומא סלימאן: זה קרה לפני מקרי הרצח האלה.

עאידה תומא סלימאן: זה קרה בשבוע שעבר.

עאידה תומא סלימאן: אני הוצאתי את המכתב.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, אני עדיין לא מבינה.

עאידה תומא סלימאן: תכף נשמע אולי הסבר מה קרה.

עאידה תומא סלימאן: לשמחתי, יש תזכיר חוק שבינתיים יפעל כהוראת שעה.

עאידה תומא סלימאן: מוצע כהוראת שעה.

עאידה תומא סלימאן: אני ארצה להבין מה קורה בנושא הזה, למה זה הוראת שעה ולא חקיקה שלמה?

עאידה תומא סלימאן: מה קרה?

עאידה תומא סלימאן: למה שינו?

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה נושא שאי אפשר לעבור עליו לסדר היום.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת רשות דיבור לחברת הכנסת פנינה תמנו שאטה שיזמה את הדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

פנינה תמנו: קודם כל, תודה רבה גברתי היושבת ראש.

פנינה תמנו: כפי שאנחנו יודעים בתקנון בדרך כלל דיון דחוף, אם אושר בנשיאות, יש לך עשרה ימים ועד כשבועיים לקיים את הדיון.

פנינה תמנו: את בחרת לפתוח בדיון הזה את המושב הזה.

פנינה תמנו: פתחנו בכנסת בצורה חגיגית ביום שני – וזה לא היה יום חג.

פנינה תמנו: יום לפני נורתה בצורה אכזרית אנגווץ וואסה.

פנינה תמנו: היא הותירה אחריה ילדה בת חודשיים, ילדה בת 6 וילד בן 7 שהיה עד לאותה ירייה שהותירה אותה מדממת בפינת אוכל.

פנינה תמנו: כשבאנו לכאן כל היום עסק בהרבה מאוד נושאים, רק לא בנושא החשוב ביותר.

פנינה תמנו: זה חיים של אנשים, חיים של נשים.

פנינה תמנו: כל הזמן אנחנו שומעים בחדשות על אישה כזאת או אחרת שנרצחה.

פנינה תמנו: יש כאלה שגם מעדיפים איפשהו להרחיק את זה מלב הקונצנזוס הישראלי, כאילו מדובר בנשים עולות, אתיופיות, רוסיות, ערביות.

פנינה תמנו: אבל לא כך פני הדברים.

פנינה תמנו: אישה היא אישה, ילדים זה ילדים.

פנינה תמנו: אמרת נכון שאנחנו צריכים להתלכד סביב המאבק הזה, גברים, נשים, כולם.

פנינה תמנו: ערבים, יהודים, עולים, ותיקים, כולנו צריכים להיות יד אחת סביב המאבק הזה.

פנינה תמנו: לאורך כל אתמול שוחחתי עם משפחות של נרצחות.

פנינה תמנו: החורבן, השבר לא מתאחה לאורך כל החיים.

פנינה תמנו: שלחתי לך את אותה הקלטה של מי שלא הצליחה להגיע לכאן, אבל אביה רצח את אמה כשהייתה ילדה והיא הייתה עדה לכך.

פנינה תמנו: הוא רצח בשנית את האישה השנייה לאחר שהוא שוחרר מהכלא.

פנינה תמנו: אתמול קיבלתי פניה של אבא שחתך את הורידים ליד הילדים שלו לפני שבוע.

פנינה תמנו: היא הייתה מפוחדת ואמרה שהיא מפחדת, והוא מסוגל להגיע כל רגע.

פנינה תמנו: הוא הגיע אתמול בלילה ועצרו אותו.

פנינה תמנו: אנחנו שומעים על 20 מקרי הרצח השנה, וזה דיי והותר.

פנינה תמנו: זה זועק לשמיים.

פנינה תמנו: אנחנו מדברים על אלפים של נשים שחיות תחת טרור.

פנינה תמנו: נדמה שלמדינה יש זמן.

פנינה תמנו: וועדה בין משרדית, בזה הם מסתפקים.

פנינה תמנו: מה עם השרים?

פנינה תמנו: שיקימו וועדת שרים.

פנינה תמנו: מה עם רשות למאבק באלימות נשים?

פנינה תמנו: מה עם הגדלת המענים?

פנינה תמנו: שיהיו מענים מותאמים לנשים שכן רוצות לקום וללכת, למרות שהגישה שלי זה שהגבר צריך להיות מורחק, אבל גם זה ראינו שלא מספיק, כי יש אולי שניים-שלושה בתים לטיפול בגברים מכים.

פנינה תמנו: מה עם הקצאה משאבים?

פנינה תמנו: אולי זה בגלל שיש רק ארבע נשים בממשלה?

קריאה: רק ארבע?

פנינה תמנו: ארבע נשים שיכלו לזעזע.

פנינה תמנו: אני באמת שואלת את עצמי, אולי אנחנו לא על סדר היום.

פנינה תמנו: אחד הדברים הכי מזעזעים שגיליתי - נמצאת פה זנאש, שקודם כל אני רוצה להודות לך.

פנינה תמנו: זנאש היא אחותה של ירגדו טרפה שנרצחה לפני עשרה חודשים בפתח תקוה.

פנינה תמנו: אני יודעת כמה אומץ צריך בשביל להגיע לכאן.

פנינה תמנו: כשביקרתי לאחר הרצח אצל המשפחה, גיליתי שבעצם הרוצח – הילדים לא יכולים לחזור.

פנינה תמנו: שישה ילדים יתומים לא יכולים לחזור לבית, לזירת הרצח, אבל הרוצח צריך – הוא זוכה ב-50% לפי חוק יחסי מימון, והוא צריך לוותר על הבית.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שנקרא הרצחת וגם ירשת.

פנינה תמנו: הרצחת וגם ירשת.

פנינה תמנו: הפרקליטות הגיעה בעבר להסדרי טיעון עם רוצחים כדי שיוותרו על הבית ויורשעו רק בהריגה.

פנינה תמנו: לצערי, רק לפני שבוע סגרו הסדר טיעון עם מי שרצח את אשתו בבאר שבע.

פנינה תמנו: כרגע השם שלו לא עולה לי, אבל אני אשמח שהדובר שלי תכף יביא את השם.

פנינה תמנו: קוראים לו סרגיי.

פנינה תמנו: למה?

פנינה תמנו: כי אחרי שהוא רצח אותה עם סכין בבית כשהילדים נמצאו, היה קשה להוכיח את היסוד הנפשי.

פנינה תמנו: באיזו מדינה אנחנו חיים?

פנינה תמנו: אני רוצה להודות גם בהמשך, גברתי יושבת הראש – הגיעה גם איילה שאחותה נרצחה.

פנינה תמנו: איילה, ברוכה הבאה.

פנינה תמנו: בואו תתפסו מקום.

פנינה תמנו: אחותה נרצחה בידי בן זוגה.

פנינה תמנו: לאט-לאט יגיעו משפחות שמפסיקות לשתוק.

פנינה תמנו: משפחות שאומרות דיי, הן לא מתביישות.

פנינה תמנו: הן יוצאות ממעטה העלטה בכדי שאנחנו נוכל יחד איתן ויחד עם הנשים שמחר מקדמות מחאה, לא רק להשמיע כל זעקה, אלא גם לדאוג שזה לא קורה.

פנינה תמנו: תודה גברתי היושבת ראש.

עאידה תומא סלימאן: תודה, חברת הכנסת פנינה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שנמצאים ונמצאות אתנו בני ובנות משפחות של נשים שנרצחו, שכולנו מרגישים את הצער ואת האבל שלהם.

עאידה תומא סלימאן: אני מחזקת אתכן.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה צעד חשוב שתגיעו לפה ותשמיעו את קולכן.

עאידה תומא סלימאן: אני ארצה לשמוע גם את חברי הכנסת, חברי הוועדה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: תודה רבה, עאידה.

נחמן שי: תראי, אנחנו כבר אולי שלוש שנים פה, קצת יותר.

נחמן שי: אני חושב שהיו בערך עשרה דיונים כאלה.

עאידה תומא סלימאן: זה ה-13.

נחמן שי: כן, לא טעיתי.

נחמן שי: לא השתנה שום דבר.

נחמן שי: להפך, אני רואה מגמת עלייה.

נחמן שי: כל פעם באים, יש פה כבר אוכלוסייה קבועה, יש פה מועדון.

נחמן שי: יש ארגוני נשים לסוגיהן, יש כמה נציגים מהממשלה ונפגשים פה כל כמה שבועות, עוברים את המסע הזה והולכים הביתה.

נחמן שי: שום דבר לא קורה .

נחמן שי: יש איזו אדישות, כאילו זו מכה משמיים.

נחמן שי: שתי מכות, אגב.

נחמן שי: הפועלים שנופלים והנשים שנרצחות.

נחמן שי: עכשיו גם כשהתותחים יורים – הנה כבר מתחיל, אז זה דיי שקע.

נחמן שי: את הצעקות של הנשים לא ישמעו כנראה כשהתותחים יורים.

נחמן שי: דוחקים את זה הצידה.

עאידה תומא סלימאן: ביטלו ראיונות אתנו בבוקר.

נחמן שי: אה, כבר ביטלו.

עאידה תומא סלימאן: כן, כי ירדנו מסדר היום.

עאידה תומא סלימאן: היו לי ראיונות וביטלו אותם כי זה ירד מסדר היום.

נחמן שי: אני לא מבטל.

נחמן שי: אנחנו לא ניתן להוריד מסדר היום את בעיות הפנים הקשות של מדינת ישראל כי יש מלחמה עם חמאס.

נחמן שי: הייתה, יש ותהיה.

נחמן שי: זה לא משנה שום דבר.

נחמן שי: השאלה היא איך המדינה הזאת מתנהלת, ושמענו את ראש הממשלה לפני ארבעים ושמונה שעות מדבר.

נחמן שי: הייתה לנו גם וועדה בה ישבנו באחד האולמות, והגישו לנו ב-30.12 בערך, כי היו צריכים להגיש עד סוף השנה.

נחמן שי: רק שאלנו שאלה אחת, יש כסף?

נחמן שי: אמרו שאין.

נחמן שי: אז כל הוועדה מיותרת, אין לה שום משמעות.

נחמן שי: אם לכל המסקנות שלה לא היה שום כיסוי תקציבי, אז מה אתם משחקים אתנו משחקים?

נחמן שי: עכשיו אפשר לבדוק אחורה מה קרה מאז הוועדה?

נחמן שי: שום דבר.

נחמן שי: אתמול ישבו שני שרים, עשו עוד פעם – יעשו עוד איזה משהו, כי הלחץ מתגבר, הדם של הנשים זורם ברחובות.

נחמן שי: אני אומר לך, אנחנו יכולים להגיש כמה שיותר הצעות, זה לא יעזור בשום דבר.

נחמן שי: רק הממשלה, לצערנו, מחזיקה בכוח כדי להזיז את הדברים.

נחמן שי: הממשלה לא רוצה.

נחמן שי: נקודה.

נחמן שי: אין לזה הגדרה אחרת.

נחמן שי: היא פשוט לא רוצה.

נחמן שי: היא מפקירה נשים.

נחמן שי: יש אלפי נשים – אני לא יודע מספר מדויק, שהן תחת איום מתמיד.

נחמן שי: הבעלים שלהן, החברים שלהן, הלא יודע מה שלהן מסתובבים באופן חופשי ויכולים להתקרב אליהן כי אין אזיקים אלקטרוניים, כי על זה רבים.

נחמן שי: הם חוזרים אליהן, עושים איזושהי התפייסות כזו או אחרת.

נחמן שי: כל הסיפורים ידועים.

נחמן שי: בסוף הם דוקרים, יורים, שוחטים, אני לא יודע.

נחמן שי: זו אחריות ישירה של ממשלת ישראל.

נחמן שי: לא אף אחד אחר.

נחמן שי: אנחנו לא יכולים לעשות כלום בעניין הזה חוץ מאשר לדחוף עוד ועוד את הנושא לסדר היום.

נחמן שי: את אומרת ששלוש שנים הצעת החוק שלך מחכה והממשלה מחכה לחוק של הממשלה - - -

עאידה תומא סלימאן: ובערב ישיבת החירום, אופס, התזכיר יוצא.

עאידה תומא סלימאן: זה טוב, אבל מעניין התזמון.

נחמן שי: אני אומר לכם.

נחמן שי: אני קורא לכולכם לצאת לרחובות, להפגין.

נחמן שי: תקשורת זה כלי אחד, אבל שמענו - - -

עאידה תומא סלימאן: מחר יהיו הרבה הפגנות.

קריאה: אבל זה לא מעניין אף אחד.

עאידה תומא סלימאן: אל תגידו את זה.

פנינה תמנו: זו המסקנה שרוצים שנגיע אליה, שנתייאש.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת, תכף אני אתייחס.

נחמן שי: אני השקעתי בזה הרבה חשיבה, כי זה מאוד מעסיק אותי.

נחמן שי: למה זה לא מצליח להבקיע את חומות האדישות?

נחמן שי: למה מקבלים את זה כדבר שהוא טבעי?

נחמן שי: מידי פעם, בעל רוצח את אשתו.

נחמן שי: מה לעשות?

נחמן שי: זה חלק - - יש פקקי תנועה, יש רכבת שנתקעת ויש עוד רצח.

נחמן שי: הכל זה חלק מהמציאות.

נחמן שי: זה לא צריך להיות חלק מהמציאות של מדינת ישראל.

נחמן שי: בשום פנים ואופן לא.

נחמן שי: לכן אני אומר, גם הכנסת – אני לא מוותר על התפקיד שלנו, עאידה.

נחמן שי: אנחנו צריכים לעשות מה שאנחנו יכולים, אנחנו צריכים ללחוץ על הממשלה.

נחמן שי: אתם צריכים ללחוץ על הממשלה.

נחמן שי: התקשורת צריכה להצטרף לעניין.

נחמן שי: זה צריך להיות מסע מורכב.

נחמן שי: לא יכול להיות שהסטטיסטיקה הזאת עולה כל הזמן וכולנו מגויסים למאבק הזה.

נחמן שי: שילכו ללמוד ממדינות אחרות, שיאמצו את התכנית הזאת שאני לא יודע מה יש בה כי אני לא זוכר, אבל אם יש לה משמעות שיעשו.

נחמן שי: תצעקו ותלחמו יחד אתנו בעניין הזה, כל מי שיכול.

נחמן שי: כל אישה, לא רק המאוימת.

נחמן שי: יש רבות מאוד שאינן מאוימות.

נחמן שי: גם גבר, זה בעצם בסוף לא משנה.

נחמן שי: זו משימה שאני רואה בה כאחת מהגבוהות ביותר בסדר העדיפות של החברה הישראלית כיום.

נחמן שי: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה חבר הכנסת נחמן שי.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להגיד משהו.

עאידה תומא סלימאן: אל תגידו "זה לא עוזר".

עאידה תומא סלימאן: אני התחלתי את המאבק הזה ב-1992, אז היה טאבו.

עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא רצה לדבר על אלימות.

עאידה תומא סלימאן: רק דרך מאבקן של הנשים השגנו מה שהשגנו.

עאידה תומא סלימאן: נכון, הממשלה והמוסדות של המדינה לא עובדים מספיק טוב כדי לסגור את הפער הזה בין המציאות לבין מה שנעשה.

עאידה תומא סלימאן: כל מה שנעשה, נעשה בגלל מאבק של נשים.

עאידה תומא סלימאן: אוי ואבוי לנו אם נגיע למסקנה שחבל וזה לא יזיז.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה, גברתי היושבת ראש.

מסעוד גנאים: אני מצטרף להרגשה בעצב, משום שזה באמת הדיון ה-13 על רצח נשים, ועד עכשיו הדימום הזה מתמשך.

מסעוד גנאים: עד עכשיו הממשלה לא זזה בצורה רצינית ועמוקה כדי לפתור את הבעיה הזו.

מסעוד גנאים: לפי דעתי, החוזק של המדינה נמדד לא רק באיך היא עומדת בפני האויבים החיצוניים, אלא בפני הסכנה הפנימית.

מסעוד גנאים: כאשר אזרח או במיוחד אזרחית לצורך העניין, כאשר נשים לא מרגישות בטוח או מאוימות, אז המדינה כולה מאוימת.

מסעוד גנאים: החוסן של המדינה כולו נפגע.

מסעוד גנאים: צריך להתייחס לרצח נשים – לרצח בכלל, אבל לרצח נשים בפרט, כאיום בטחוני על חייהם של האזרחים והאזרחיות בתוך המדינה.

מסעוד גנאים: לכן, לצערי הרב, עד עכשיו אנחנו לא רואים שהממשלה שמה על סדר יומה את העניין של מניעת רצח נשים, או לתת הגנה לפחות לנשים המאוימות.

מסעוד גנאים: זה עצוב, אבל חשוב לא להרים את הדגל הלבן.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, חבר הכנסת מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: זה קצר כי אני חייב ללכת לוועדת החינוך.

עאידה תומא סלימאן: חברים וחברות הכנסת, אתם נשארים אתנו?

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לאיילה מנתניה את רשות הדיבור.

עאידה תומא סלימאן: לפני שאני מתחילה את העדויות, ואני יודעת שיש אתנו היום הרבה מהמשפחות.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל, מי שלא רוצה להיחשף מול מצלמה, אני מבקשת שתפנה למנהלת הוועדה ותודיע לפני שמגיע תורה לדבר, כדי שנוכל להסתדר כי אנחנו בשידור ישיר.

עאידה תומא סלימאן: מי שלא רוצה שירשמו אותה בפרוטוקול בשמה המלא, גם כן שתודיע לנו כדי שהשם יהיה חסוי.

עאידה תומא סלימאן: כמובן, כמו שאנחנו רגילים, שלוש דקות לכל דובר ודוברת.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גברתי.

איילה: שמי איילה, אני אמא לשני ילדים ובוגרת שני תארים.

איילה: אני אחות לשמונה אחים ואחיות, אבל לפני הכל אחות לנרצחת שהותירה ארבעה ילדים קטנים.

איילה: יום אחד לא מצאו את אמא שלהם.

איילה: הם מתמודדים עם געגועים וסיוט לכל החיים.

עאידה תומא סלימאן: מתי זה היה?

איילה: זה קרה בסוף שנת 2003.

איילה: 14 לדצמבר 2003.

איילה: כמו שנאמר ואומרים, הכתובת גם הייתה על הקיר.

איילה: זעקנו זעקה, היא הלכה וחזרה למקלט.

איילה: יחד עם זאת, לא הצלחנו להציל אותה והיא לא הצילה את עצמה.

איילה: היא נרצחה בדבר הכי בסיסי שיכול להיות, במלחמה לחופש לגדל את ילדיה.

איילה: לגדל את הילדים שלה, לראות אותם גדלים, לראות אותם מחייכים.

איילה: סך הכל זה מה שהיא רצתה.

איילה: מישהו החליט שזה לא מתאים לו, וזה לא נוח לו וקטל את חייה.

איילה: הוא לא קטל רק את החיים שלה, הוא קטל את החיים של כל המשפחה.

איילה: המשפחה הזאת נכנסה לשחור עד היום.

איילה: זה לא משנה עד מתי, אנחנו לא יוצאים מזה.

איילה: אנחנו אמנם נלחמים, אבל הכי כואב זה שאני הגעתי לקבר שלה, אני בכיתי לאחותי.

איילה: את הלכת, אבל אני מקווה שאת לפחות תהיי האחרונה.

איילה: לצערי זה לא קרה ומאז קרו הרבה רציחות.

איילה: כולם ממשיכים את החיים שלהם, המשפחות ממשיכות את החיים שלהן, אבל נשים נרצחות חופשי.

איילה: אני באתי לוועדה הזאת היום כדי להגיד שכל מי שיושב פה שיאמר את דבריו.

איילה: אחרי שהוא יאמר את דבריו, שיעשה משהו רציני.

איילה: אני רוצה להגיד שזה סוג של מלחמה פה.

איילה: במלחמה מכשירים לוחמים טובים.

איילה: גם פה צריך להכשיר אנשים שיילחמו את המלחמה הזאת.

איילה: מדובר על אישה, על ילדים, על משפחות.

איילה: יש הרבה דברים שצריך לעשות, שאף אחד לא יודע.

איילה: רק משפחת הנרצחים יודעת אותם.

איילה: לצערי הרב הרוב מתמודדים לבד.

איילה: נכון שהילדים מקבלים טיפול, אני לא יודעת עד כמה זה עוזר.

איילה: כלכלית ונפשית, עד היום אנחנו לא מקבלים כלום.

איילה: לא מקבלים טיפול.

איילה: זה בירוקרטיה, וזה צריך להיפסק.

איילה: זכויות הרוצחים עדיין נשמרות אגב.

איילה: הוא דורש את הדירה של הנרצחת, הוא דורש מהילדים שלו.

איילה: זה צריך להיפסק.

איילה: במלחמה צריך להכשיר מישהו.

איילה: אני חושבת שצריך להכשיר גברים, כי נשים בטבען מדברות ומשתפות.

איילה: זה לא מספיק.

איילה: הגרעין הקשה זה הגברים.

איילה: גברים הם אלה שרוצחים את הנשים.

איילה: בואו נכשיר גברים, אולי גבר ידבר לבטן של גבר.

איילה: זו הבקשה שלי היום, וכמובן שזה עניין של תקציב.

איילה: זה חשוב.

איילה: זה מאוד חשוב בכל פינה.

איילה: כל משמעות וכל החלטה שנעשית זה חשוב וזה משפיע.

איילה: מישהו צריך לקחת את זה ברצינות.

איילה: כולנו, שכנים, חברים, כולם.

איילה: קטנים וגדולים כאחד.

איילה: זו הבקשה שלי מכולכם.

איילה: אני מקווה מאוד שלא נדע עוד כאב.

איילה: אני מכירה טוב מאוד את אנגווץ.

איילה: קשה לי ללכת למשפחה ולהגיד את הכאב.

איילה: אתם מצטרפים לכאב שלי, זה נורא.

איילה: הילדים של אנגווץ לא יראו יותר חיבוק ולא נשיקה מאימא.

איילה: זה הבסיס שילד צריך לקבל.

איילה: רע לי שיש עוד נשים שחיות את זה, שחיות את היום הזה.

איילה: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה לך.

איילה: עוד משהו.

איילה: העניין של אקדח זמין זה מסוכן.

איילה: אם גבר סיים את שעות העבודה שלו, שיפקיד את זה במקום העבודה ויחזור הביתה.

איילה: זה מסוכן מאוד.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: רק בשבוע שעבר הוועדה הזו קיימה דיון על הרחבת התבחינים למתן אישור נשק אזרחי.

עאידה תומא סלימאן: אחת ההמלצות הייתה להפסיק את ההרחבה הזו, את מה שנקרא רפורמה, כי אנחנו מבינות את הקלות שיש כאשר הנשק זמין ונמצא בתוך הבית.

עאידה תומא סלימאן: אפילו כאשר לא משתמשים בו לרצוח, הוא מאיים כל הזמן וסוחט מהאישה מה שרוצים.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: את לא רוצה עכשיו?

מירב בן ארי: לא, נתקעתי קצת.

מירב בן ארי: את יכולה רק להגיד מה זה ה-8?

איילה: בגדול זה מספר השנים – אנחנו עוד מעט 15 שנים, אז כל אזכרה אנחנו עושים מספר.

איילה: אנחנו מדפיסים חולצות ועושים שלטים.

איילה: זו הדרך שיש לנו כרגע להנציח את אחותנו.

איילה: זה הצבע שהיא אוהבת, סגול.

מירב בן ארי: אני באתי לשמוע את המשפחות, כי הבנתי שיש כאן הרבה משפחות של נרצחות שהגיעו לכאן.

מירב בן ארי: נראה לי שיותר חשוב לשמוע אותם.

עאידה תומא סלימאן: להגיד את האמת, אני יודעת את החשיבות גם שהנשים עשו את הדרך, המשפחות עשו את הדרך כי לשמוע, במיוחד שאנחנו נמצאים בשידור ישיר והציבור שומע.

עאידה תומא סלימאן: העדויות שיהיו הן חשובות.

עאידה תומא סלימאן: זה אולי יזעזע מישהו ויגרום לעוד אישה ועוד אישה לצאת מחר ולהפגין בכל הצמתים והמקומות שהוכרז שיהיו בהן הפגנות.

עאידה תומא סלימאן: אני אהיה בתל אביב מחר, ואני קוראת לכולכן, איפה שיש ליד הבית שלכן הפגנה, תלכו לשם.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו גם נרצה לשמוע דיווח מנציגי משרדי הממשלה באיזשהו שלב, לפני שאנחנו מסיימים ב-11:00.

עאידה תומא סלימאן: בסופו של דבר, אנחנו רוצות לדבר על זה, אנחנו רוצות לחשוף את זה, אבל אנחנו גם רוצות לשנות את המציאות.

עאידה תומא סלימאן: לכן אני רוצה להתעקש על זה שנציגי המשרדים גם ידברו.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת סעיד אלחרומי, בבקשה.

סעיד אלחרומי: תודה, גברתי יושבת הראש.

סעיד אלחרומי: אני חושב שאחרי הדברים הנוראיים ששמענו לפני כמה דקות, כל רצח הוא רצח נוראי.

סעיד אלחרומי: כל רצח הורס משפחה, הורס את סביבת המשפחה.

סעיד אלחרומי: כל העולם של המשפחה הזאת נחרב.

סעיד אלחרומי: על אחת כמה וכמה כשמודבר ברצח של אישה, של אם שמשאירה מספר ילדים אחריה.

סעיד אלחרומי: אנחנו יודעים שכל המשפחה הזאת מתפרקת, ולכן הנזק הוא "כפול".

סעיד אלחרומי: מה אנחנו צריכים לעשות?

סעיד אלחרומי: אני אכנס ישירות להצעה שאני מציע.

סעיד אלחרומי: ראשית, חשוב לי שהפוליטיקאים ואנשי הציבור ידברו בנושא הזה בקול רם.

סעיד אלחרומי: חשוב שנגיד את המילים שלנו בכל פורום ובכל הזדמנות שאפשר להגיד את זה ולגנות את זה בכל לשון של גינוי.

סעיד אלחרומי: המאבק צריך להיות מאבק משותף.

סעיד אלחרומי: צריך לאגם משאבים וכוחות נגד התופעה הנוראית הזאת.

סעיד אלחרומי: אני חושב שלא נעשה מספיק בנושא הזה.

סעיד אלחרומי: אני חושב שיש מודעות מסוימת, תודות לעשייה שלך, כבוד היושב ראש.

סעיד אלחרומי: מספר ישיבות היו בנושא הזה ואני מציע גם להמשיך בזה.

סעיד אלחרומי: להמשיך לנדנד כל הזמן בנושא הזה.

סעיד אלחרומי: מה חשוב יותר אם לא הנושא הזה?

סעיד אלחרומי: צריך גם איגום משאבים.

סעיד אלחרומי: אני לא רואה תכניות עבודה מסודרות של משרדי הממשלה הרלוונטיים, גם במניעה, גם בענישה, גם בחינוך והסברה.

סעיד אלחרומי: לפחות בכמה מהחברות ובעיקר אני מדבר על החברה הבדואית והערבית.

סעיד אלחרומי: הסוגיה האחרונה – אני דיברתי על זה אתמול בוועדה לביקורת המדינה בנוכחות המפכ"ל.

סעיד אלחרומי: נושא הבקשה לצווי איסור פרסום גורפים.

סעיד אלחרומי: הסיפור הזה צריך להיפסק.

סעיד אלחרומי: ברגע שאישה נרצחת והיא מקבלת כותרת מזערית בעיתון מסוים, ולמחרת הסיפור נשכח.

סעיד אלחרומי: הפרסום, רבותיי, הוא חלק מהמניעה של הרצח הבא.

סעיד אלחרומי: הפרסום העיקרי - - -

קריאה: אבל יש שמירה על הפרטיות של הילדים.

סעיד אלחרומי: נכון, אין לי בעיה עם זה, אבל לא לקחת את הנושא של פגיעה בחקירה כסיבה של אי פרסום גורף של הסוגיות האלה.

סעיד אלחרומי: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שהצטרפה גם אחת המציעות של הדיון.

עאידה תומא סלימאן: אני כבר התחלתי עם העדויות וחברי הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: זה בסדר, חברת הכנסת רויטל וחברות הכנסת האחרות?

עאידה תומא סלימאן: קחו בחשבון שב-11:00 אנחנו חייבות לנעול את הישיבה הזו.

עאידה תומא סלימאן: יושב הראש לא מאפשר מעבר לשעה 11:00.

עאידה תומא סלימאן: זנאש, אמרתי את זה נכון?

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

זנאש מקונן: קוראים לי זנאש מקונן.

זנאש מקונן: אחותי נרצחה לפני עשרה חודשים.

זנאש מקונן: אני לא יודעת אם אני אצליח לדבר על זה, קשה לי.

עאידה תומא סלימאן: את רוצה שניתן למישהו עד שאת תרגישי יותר טוב?

עאידה תומא סלימאן: את תוכלי עכשיו או לתת לך כמה דקות?

עאידה תומא סלימאן: מה שנוח לך.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת רויטל סוויד, בבקשה.

רויטל סויד: בוקר טוב.

רויטל סויד: שוב אנחנו כאן, כמו שאומרים, בשולחן שכל אחד מכיר היטב את השני.

רויטל סויד: עאידה, אני חושבת שאת קיימת עשרות דיונים בנושא.

רויטל סויד: כששוחחנו לפניכן וכשיזמנו את הדיון היום, אני וחברתי חברת הכנסת פנינה תמנו שאטה, בעצם ידענו שאנחנו מדברים פה על עוד דיון, אבל גם אמרנו: "אנחנו לא יכולים לעבור על הדבר הזה בשתיקה".

רויטל סויד: אני חושבת שמצבור האירועים, כולל אולי אפילו האירוע מהיום בבוקר שבו נמצאה עוד אישה כשהיא מחוסרת הכרה כתוצאה מאלימות, מביא אותנו לזעוק "דיי".

רויטל סויד: הדם של אחיותינו הוא לא הפקר.

רויטל סויד: אנחנו יוצאות לרחובות.

רויטל סויד: אנחנו אומרות שאנחנו לא מוכנות שזה יעבור בשתיקה יותר.

רויטל סויד: גם אם זה לא בשתיקה, זה בעיקר כשיש על שולחן מקבלי ההחלטות מעשים אופרטיביים – בין אם זה המלצות של וועדה בין משרדית, בין אם זה הצעת החוק של חברתי חברת הכנסת עליזה לביא עם האזיקים האלקטרוניים, שכבר יש פיילוט במשרד הביטחון.

רויטל סויד: בין אם זה דירות לגברים אלימים, שכבר מהשלב הראשוני אפשר להוציא אותם לאותן דירות ייעודיות.

רויטל סויד: לא עושים שום דבר.

רויטל סויד: המשטרה והרווחה לא מיידעים שיש את האפשרות הזאת.

רויטל סויד: הגיע הזמן לעשות שינוי בחשיבה באופן מהותי, ולהבין שצריך לטפל בזה מהשלבים הראשונים.

רויטל סויד: אלימות מילולית, אלימות כלכלית.

רויטל סויד: לא חייבים להגיע לרגע שבו אישה כבר חוששת שהיא הולכת לאבד את חייה, ובסוף נגרם מה שנגרם.

רויטל סויד: מעבר לדיון היום, אני חייבת לומר שיושבת ליידי – היא גם חברה, היא גם אישה יקרה והיא גם לקוחה שלי, לילך שם טוב.

רויטל סויד: אני חושבת שאין מי שלא מכיר את לילך ואין מי שלא מכיר את הטרגדיה האיומה שהיא עברה.

רויטל סויד: לי הייתה את הזכות להכיר אותך, לילך, ממש ימים ספורים אחרי הטרגדיה שאת עברת.

רויטל סויד: את הפכת, ולא ניכנס לזה כרגע – אני כן רוצה להיכנס למה שאת מפעילה.

רויטל סויד: את הפכת לסמל למאבק של עוצמה, שאני לא יודעת איך אפשר לתאר אותה.

רויטל סויד: נשים שלא מוכנות יותר שיקרה דבר כזה לאחיות שלהן, לחברות שלהן.

רויטל סויד: את נמצאת פה היום, אני יודעת מה זה לוקח ממך, אני יודעת מה זה גוזל ממך.

רויטל סויד: אני יודעת אילו משאבים את משקיעה, ואני גם יודעת שזו משימת חייך.

רויטל סויד: אז קודם כל, אנחנו פה, ואנחנו מחזקות אותך.

רויטל סויד: אני ברמה האישית מחזקת אותך.

רויטל סויד: מבחינתי, את סמל להרבה מאוד דברים.

רויטל סויד: הגיע הזמן שישמעו אותך ושכמותך ואותנו.

רויטל סויד: במאבק הזה כולנו בחזית אחידה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: ניתן ללילך ואחר כך לחברת הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

לילך שם טוב: בוקר טוב לכולם.

לילך שם טוב: לפני קצת יותר משמונה שנים, ביום הולדת 38 שלי, אני איבדתי את שלושת הילדים שלי, עומר, רוני ואור.

לילך שם טוב: לא בתאונה, לא במלחמה.

לילך שם טוב: בדבר הכי - אפשר לקרוא לו במרכאות או לא במרכאות - לא סקסי, רצח בתוך המשפחה.

לילך שם טוב: מי שרצח אותם היה אבא שלהם.

לילך שם טוב: במקרה, הוא רצח אותם ולא אותי.

לילך שם טוב: במקרה אני הגעתי לכאן כדי לומר שוב את מה שיש לי להגיד.

לילך שם טוב: יש לי להגיד כל כך הרבה דברים, והם לא דברים פשוטים בכלל.

לילך שם טוב: אני מאוכזבת מאוד מהתפקוד של הרבה מאוד אנשים שיכלו בשנים האלה למנוע את הרצח הבא.

לילך שם טוב: בפברואר 2010 יצא דו"ח שמבחינתי הוא דו"ח מעולה.

לילך שם טוב: לדו"ח הזה קראו דו"ח וינטר.

לילך שם טוב: לפי הדו"ח הזה, אני למדתי את כל האורות האדומים לזיהוי מצבים מסוכנים.

לילך שם טוב: למדתי אותו בעל פה.

לילך שם טוב: הדו"ח הזה נגנז, מאיזושהי סיבה.

לילך שם טוב: כנראה שלאנשים מסוימים לא נעים להתעסק עם דברים שהם לא מסוגלים להתעסק איתם.

לילך שם טוב: יצאו מפה משלחות לכל העולם והתקיימו וועדות על וועדות.

לילך שם טוב: בסופו של דבר, מה שהיה יכול למנוע את הרצח הבא של עוד כמה ילדים ואולי גם עוד כמה נשים, לא נמנע.

לילך שם טוב: אני דיברתי באופן אישי עם מוטי וינטר, וכשאני הבנתי שהדו"ח הזה נגנז, אני הייתי מזועזעת עד עמקי נשמתי.

לילך שם טוב: הדו"ח הזה יצא אחרי רצח רוז פיזם.

לילך שם טוב: חמישה חודשים לפני הרצח של הילדים שלי הוא פשוט היה בכנסת.

לילך שם טוב: כולם ידעו וכולם ישבו.

לילך שם טוב: אני ישבתי פעם אחת – הזמינה אותי חברת הכנסת אורלי לוי לדיון, ומאז הטילו עליי וטו להיכנס לכנסת.

לילך שם טוב: ברגע שחברת הכנסת פנינה תמנו שאטה התקשרה אליי אתמול ולא הרגשתי טוב, אמרתי שעד הבוקר אני מבריאה ובאה לכנסת כי יש לי הזדמנות להגיד את מה שיש לי כל כך הרבה שנים.

לילך שם טוב: אני פשוט כועסת ומתביישת שיש דו"חות, יש את היכולת הזאת למנוע את הרצח הבא, ושום דבר לא קורה כאן.

לילך שם טוב: כלום.

לילך שם טוב: זה שאני כאן באה להשמיע את המחאה שלי על החוצפה והתעוזה שיש מקרים שאפשר לשנות אותם, יש סעיפים בחוק שאפשר לעבור עליהם או לגייס את עצמנו כדי לבנות ולהעביר חוקים, אז למה לא עושים את זה?

לילך שם טוב: חוק אחד שרצו מאוד להעביר, זה העברת האינפורמציה בין הגופים הבין-ממשלתיים.

לילך שם טוב: אני אספר ספור אישי שלי.

לילך שם טוב: אני חייבת לספר אותו.

לילך שם טוב: רק בגלל שתבעתי את המדינה, התבררו לי דברים שלא ידעתי לפני.

לילך שם טוב: הוא נמצא מסוכן סביבתית על ידי קצין מבחן.

לילך שם טוב: אף אחד לא טרח להגיד לי את זה.

קריאה: מתי זה היה?

קריאה: לפני הרצח?

לילך שם טוב: לפני הרצח.

לילך שם טוב: הוא הטריד את המאהבת שלו, הוא ניסה להתאבד ליד הבית של המאהבת שלו.

לילך שם טוב: הוא הובא בפני שופטת לבית משפט.

לילך שם טוב: היא כתבה בתזכיר: "אין לאיתי מה להפסיד, ולכן אני מורה על אבחון של קצין מבחן".

לילך שם טוב: אותו קצין מבחן מצא שהוא מסוכן סביבתית.

לילך שם טוב: אף אחד לא טרח לומר לי את זה.

לילך שם טוב: כמה שבועות לפני הרצח הוא הלך לפסיכיאטרית שלו.

לילך שם טוב: הוא היה מאושפז בבית חולים פסיכיאטרי.

לילך שם טוב: הוא אמר לה: "אני רוצה שתאשפזי אותי כי אני לא מרגיש טוב".

לילך שם טוב: היא סירבה לאשפז אותו.

לילך שם טוב: כשהיא סירבה לאשפז אותו, היא הגדילה לו את המינון של התרופות האנטי-דיכאוניות שלו.

לילך שם טוב: הוא אסף את כל התרופות האלה, ורגע לפני שהוא רצח את הילדים שלי ב-153 דקירות סכין, הוא סימם אותם.

לילך שם טוב: אותה פסיכיאטרית לא עדכנה אף אחד, ואני הייתי ידועה לרשויות.

לילך שם טוב: אז כולם אומרים שהמעמד הסוציו אקונומי הוא בינוני ומטה, ואני אומרת שלא.

לילך שם טוב: גרנו בבית של שתי קומות, עם שתי מכוניות, משאית ועובדים.

לילך שם טוב: זה בית שלא היה מבייש אף אחד.

לילך שם טוב: כולם חשבו שאני סוג של נסיכה, וגם אני חשבתי.

לילך שם טוב: אני לא סבלתי מאלימות פיזית.

לילך שם טוב: אני סבלתי מאלימות סמויה מאוד קשה.

לילך שם טוב: הגיע הזמן שגם נשים יידעו מה זה אלימות מילולית, פסיכולוגית, רגשית, כלכלית.

לילך שם טוב: זה עניין שאף אחד לא יודע כי אף אחד לא מעלה את זה על סדר היום.

לילך שם טוב: אישה שלא חוטפת את הבוקס או הסטירה, היא לאו דווקא אישה שהיא לא אישה מוכה.

לילך שם טוב: נשים לא יודעות את זה.

לילך שם טוב: עוד סיפור אחד קטן.

לילך שם טוב: אני חייבת להגיד אותו.

לילך שם טוב: זה אולי יזעזע, כי לא יצאתי עד עכשיו לתקשורת עם הסיפור הזה, אבל הוא חייב להישמע.

לילך שם טוב: במהלך המשפט שקיימתי נגד המדינה, התקשר אליי באותו יום שהעניין הזה סוקר בחדשות – באמצע ארוחת הערב קיבלתי טלפון, לא עניתי לשיחה.

לילך שם טוב: אחרי השיחה ראיתי שיש לי הודעה קולית.

לילך שם טוב: התקשר אליי חוסה מבית החולים הפסיכיאטרי שהרוצח ישב איתו, והוא אמר לו שהוא הולך לרצוח את שלושת הילדים שלי.

לילך שם טוב: אותו חוסה הלך למדריך שלו שהוא היה בשיקום וסיפר לו.

לילך שם טוב: המדריך הרים טלפון לעובדת הסוציאלית בבית החולים הפסיכיאטרי בפרדסיה.

לילך שם טוב: הוא אמר: "משהו מאוד רע עומד לקרות".

לילך שם טוב: הם לא עשו כלום.

לילך שם טוב: כמה שבועות אחרי זה הילדים שלי נרצחו.

לילך שם טוב: כן, אני כועסת על ההתנהלות של המדינה ואני כועסת על זה שאף אחד לא מעביר אינפורמציה.

לילך שם טוב: אני כועסת על זה שאני אם שכולה באופן מאוד מיותר.

לילך שם טוב: הילדים שלי היום היו אמורים להיות בחיים.

עאידה תומא סלימאן: אין מילים.

עאידה תומא סלימאן: פשוט אין מילים.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להגיד שאני לא יודעת אם כעס מבטא את ההרגשה שאנחנו יכולות להרגיש.

עאידה תומא סלימאן: אני שואלת את עצמי, הפסיכולוג הזה, הפסיכולוגית ההיא, המדריך וההוא שידעו ולא הודיעו, האם הם עדיין נמצאים בתוך המערכת?

לילך שם טוב: כן.

קריאה: עכשיו מנסים לשנות את החוק.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת, יצא איזשהו תזכיר בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: בכל זאת, אני חושבת שלהציל חיים, אפילו החוק מאפשר תחת החיסיון, אם הם מרגישים את הסכנה והם מודעים.

עאידה תומא סלימאן: הם אמורים להיות מוכשרים לזהות את הסכנות האלה.

עאידה תומא סלימאן: שאף אחד לא יגיד לי על השוטר הרוצח מלפני שבוע, זה אי אפשר היה לראות את זה.

עאידה תומא סלימאן: תמיד יש סימנים ואורות אזהרה.

עאידה תומא סלימאן: צריך להכיר אותם.

עאידה תומא סלימאן: צריך לדעת עליהם.

עאידה תומא סלימאן: זה שלא מדברים על הנושא של אלימות נגד נשים וזה שרק אנחנו הנשים וכמה גברים שאכפת להם צריכות לשבת לבד ולדבר על זה, אני חושבת שזה מה שגורם לכך שבסופו של דבר לא מזהים את הסימנים כמו שצריך.

עאידה תומא סלימאן: נשים מאבדות את החיים שלהן וילדים קטנים מאבדים את החיים שלהם.

עאידה תומא סלימאן: העולם של כמה משפחות נחרב.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שמחכים מהמשרדים, אתם תצטרכו לחכות עוד קצת.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת יעל גרמן, בבקשה.

יעל גרמן: אני מצטרפת לכל מילה שאת אמרת.

יעל גרמן: באמת, אין מה לומר.

יעל גרמן: אובדן חיים של אם משפחה זה אובדן חיים לכל המשפחה.

יעל גרמן: זה אחד הדברים הטראגיים, במיוחד כשאנחנו מדברים על גבר שרוצח את בת זוגו.

יעל גרמן: אנחנו יודעים שקרוב לוודאי שאם זה היה גבר, הוא לא היה מעז להרים עליו יד או לדקור אותו.

יעל גרמן: הוא עושה את זה מפני שהוא יודע שהיא אישה, מפני שהוא יכול, מפני שהוא כבר דיכא אותה לפני כן.

יעל גרמן: אני רוצה להאיר את תשומת ליבנו ולצאת פה בבקשה ובקריאה ממשרד המשפטים להכיר ברצח נשים על ידי בני זוגן כרצח בנסיבות מחמירות.

יעל גרמן: את בוודאי יודעת שיש לנו היום - - -

עאידה תומא סלימאן: אני גם הופעתי בפני וועדת חוק ומשפט ודרשתי את זה.

יעל גרמן: נכון.

יעל גרמן: אנחנו כבר חצי שנה דנים בחוק הזה.

יעל גרמן: במסגרת החוק הזה, שזה חוק שמדרג מחדש את כל עבירות ההמתה והרצח, יש במסגרת החוק הזה מסבר נסיבות שמצדיקות הגדרה של רצח בנסיבות מחמירות.

יעל גרמן: אז, דרך אגב, העונש הוא בכלל בלי שיקול דעת.

יעל גרמן: אפרופו שאנחנו אומרים שהעונשים מקלים.

יעל גרמן: במקרה כזה, העונש הוא מאסר עולם .

יעל גרמן: אי אפשר פחות.

יעל גרמן: זה מאסר עולם באופן אוטומטי.

יעל גרמן: הכירו ברצח על כבוד המשפחה, הכירו ברצח עדים ועוד רשימה של שמונה נסיבות, הכירו בכל הנסיבות האלה כרצח בנסיבות מחמירות.

יעל גרמן: את הנושא של רצח נשים על ידי בני זוגן, משרד המשפטים מסרב להכיר.

יעל גרמן: הסיבה שהוא אומר, ואני אשמח לאחר מכן לשמוע כמובן את ההתייחסות, שאין כאן ערך מוגן.

יעל גרמן: ברצח על כבוד המשפחה יש ערך מוגן, ברצח עדים יש ערך מוגן - - -

עאידה תומא סלימאן: אין רצח על רקע כבוד המשפחה, יש רצח נשים.

קריאה: אומרים את זה כדי להרחיק מהקונצנזוס הישראלי.

יעל גרמן: את הערת על כך בוועדה, אבל זה עדיין כתוב כך.

יעל גרמן: אני משערת לעצמי שזה ישתנה.

עאידה תומא סלימאן: אוי ואבוי אם זה עדיין כתוב כך.

יעל גרמן: לא, זה ישתנה.

יעל גרמן: ההערה שלך נלקחה לתשומת לב.

יעל גרמן: בוודאי ובוודאי שיש ערך מוגן ברצח נשים על ידי בני זוגן.

יעל גרמן: אי אפשר לבוא ולומר שזה לא.

יעל גרמן: שלא לדבר על כך שאנחנו נימצא במצב, כמו שאת אומרת, רצח זה רצח.

יעל גרמן: אז רצח בחברה הערבית יהיה רצח בנסיבות מחמירות שהעונש עליו מאסר עולם ורצח בחברה היהודית לא יהיה?

יעל גרמן: זה לא עולה על הדעת.

יעל גרמן: זאת הקריאה שלי מכאן.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, חברת הכנסת יעל גרמן.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

עליזה לביא: תודה גברתי על הדיון החשוב.

עליזה לביא: אני מודה לחברות המציעות, חברות הכנסת תמנו וסוויד.

עליזה לביא: תודה על הדחיפות של קיום הדיון הזה שמצטרף לעבודה הברוכה שנעשית כאן בוועדה.

עליזה לביא: היא לא מספיקה, כי אין לנו שותפים.

עליזה לביא: אני נדהמתי לראות איך ראש הממשלה פותח את הנאום המרכזי של פתיחת מושב החורף ומדבר על מדינת ישראל שאני לא כל כך מכירה אותה.

עליזה לביא: בעיר שלי ביום רביעי שעבר נרצחה אישה.

עליזה לביא: יומיים אחרי זה, ממש סמוך לביתי נרצחה עוד אישה.

עליזה לביא: אתמול בלילה עוד אישה, ניסיון לרצח.

עליזה לביא: מן אפקט דומינו שאף אחד לא עוצר אותו.

עליזה לביא: יש לנו תשובות.

עליזה לביא: 2013, כאן בוועדה, אנחנו יושבים כולנו ואומרים: "מה עוד לא עשינו?

עליזה לביא: " ו-"איך לא?".

עליזה לביא: בפעם הראשונה קמה וועדה שמתכללת בין המשרדים.

עליזה לביא: יושבים פה שותפים שלנו.

עליזה לביא: הדברים נבדקים ומוצגים לוועדה, ושוב חוזרים ומוצגים לוועדה.

עליזה לביא: יש פתרונות וגם יש כסף.

עליזה לביא: אמנם לא מלוא הכסף, אבל הכסף קיים.

עליזה לביא: אף אחד לא מתחיל לעבוד בזה.

עליזה לביא: למה?

עאידה תומא סלימאן: לא הוקצו המשאבים הנחוצים לתכנית.

עאידה תומא סלימאן: גם את זה צריך להגיד.

עליזה לביא: אין לנו אף אחד בממשלה שהנושא הזה באמת קרוב לליבו.

עליזה לביא: אני לא רואה אף שרה או שר שנזעקים לעניין הזה, גם לא מי שאמון ואמונה על הנושא הזה.

עליזה לביא: בטח ובטח מי שהיה צריך לתת את הדעת.

עליזה לביא: אני מודה מאוד לשר לביטחון פנים ולמשרד המשפטים, שאתמול בלילה פרסמו את תזכיר החוק שלנו שהיה צריך לצאת לדרך כבר מזמן.

עליזה לביא: האיזוק האלקטרוני.

עליזה לביא: שלוש שנים אנחנו עובדות על האיזוק האלקטרוני.

עליזה לביא: יש עוד פתרונות, יש עוד דרכים.

עליזה לביא: הטכנולוגיה מתקדמת.

עליזה לביא: אנחנו מדינה שיודעת לעשות את זה, להיכנס לחדרי הלב עם כל מיני דברים זעירים וכל מיני – אז יש היום פתרונות, והם מיושמים בהצלחה בספרד ובעוד מדינות.

עליזה לביא: יצאו ללמוד, יודעים שיש אפשרויות.

עליזה לביא: אז למה לא?

עליזה לביא: נכון, יש עוד שאלות, אבל אפשר לשבת ולהחליט שזה הנושא היום.

עליזה לביא: הרי בטרור סביבנו שהוא לא רצח על כבוד המשפחה או בתוך המשפחה, או שאין כזה דבר כבוד או כל ההגדרות המילוליות הפוליטיקלי קורקט.

עליזה לביא: רצח ואלימות של נשים לא זוכות לאותו מעמד של טרור מסביב, ואנחנו רואים את זה מסביבנו.

עליזה לביא: אנחנו רואים, חיים ונושמים את האווירה כאן במדינת ישראל.

עליזה לביא: עוד לא הצלחנו להרעיד את אמות הסיפים בהבנה הזאת שהרצח הבא נמצא על הקיר.

עליזה לביא: הוא פה אתנו.

עליזה לביא: ישבנו באין ספור וועדות.

עליזה לביא: אני לא אשכח את הדיון שהזמנו חברות שלנו מרמלה, ישבו 10 נשים מאותה משפחה ויושבת פה – את זוכרת את זה, את ישבת אתנו.

עליזה לביא: יושבת פה אישה ואומרת שהיא הבאה בתור, וכך היה.

עליזה לביא: היינו אמורות לצאת לסיור שם.

עאידה תומא סלימאן: יצאנו לסיור לרמלה.

עאידה תומא סלימאן: ברמלה ולוד.

עליזה לביא: הפתרונות קיימים.

עליזה לביא: הדו"ח, אנשי המקצוע, איגום של כל הדעות, הידע והפרקליטות.

עליזה לביא: עדיין אומרת לנו הבת של עליזה שפק: "הלכנו, התלוננו".

עליזה לביא: אמא שלי אמרה: "אני כבר שייכת לדור אחר".

עליזה לביא: אמא שלה בגיל שלי בדיוק.

עליזה לביא: מה זה שייך לדור אחר?

עליזה לביא: היא וויתרה.

עליזה לביא: הבת של עליזה שפק אומרת לנו: "אל תוותרו.

עליזה לביא: תעזרו לנו".

עליזה לביא: זו המשמרת שלנו, של כולנו, כל בעלי התפקידים, חברות וחברי הכנסת, ארגוני הנשים.

עליזה לביא: אני רוצה להודות לכל המשפחות והנשים היקרות שבאו לכאן היום ומשתפים אותנו.

עליזה לביא: מה שאת נתת לנו היום לילך, זה רמזור אדום.

עליזה לביא: אנחנו לא משתמשים בכל הכלים הקיימים.

עאידה תומא סלימאן: תודה חברת הכנסת עליזה.

עאידה תומא סלימאן: זנאש, נרגעת קצת?

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

זנאש מקונן: קוראים לי זנאש, אני אחות של המנוחה.

זנאש מקונן: אחותי נרצחה לפני עשרה חודשים באכזריות.

זנאש מקונן: היא השאירה ילדים, הכי קטן בן 6.

זנאש מקונן: הכאב הוא מאוד עמוק, אי אפשר לתאר אותו כל המשפחה מרוסקת ממש, במיוחד אמא שלי שלא יכלה לעמוד בזה.

זנאש מקונן: מטריד אותנו המצב שלה.

זנאש מקונן: פשוט קשה מאוד להתמודד עם זה.

זנאש מקונן: צריך לשים לזה קץ.

זנאש מקונן: צריך להפסיק את זה, שלא יחוו את המצב שלנו.

קריאה: תספרי קצת על זה שהיא הגיעה למשטרה לפני.

זנאש מקונן: זה התחיל ככה: חצי שנה לפני הרצח, התחילה כל האלימות.

זנאש מקונן: השתנה הכל בבית והיה לה קשה, היה לה קשה לעבוד.

זנאש מקונן: הם היו עובדים באותה משמרת.

זנאש מקונן: אם הוא היה עובד בוקר והיא הייתה עובדת בוקר, אז הוא שינה את המשמרת כדי לעבוד איתה וללכת איתה יחד.

זנאש מקונן: היה לה קשה.

זנאש מקונן: היא לא יכלה לישון בלילה, הוא היה מציק לה.

זנאש מקונן: היא התלוננה למשטרה והמשטרה לא עשתה שום דבר.

זנאש מקונן: היא יכלה למנוע את זה.

זנאש מקונן: היא דיווחה גם לעובדת סוציאלית, ולא עשו שום דבר.

זנאש מקונן: ככה היא נרצחה.

זנאש מקונן: בבוקר ליוותה את הילדים שלה לבית הספר, וכשהיא חזרה הוא דקר אותה למוות.

זנאש מקונן: זה כואב.

זנאש מקונן: ממש כואב.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

זנאש מקונן: למה צריך שיהיה לו חלק מהרכוש?

זנאש מקונן: הילדים נמצאים בשכירות, הם משלמים כמעט 4,000 שקלים.

זנאש מקונן: גם נפשית הם מרוסקים.

זנאש מקונן: אין להם כוח להמשיך.

זנאש מקונן: במיוחד הקטן, הוא רוצה להתאבד.

זנאש מקונן: בהתחלה היה לנו קשה שכל הזמן היינו שומרים עליו.

זנאש מקונן: הוא רוצה להתאבד, רוצה ללכת לאמא.

זנאש מקונן: אין לי מילים מה להגיד.

זנאש מקונן: הוא בן שש.

זנאש מקונן: הוא חווה את זה, הוא אומר: "אני רוצה לחזור לאמא, אני רוצה ללכת לאמא.

זנאש מקונן: קשה לי, נמאס לי".

זנאש מקונן: ככה הוא אומר, במילים האלה.

זנאש מקונן: זה קשה, אני לא יודעת מה להגיד.

זנאש מקונן: אני מקווה שתשנו את החוק כך שהילדים יקבלו את הדירה.

זנאש מקונן: שתהיה להם קורת גג.

זנאש מקונן: לפחות בזה.

זנאש מקונן: את אמא הם איבדו, אין חזרה.

זנאש מקונן: היא כבר מתה.

זנאש מקונן: לפחות תעשו משהו בזה.

זנאש מקונן: כבר קשה לי לדבר.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזו בקשה שאמורה להיות מובנת מאליה.

עאידה תומא סלימאן: לפחות שתהיה לילדים קורת גג והם יישארו בבית אליו הם רגילים, או לפחות לתת להם בית חלופי.

עאידה תומא סלימאן: לצאת למצב כזה שהוא גם רוצח וגם מקבל את - - -

עליזה לביא: הוא לא מאבד את הזכויות שלו.

עאידה תומא סלימאן: הוא לא מאבד, כן.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת דב חנין.

עאידה תומא סלימאן: תסלחו לי, אבל אני ממש אבקש עכשיו לדבר ישר ולעניין, שלוש דקות, כי אני רוצה לפנות גם כן למשרדים ולסיים ב-11:00.

דב חנין: תודה לך גברתי יושבת הראש על הדיון החשוב הזה.

דב חנין: באמת, הערכה לכל הנשים שנמצאות פה מסביב לשולחן.

דב חנין: אני ממש מצטער ואפילו מתנצל בפניכן שאני חבר הכנסת היחיד שאיננו אישה.

קריאה: לא, נחמן היה, מסעוד וסעיד.

דב חנין: אני שמח על כך.

דב חנין: אני אגיד לכם ממה אני מוטרד בדיון הזה.

דב חנין: אני מוטרד מכך שאנחנו נמצאים פה עדיין במעגל של המשוכנעות ושל אלה שמבינות את הבעיה.

דב חנין: אני מאוד חושש שאנחנו לא כל כך מצליחות ומצליחים לפרוץ את המעגל הזה.

דב חנין: למרות הכותרת החשובה של ידיעות אחרונות – אני מעריך את זה מאוד, אבל אנחנו לא באמת מצליחים לפרוץ החוצה, לא מצליחים להגיע לספסל הממשלה.

דב חנין: יש לי את התחושה הקשה שאנחנו לא מעניינות ולא מעניינים את מי שצריך.

דב חנין: משעממות ומשעממים את מי שצריך לקבל את ההחלטות.

דב חנין: תראו, המון יוזמות תקועות.

דב חנין: יש רעיונות, יש הצעות.

דב חנין: יש יוזמות חוק של יושבת ראש הוועדה ושל חברות כנסת אחרות.

עאידה תומא סלימאן: החוק למאבק באלימות, אני הגשתי אותו וכמובן - - -

דב חנין: יש תכניות שאפילו הממשלה כבר אימצה אותן, אבל הן לא מתוקצבות, אז מה עשינו?

דב חנין: אתם יודעים מה הדבר הכי מרתיח?

דב חנין: לא רק שלא מתקדמים בכיוון הנכון, מתקדמים בכיוון ההפוך, בכיוון הלא נכון.

דב חנין: בשעה שאנחנו יושבים כאן, השר לביטחון פנים מקדם רפורמת נשק שתגדיל בצורה נוראית את כמות הנשק הזמין בישראל.

דב חנין: ארגוני הנשים צועקים, ובצדק, שהדבר הזה יהיה האקדח על שולחן המטבח שיגביר את מקרי הרצח, ומצפצפים על כולנו.

דב חנין: חברות וחברים, אני פונה אליכם.

דב חנין: אני יודע שלא צריך לפנות, אבל צריך להשמיע את הצעקה הזו בכל מקום.

דב חנין: אסור לשתוק.

דב חנין: צריך להמשיך וללחוץ, צריך להמשיך להילחם.

דב חנין: שלא תהיה לנו התחושה שמה שקורה פה בחדר שכולנו מבינים, אנחנו רחוקים מאוד מאיפה שצריך להיות.

דב חנין: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: מאוד טוב לי לראות את חברי וחברות הכנסת מגיעים, אבל אני מתחילה לפחד שלא יישאר זמן לבקש לדעת מה בדיוק עושים במשרדים ומה התקדם מאז.

עאידה תומא סלימאן: אז אני מבקשת לתת לחברת הכנסת רחל עזריה, ואחריה אני ארצה לשמוע מנציג הבת"פ.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

רחל עזריה: תודה רבה ויישר כוח על הדיון.

רחל עזריה: אני רוצה לומר ממש תודה לך, זנאש, שהגעת לדיון, וגם לכן, לילך ואיילה.

רחל עזריה: אני הגעתי מדיון אחר על נשים מסורבות גט, אז נכנסתי באמצע.

רחל עזריה: תודה רבה שהגעתן, כי הרבה פעמים ההרגשה בכנסת זה שאנחנו לא בקשר מספיק קרוב עם מה שקורה בשטח.

רחל עזריה: לכן גם הרבה פעמים קבלת ההחלטות היא לא מדויקת למה שקורה בשטח, אז אני רוצה לומר תודה.

רחל עזריה: נושא שאני רוצה להעלות, כבוד יו"ר הוועדה, ומאוד חשוב לי שזה ייכנס גם בסוף לסיכום של הדיון.

רחל עזריה: אני רוצה להעלות את הנושא של ההכשרות לשופטים, למטפלים, לשוטרים, לרופאים.

רחל עזריה: אין להם היום הכשרות כמו שצריך.

רחל עזריה: אין הכשרות, אין ריענון, אין השתלמויות.

רחל עזריה: הסיפור שלך, לילך, הוא מאוד – וגם שלך.

רחל עזריה: אתן בעצם אומרות שכולם באיזשהו רגע יכלו לעצור את זה.

רחל עזריה: לכולם היה רגע שהם שמעו, אבל לא היה מי שתכלל את זה ולא היה להם ברור מה צריך לעשות.

רחל עזריה: ברגע שיהיו הכשרות כאלה, ברגע שיהיה ברור מה צריך לעשות, אז אפשר להתחיל את השרשרת ולמנוע את זה.

לילך שם טוב: כמו שאני ציינתי, היה פה דו"ח.

לילך שם טוב: באמת אחד הדו"חות המעולים.

לילך שם טוב: דו"ח וינטר.

לילך שם טוב: פשוט גנזו אותו.

רחל עזריה: זו צריכה להיות הדרישה של הוועדה, שיהיו את ההכשרות כדי שבכל רגע, אם מגיע מידע, יודעים מה לעשות.

רחל עזריה: כרגע מגיע מידע, ואני רוצה לומר – אני מתארת לעצמי שאלה שהיו ברגע האמת, הם לא הבינו מה הדבר הנקודתי הקריטי שצריך לעשות.

רחל עזריה: אני לא חושבת שהם אנשים רעים שהיו בדרך.

רחל עזריה: אם היה מידע ואם היו הכשרות, בעיניי הדברים היו נראים אחרת.

רחל עזריה: אני מקווה.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, את צודקת שצריך לעשות יותר הכשרות, אבל את הא'-ב' לפחות אני יודעת שהם מקבלים.

עאידה תומא סלימאן: נוכל לדבר על זה, אבל אני מתחילה להילחץ.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת למשנה למנכ"ל של המשרד לביטחון פנים, מר אליעזר רוזנבאום.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאתם אחראיים על חלק ניכר מהתכנית הבין משרדית.

אליעזר רוזנבאום: חלק קטן.

עאידה תומא סלימאן: חלק קטן.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שמשרד הרווחה – אני מעריכה שהגיעו אנשים רמי דרג.

עאידה תומא סלימאן: העליתי את השאלה – בשעה טובה יצא תזכיר החוק בעניין האזיקונים לאחר שחיכינו שלוש שנים.

עאידה תומא סלימאן: למה זה צריך להיות ככה, למרות שנודע לי שהיו שיקולים אחרים?

עאידה תומא סלימאן: השאלה היא למה זו הוראת שעה ולא תיקון חוק רגיל?

אליעזר רוזנבאום: בוקר טוב גברתי יושבת הראש וחברי הכנסת.

אליעזר רוזנבאום: בראשית דבריי, אני רוצה כן לציין שמהשר דרך המנכ"ל אנחנו עוסקים בנושא.

אליעזר רוזנבאום: זה עובר גם דרכי ודרך הגורמים המקצועיים גם במשרד וגם במשטרה בנושא הזה.

אליעזר רוזנבאום: אני תכף אפרט איפה אנחנו עומדים בחלקים שאנחנו אחראיים על יישום התכנית הלאומית.

אליעזר רוזנבאום: אני מבקש להזכיר ש- - -

עאידה תומא סלימאן: כדאי רק לדעת, אנחנו לא נוכל עכשיו לעבור על הכל.

עאידה תומא סלימאן: יתקיים דיון לקראת היום הבין לאומי למאבק באלימות.

עאידה תומא סלימאן: רק לאמוד מקרוב איפה אתם עומדים ביישום התכנית.

אליעזר רוזנבאום: ברור.

אליעזר רוזנבאום: אנחנו חלק מהוועדה הבין משרדית שמנכ"ל משרד הרווחה מוביל.

אליעזר רוזנבאום: מעבר לישיבות של הוועדה הבין משרדית, אני באופן שוטף יושב עם איריס פלורנטין, שהיא מובילה את הנושא הזה.

אליעזר רוזנבאום: ישבתי איתה רק לפני שבועיים כדי לראות שאנחנו מתקדמים בחלקים שלנו מולם.

אליעזר רוזנבאום: זאת מדיניות השר.

אליעזר רוזנבאום: אנחנו הצוות המקצועי מיישם אותו.

אליעזר רוזנבאום: אז כמה דברים: ראשית, אנחנו סיימנו את הפיילוט.

אליעזר רוזנבאום: היינו צריכים כבר לפני ראש השנה להיות בספרד ופורטוגל.

אליעזר רוזנבאום: לצערי, הספרדים לא יכלו לקבל אותנו, כי הם החליפו את חברת ההפעלה.

אליעזר רוזנבאום: הם ביקשו לדחות את זה, אז זה מתואם כרגע ל-26.11.18.

אליעזר רוזנבאום: בזה אנחנו נחבר גם את הפורטוגלים.

אליעזר רוזנבאום: יכול להיות שבאותה נסיעה ייסעו גם לארצות הברית - למרות שכולם משתמשים בטכנולוגיה של הגי'.

אליעזר רוזנבאום: פי.

אליעזר רוזנבאום: אס, שיש איתו לא מעט בעיות.

אליעזר רוזנבאום: זו הטכנולוגיה שקיימת.

אליעזר רוזנבאום: גם אני חשבתי שהקדמה מאפשרת טכנולוגיה טובה יותר, אבל יש בהחלט בעיות לגבי קבלת התראות בתוך מבנים, במרחקים.

אליעזר רוזנבאום: צריך להתמודד עם הדבר הזה.

אליעזר רוזנבאום: כנראה שזה לא יהיה מאה אחוז, אבל גם 70%-80% זה - - -

עאידה תומא סלימאן: זה לא יהיה 100%, אבל זה יהיה 80% מעל מה שיש לנשים היום.

אליעזר רוזנבאום: צריך להפעיל את המערכת הזאת עם המגבלות.

אליעזר רוזנבאום: אולי נצטרך להגדיל את הטווחים בין הבעל לאישה, כדי שיהיה מרווח ביטחון על אותם פערים בהתראות.

אליעזר רוזנבאום: בקנדה יש פרויקט, אני אראה אותו באופן אישי.

אליעזר רוזנבאום: נעשה את הכל כדי לקדם.

אליעזר רוזנבאום: תזכיר החוק שפורסם יעזור לנו.

אליעזר רוזנבאום: הוא הוראת שעה מאחר ואנחנו סיימנו – זה פיילוט כי אנחנו רוצים באמת ללכת ולבצע את הפרויקט הזה בצורה בטוחה ומבוקרת, ולכן – אבל זה לא מפריע אם זה מוגדר כהוראת שעה.

אליעזר רוזנבאום: הרבה מאוד תזכירי חוק הם הוראת שעה - - -

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל הוראת שעה צריך להביא אותה כל שנה לכנסת ולאשר.

אליעזר רוזנבאום: זו לא תהיה המגבלה.

עאידה תומא סלימאן: אתה יודע יותר טוב מכולם כמה רציתי לצאת לדרך הזו.

עאידה תומא סלימאן: אני מעריכה מאוד ואני יודעת על הוויכוח שהתקיים בין משרד המשפטים למשרד הבט"פ.

עאידה תומא סלימאן: בישיבה האחרונה אנחנו דרשנו שלא לעכב את החקיקה עד לסיום כל הבדיקה, כי ממילא החקיקה לוקחת זמן.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחה לראות שניתנה ההוראה ויצאנו לדרך.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שזה לא ייתקע באמצע חקיקה מתוך כל מיני סיבות כאלה ואחרות.

עאידה תומא סלימאן: בין הטרומית לבין התזכיר עברו שלוש שנים.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שבין התזכיר עד החקיקה לא נעבור דרך כל כך ארוכה.

נאילה עואד: חברת הכנסת עאידה, מכעיס אותי לדבר על האזיקונים כשיותר מ-60% מרוצחי הנשים היום מסתובבים בינינו.

נאילה עואד: מה המשטרה עושה עם מקרי הרצח של הנשים?

נאילה עואד: יותר מ-60% ממקרי הרצח של הנשים הערביות מסתובבים בינינו.

נאילה עואד: זה האיום, זה הטרור.

עאידה תומא סלימאן: נאילה מנשים נגד אלימות.

עאידה תומא סלימאן: אני אוסיף לזה ש-70% ממקרי ניסיונות הרצח, גם כן לא מפוענחים.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, 70% מאלה שניסו כבר לרצוח את נשותיהן, עדיין מסתובבים.

נאילה עואד: 85% מהנשים שמתלוננות על אלימות בתוך המשפחה, התיקים שלהן נסגרים.

אליעזר רוזנבאום: רק עוד כמה דברים - - -

עאידה תומא סלימאן: רק לתקן.

פנינה תמנו: שיתייחס גם לדברים שלה, זה דברים מאוד חמורים.

פנינה תמנו: 85% מהתיקים שנסגרים זה קטסטרופה.

עאידה תומא סלימאן: שניה.

אליעזר רוזנבאום: אז לגבי התזכיר חוק של העברת המידע, גם פה פורסם תזכיר החוק לפני שבוע וזה יעזור מאוד כדי להעביר את המידע לרווחה, בריאות, למשטרה, על שולחנות עגולים שמקיימים.

אליעזר רוזנבאום: המידע הזה והעברת המידע הוא חיוני.

אליעזר רוזנבאום: בלי זה אנחנו בפער.

אליעזר רוזנבאום: אני מקווה שזה גם יקודם בזריזות, כדי שגם הנושא הזה שהוועדה שלי ולאחר מכן בוועדת היישום, ציינו את זה שזה בהחלט פער מאוד משמעותי.

אליעזר רוזנבאום: לגבי מה שגברתי ציינה, אנחנו גייסנו עד עכשיו 7 מתוך 10 תקנים שהקצנו לעובדות סוציאליות במגזר.

אליעזר רוזנבאום: 3 בתהליך.

אליעזר רוזנבאום: יש לנו פער בטייבה, בעירון.

אליעזר רוזנבאום: אני מקווה שאנחנו נצליח למצוא.

אליעזר רוזנבאום: הקצנו 5 תקנים נוספים בתחילת 2019, אנחנו נעמוד על 15 במגזר הלא יהודי.

אליעזר רוזנבאום: גברתי, את מכירה את הפרויקט הזה.

אליעזר רוזנבאום: זה פרויקט חשוב מאוד, מצליח מאוד, מסייע רבות באותן תחנות המשטרה במגזר.

אליעזר רוזנבאום: אנחנו בתהליך עם הרווחה, הם אמורים להגדיל עוד 40 תקנים במהלך שלוש שנים, עד 2021, 15 תקנים בכל אחת מהשנים.

אליעזר רוזנבאום: אנחנו נגדיל באופן משמעותי את הטיפול הפרטני של כל אותן נשים מאוימות.

אליעזר רוזנבאום: אני מקווה שזה ישפר.

יעל גולד: קו החירום שלנו קרס אתמול מרוב נשים שנמצאות במצוקה ולחץ.

יעל גולד: אנחנו יושבים פה כל פעם ואמרים שנעשה, ואנחנו כל פעם באותו מקום.

יעל גולד: אני רואה את הפרצוף הבא.

יעל גולד: כמנהלת מקלט, כל פעם שאני פותחת את העיתון הבטן מתהפכת לי שזו לא מישהי שיצאה מהמקלט שלנו ושיכלתי להציל אותה.

יעל גולד: אנחנו יושבים ומדברים, ואני יכולה להראות לכם, אתמול הקווים קרסו מרוב נשים מאוימות ובלחץ.

יעל גולד: אז איזו בשורה אנחנו מעבירים?

יעל גולד: מה אנחנו אומרים להן?

יעל גולד: אנחנו באים לפה וחוזרים ואני לא מעזה להסתכל להן בעיניים.

יעל גולד: חוץ מהסיפורים ו- - שהצטרפה אליי, לא יצאתי עם כלום.

יעל גולד: לדברייך, אין לנו את הפריבילגיה להתייאש.

יעל גולד: אנחנו נצא לרחובות ואנחנו נצעק ונעשה הכל, אבל מי ישמע אותנו?

יעל גולד: אנחנו 50% מהאוכלוסייה ולא מתייחסים אלינו.

פנינה תמנו: כמה אתם יורדים לשטח?

פנינה תמנו: כמה אתם פוגשים את הנשים?

עאידה תומא סלימאן: שניה.

פנינה תמנו: לא, זה חשוב.

פנינה תמנו: כמה אתה פוגש.

פנינה תמנו: עאידה, תרשי לי, יזמתי את הדיון.

פנינה תמנו: יש לי שאלה ואני מצפה לשמוע אותו.

פנינה תמנו: מתי פעם האחרונה אתה היית במקלט לנשים?

אליעזר רוזנבאום: קודם כל, אנחנו מקיימים גם במשרד אצלנו - - -

פנינה תמנו: לא ישיבות במשרד.

פנינה תמנו: לא בסטריליות.

פנינה תמנו: מתי אתה הלכת למקלט של נשים?

פנינה תמנו: מתי פגשת את הנשים האלה?

עאידה תומא סלימאן: פנינה, אני מתנצלת.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת להפסיק את זה.

עאידה תומא סלימאן: אתן יודעות, ואני אמרתי את זה מההתחלה.

עאידה תומא סלימאן: אני אצטרך לסכם את הדיון הזה ב-11:00 כי הצוות של הוועדה יקום ויעזוב אותי, ולא יהיה לא סיכום ולא כלום כי אלו הוראות יושב ראש הכנסת.

עאידה תומא סלימאן: מאוד כואב לי שבדיון עמוק כזה וכואב כזה, אני צריכה לתת את ההערה הזו.

עאידה תומא סלימאן: אני האחרונה שחושבת, ואני אומרת לכם את זה בגלוי.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שמהישיבה הזו, ואמרתי את זה בפתיחה, ובגלל זה גם לא יזמתי את הדיון בעצמי.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאלה דברים שאם הם לא מזדעקים בממשלה כולה ומבינים שאנחנו במצב חירום, לא יקרה כלום.

עאידה תומא סלימאן: התכנית היא לטווח ארוך.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שלא היינו צריכים לחכות עד שיהיו עוד רציחות ונכנס ישיבת חירום כדי שהתזכיר ייצא ב-21:00 אתמול.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו ישבנו פה לפני כמה חודשים וביקשנו שיזדרזו עם זה.

עאידה תומא סלימאן: הדיון המשיך.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש צורך בתכנית חירום.

עאידה תומא סלימאן: תכנית לטווח ארוך, בסדר, למרות שהיא לא מיושמת.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שלא הוקצה לה התקציב, כי אנחנו לא מעניינות אף אחד.

עאידה תומא סלימאן: אזרחיות המדינה הזו כנראה לא מעניינות את הממשלה.

עאידה תומא סלימאן: כאשר הן נרצחות על ידי בני זוגן, זה עניין משפחתי, לא עניין לאומי.

עאידה תומא סלימאן: לא עניין של כל המדינה.

עאידה תומא סלימאן: זה כנראה לא מעניין את ראש הממשלה.

עאידה תומא סלימאן: אני פניתי אליו, ואני מצפה – אני פונה עכשיו מול השידור הישיר, מול הוועדה הזו.

עאידה תומא סלימאן: אני שוב פונה לראש הממשלה ואומרת לו: תיקח אחריות.

עאידה תומא סלימאן: אם אתה כבר מעביר סמכויות שלך מכל מיני סיבות, תגידו.

עאידה תומא סלימאן: אתם רוצים את הסמכות להגן על אזרחיות מדינת ישראל או לא?

פנינה תמנו: אנחנו לא מעניינות, אנחנו משעממות.

עאידה תומא סלימאן: לצערי, אני יודעת שאתם כנציגי משרדים מנסים לעשות את העבודה שלכם.

עאידה תומא סלימאן: אני מדברת עכשיו על ההחלטה המדינית, הפוליטית, על הרצון הפוליטי בלשנות את המצב.

עאידה תומא סלימאן: תכנית לטווח ארוך.

עאידה תומא סלימאן: שייצא עכשיו שר האוצר ויגיד: "כל מה שנדרש לתכנית הבין משרדית למאבק באלימות, אני מקצה את המשאבים לשנה הבא".

עאידה תומא סלימאן: קשה לעשות את זה?

עאידה תומא סלימאן: כל יום אני שומעת על הקצאות כאלה ואחרות.

עאידה תומא סלימאן: אני לא אכנס לטיבן ולאילו מטרות.

עאידה תומא סלימאן: הוא יכול לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: שתצא השרה לשוויון חברתי והרשות לקידום מעמד האישה ותגיד: "יש לנו תכנית, ואנחנו נעקוב על זה".

עאידה תומא סלימאן: אני לא שמעתי אפילו ציוץ מהצד הזה.

עאידה תומא סלימאן: שייצא שר הבט"פ ויגיד: "אני מסיר את כל העכבות, ואני עובד עם שרת המשפטים".

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שהוא ישב פה ואמר שהוא עובד על זה.

עאידה תומא סלימאן: הנה, רק אתמול יצא.

עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה לחכות שתירצח עוד אישה כדי שנרגיש את הרגשת החירום.

עאידה תומא סלימאן: הנשים האלה שכל יום בבוקר נפגשות עם הנשים המוכות והנשים שבסיכון, כאשר הן קוטעות את הדברים וצועקות זה יוצא מדם ליבן.

עאידה תומא סלימאן: הן אלה שנפגשות איתן.

עאידה תומא סלימאן: המשפחות שנמצאות אתנו ושילמו מחיר, ימשיכו לשלם מחיר.

עאידה תומא סלימאן: לפחות אולי זה ינחם אותן שהן הקורבן האחרון.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שהצטרפת רק עכשיו, תציג את השם.

יצחק: שמי יצחק, אני בן דודה של אנגווץ אשר נרצחה לפני יומיים באכזריות רבה לעיני ילדיה.

יצחק: רצחו משפחה שלמה.

יצחק: אני חושב שהדרך הכי טובה להילחם בדבר הזה, ברצח כל כך נורא, זה החמרת ענישה.

יצחק: שרוצחים כאלה יידעו שהם לא יוצאים מהכלא.

יצחק: שיישארו בכלא עד סוף ימי חייהם, לא יראו אור יום.

יצחק: כמו שהם הרגו את הקורבן והיא לא תעלה מן הקבר ולא תראה את משפחתה, הם צריכים לדעת שהם לא ייצאו, לא יראו אור יום, לא יגדלו משפחה.

יצחק: לא יקיימו את חייהם כרגיל.

יצחק: הרתעה זה הכלי הכי טוב, ולא להעלות טענות של אי שפיות וכל התעלולים המשפטיים שאני מודע אליהם גם מתוקף עיסוקי.

יצחק: אני רק אומר שצריך לשים לזה סוף על ידי הרתעה משמעותית ביותר.

יצחק: המשפחה קמה מאבל רק לאחרונה, לאחר שאמא של הנרצחת נפטרה לפני שנה וחצי.

יצחק: האחים והאחיות שלה לא יכלו להגיע.

יצחק: באתי בתור נציג המשפחה כדי לזעוק את הזעקה שלהם.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

קריאה: היא סבלה מאלימות?

יצחק: לפי הסימנים שעולים לאחרונה עולה שהיא סבלה, פשוט הסתירו את זה.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שאמרתי לפני שנכנסת.

עאידה תומא סלימאן: אין דבר כזה שפתאום זה קורה.

עאידה תומא סלימאן: במקרים האלה תמיד יש סימנים.

עאידה תומא סלימאן: חברות הכנסת, נשארו לנו בדיוק ארבע דקות.

עאידה תומא סלימאן: אני נותנת לכל אחת דקה ומשאירה שתיים לסיכום.

עאידה תומא סלימאן: בקשה, חברת הכנסת מירב ואחריה חברת הכנסת תמר.

מרב מיכאלי: תודה חברתי חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

מרב מיכאלי: תודה לך על כל מה שאת עושה כאן בוועדה בשביל לחזור ולהעלות את הנושא הזה על סדר היום, לא לוותר ולא להפסיק לדרוש, לא להפסיק לצעוק.

מרב מיכאלי: את יודעת, אנחנו אומרות אדישות וראש הממשלה אמר בפה מלא שזה משעמם אותו ולא מעניין אותו, אבל אני רוצה לדבר על הצביעות.

עאידה תומא סלימאן: יש לך חצי דקה.

מרב מיכאלי: חצי דקה לדבר על הצביעות של הממשלה הזאת, שהיא הראשונה להזדעק על קדושת החיים כל פעם שנדקרת חלילה אישה או נרצחים ילד או ילדה על ידי פלסטיני.

מרב מיכאלי: המדינה רועדת.

מרב מיכאלי: הממשלה מגנה מקיר לקיר.

מרב מיכאלי: כוחות הביטחון יוצאים מדעתם.

מרב מיכאלי: נבנות שכונות חדשות.

מרב מיכאלי: מה לא עושים?

מרב מיכאלי: אבל כשאישה נרצחת על ידי בעלה, כשהילדות והילדים של לילך נרצחים על ידי אבא שלהם, דממה.

מרב מיכאלי: הצביעות היא מצחינה, היא פשוט מצחינה למרחוק.

מרב מיכאלי: בגלל זה באמת חייבים להחליף את הממשלה הזאת בהקדם.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת תמר זנדברג.

תמר זנדברג: תודה.

תמר זנדברג: אני רק באתי קודם כל כדי להזדהות ולהפגין נוכחות, כי אני חושבת שאני מצטרפת לדברים של מרב.

תמר זנדברג: הנחישות שלך כל פעם לכנס את הוועדה מחדש ולא להגיד כמו שהרבה פעמים אומרים פה בכנסת "כבר עשינו", "כבר דנו", כאילו יש בלעדיות.

תמר זנדברג: כמו שהמציאות לא מפסיקה, גם הוועדה הזו לא מפסיקה.

תמר זנדברג: לכן לי לפחות באופן אישי היה חשוב לבוא לכאן, ואני שמחה שהייתה כאן נוכחות מאוד משמעותית כדי להראות את החשיבות שאנחנו מייחסות ומייחסים לדברים.

תמר זנדברג: רצח הנשים זו תופעה חברתית.

תמר זנדברג: זו לא טרגדיה אישית, זו תופעה חברתית וזו תופעה לאומית.

תמר זנדברג: אם חצי מאוכלוסיית המדינה נמצאת בסכנה, זה דבר שצריך להרעיד את אמות הסיפים.

תמר זנדברג: מעבר לכל המדיניות שנאמרה כאן בנושא האכיפה, הטיפול והרווחה, אי אפשר לחשוב שאנחנו נמשיך להציף את הרחובות בנשק, ולחשוב שחיי אדם וחיי אישה ייחסכו ולא להפך.

תמר זנדברג: גם את זה צריך לקחת בחשבון במשרד לביטחון פנים.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו קיימנו דיון בשבוע שעבר על זה ופניתי לשר הבט"פ.

עאידה תומא סלימאן: אני מחכה לתשובה ממנו.

עאידה תומא סלימאן: נשארו לי בדיוק שלושים שניות.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה לכל המשפחות שהגיעו עד לפה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאי אפשר לסכם דיון כזה.

עאידה תומא סלימאן: יש לנו עוד המון מה לעשות.

עאידה תומא סלימאן: אני מפה שוב קוראת לשרים, שכולם ייצאו ויכריזו מה הם עושים למען המטרה הזו.

עאידה תומא סלימאן: לא ביום יום, אלא בתכנית חירום.

עאידה תומא סלימאן: אני קוראת לראש הממשלה, ותאמינו לי, אתם עוד תשמעו איך אנחנו ממשיכות את המאבק הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא ארפה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו עוד נמשיך עד שנשיג את הביטחון לאזרחיות שסובלות מאלימות.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.