ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 731, 2018-11-26 13:00

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: 26 בנובמבר 2018 י"ח בכסלו תשע"ט.

יעקב מרגי: על סדר היום בקשות לדיון מהיר של מספר רב של חברי כנסת.

יעקב מרגי: ששה חברי כנסת שבקשו את הדיון הזה הם: אורלי לוי אבקסיס, יהודה גליק, יעקב אשר, מיכאל מלכיאלי, אילת נחמיאס ורבין ומאיר כהן.

יעקב מרגי: כותרת הדיון היא אי הפקת לקחים בבחינת האסון בנחל צפית.

יעקב מרגי: אני מקווה שהמציעים אמרו בהסתייגות, אלא אם כן הוכח אחרת, האמת היא שכולם רוצים לשמוע מה נעשה בנושא הזה.

יעקב מרגי: זכר הדברים, הקולות וצער המשפחות עדין מהדהדים ומלווים את כולנו לצערנו הרב.

יעקב מרגי: במהלך הדיונים שמתקיימים בוועדת החינוך, שומעים הרבה דעות ברוכות של הרבה ארגונים וגופים שקבעו שביתה אצלנו ואנחנו מקבלים אותם כמוסדות מובנים מאליהם וכשאתה מברר אתה רואה שאין רגולציה.

יעקב מרגי: אלה הילדים שלנו שהפקדנו בנחל צפית, מה שלצערנו הרב עלה בדם רב ואנחנו לא רוצים שהקורבן הזה, שכבר נאלצנו להקריב, יהיה לשווא.

יעקב מרגי: שלא נחזה זאת עוד במסגרת כאלה ואחרות.

יעקב מרגי: אני מודה לחברי הכנסת על היוזמה הזאת, למרות שכבר קיימנו דיון אחד, נרצה לשמוע היום במרחק זמן מהאסון מה נעשה.

יעקב מרגי: נשמע בתחילה את המציעים ואחר כך נשמע את האורחים.

יעקב מרגי: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: ראשית אני רוצה להודות לך יושב-ראש הוועדה, על הנכונות שלך לדון ולרדת לפרטי פרטים ואני מודעת לוועדה שהסיקה מסקנות מה-8 במאי, אבל יש לי תחושה שלא הרמנו את כל האבנים, שלא בררנו לעומק את הדברים, שלא באמת נגענו מה הוביל לאותו מחדל, מה הביא לכך שעשרה נערות ונער, שהם הילדים שלנו ושל ההורים שפה, קפחו את חייהם.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים במספרים אבל לכל אחת ואחד מהם יש שם ופנים, בכוונה בקשתי להביא לי את התמונה של הילדות והילד הזה, כדי שנסתכל בהם.

אורלי לוי אבקסיס: אני אמא לילדה בת 18 שעכשיו בודקת את האפשרויות של התנדבות, בנוסף לשירות שהיא הולכת לעשות.

אורלי לוי אבקסיס: התחושה שלי שאני לא יודעת, בעיקר לנוכח האסון הזה, לאן אני שולחת אותה.

אורלי לוי אבקסיס: לאיזה ידיים אמונות?

אורלי לוי אבקסיס: מי האחראי?

אורלי לוי אבקסיס: האם אני אוכל לישון בשקט, לא בזמן שהיא בשירות קרבי, אלא בזמן שהיא נותנת שנה נוספת של שירות מתוך מחשבה ורצון לתרום למדינה ולחברה בישראל.

אורלי לוי אבקסיס: עדי רענן, אגם לוי, יעל סדן, אלה אור, צור אלפסי, אילן בר שלום, שני שמיר, מעיין ברהום, גלי בללי ורומי כהן.

אורלי לוי אבקסיס: לכל אחת ואחד מהם היו חלומות, היה מסלול חיים שנגדע.

אורלי לוי אבקסיס: אותם חיים שנגדעו לא יוכלו לשוב אבל הם הותירו אחריהם משפחות שלימות, הורים אחים ואחיות שנאלצים להתמודד עם האובדן הזה, מתוך ראייה של מה שקורה מסביב כאילו לא סופרים אותם.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני אומרת כאילו לא סופרים אותם אנחנו מדברים על מפה ואילך.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על אחריות, שאולי עכשיו נסיק מסקנות ונגיד לכם באופן התנדבותי על אותן מכינות שכתרנו להם כתרים של אידיאליזציה, כמו שאמר כאן אחד מההורים ואני בכוונה מכניסה את המילים שלו.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת להקריא משהו: "מועצת המכינות הקדם צבאיות, צר לי על האידיאליזציה שאתם מנסים לייצר סביב האסון בנרטיב הציבורי של המכינות הקדם צבאיות.

אורלי לוי אבקסיס: נחשפתי להרבה רומנטיות, טפיחות על השכם, אליטיסטיות ערכית בלתי מוצדקת ועצב.

אורלי לוי אבקסיס: אולם לצערי מעט מאוד חשבון נפש אמיתי היו שם".

אורלי לוי אבקסיס: את חשבון הנפש הזה אדוני, אני חושבת שאנחנו צריכים לעשות פה בוועדה והמסקנה צריכה להיות ועדת חקירה פרלמנטרית.

אורלי לוי אבקסיס: כשאני אומרת ועדת חקירה פרלמנטרית הכוונה שלי שישבו על המדוכה, בדיוק כמו שעושים היום בעניינים פיננסיים בוועדת הכלכלה.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו מדברים על חיי אדם, אותם ילדים שהלכו לתת תרומה למדינה, עוד שנה מהחיים שלהם ומצאו את מותם והמשפחות שלהם מצאו את עצמם בבלגן, חוסר יחס, רשלנות וזלזול בחיי אדם ומישהו אומר, בואו נדבר על מה יהיה.

אורלי לוי אבקסיס: רק ועדת חקירה פרלמנטרית, שיופיעו מולה כל הגורמים ויתנו את כל התשובות.

אורלי לוי אבקסיס: אולי אם נעקוב צעד אחר צעד נגלה ליקויים נוספים שלא שמנו לב אליהם ואנחנו חייבים לשים אליהם לב.

אורלי לוי אבקסיס: בשביל התחושה של ההורים האלה, שהם לא מופקרים בשטח, אנחנו חייבים להם את המעט הזה.

תודה אדוני היושב-ראש.

במסגרת הזמן המועט אז קודם כל אני מצטרף לניחומים למשפחות שמבחינתם האסון הזה הוא יום-יומי והוא קורה כל יום שעה שעה.

אני גם לא רוצה אדוני היושב-ראש להיות בית דין שדה של הדברים הללו, כי יש הרבה מידע שאנחנו לא יודעים.

בישיבה הקודמת הצעתי הצעה שלדעתי יכולה לפתור את זה, הכותרת שלה הייתה איגום משאבים.

בשנים האחרונות משרד החינוך הקים מערכת לתפארת לתיאום טיולים.

מערכת עובדת, ידידותית מאוד, אני חייב לשבח את מערכת החינוך על המערכת הזאת.

מערכת ידידותית, ברורה, מלווה בכל השלבים, לפני ואחרי, נותנת התראות בזמן.

אני לא רוצה לומר שהכול בידי שמיים, אבל אם היו עוברים דרך המערכת הזאת יכול להיות שלא היו מגיעים לטיול בסופו של דבר.

למערכת הזו יש הזדהות על ידי הקשת סמל מוסד וכניסה עם סיסמה אישית.

בדקתי את המערכת והיא מעולה, כך גם שמעתי מכל בתי הספר.

מדינת ישראל עוד לא למדה שיש דבר כזה שנקרא איגום משאבים.

מכינות קדם צבאיות או גופים כאלה ואחרים נופלים בין הכיסאות.

אין להם הגדרה של סמל מוסד, אין להם הגדרה של בית ספר, אין להם הגדרה של מוסד חינוכי והם לא יכולים להשתמש במערכת הזו.

אם היינו פותחים את המערכת הזאת לכלל המשתמשים, גם לגופים סמי ממשלתיים, סמי מדינתיים, בוודאי גוף כל כך חשוב כמו המכינות הקדם צבאיות.

אם היו נכנסים לתוך המערכת הזאת לא היה צריך ועדת חקירה ממלכתית.

יעקב מרגי: בדיעבד המכינות נכנסו, לצערנו אחרי האסון, אבל יש עוד הרבה גופים שלא עונים להגדרה.

זה מה שאני שואל, האם המכינות הקדם צבאיות היום נכנסו למערכת הזאת?

יעקב מרגי: נכנסו לאחר האסון.

דבר שני, אפשר לעשות את זה גם בגופים כמו רווחה ועוד גופים נוספים שיוכלו להיות בתוך המערכת, בזה נוכל לחסוך הרבה מאוד בחיי אדם.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לך אדוני היושב-ראש.

איילת נחמיאס ורבין: אתה ואני עברנו אירוע קשה ומתמשך במשרד החינוך כשהיה מורה פדופיל בבית ספר.

איילת נחמיאס ורבין: מה שמשותף לשני הדיונים הוא שיש דיונים שאתה מתכונן אליהם, קורא נתונים, קורא מסמכים וקורא ניירות עמדה, אבל יש דיונים שאתה צריך להתכונן אליהם נפשית.

איילת נחמיאס ורבין: שתדעו לכם שאני מדברת בשם כל החברים שלי פה, אני רציתי גם לקרוא את שמות הילדים שלכם, אני לא עושה את זה כי אני חושבת שיותר חשוב מה שייאמר סביב השולחן, אבל שתדעו לכם מבחינתי, זה כל מה שחבר כנסת היה צריך לעשות פה קודם כל.

איילת נחמיאס ורבין: הדבר החמור בעיני אדוני היושב-ראש, שבסופו של דבר צריך את ועדת החינוך, צריך את חברי הכנסת ותודה לחברת הכנסת אורלי לוי שאמרה שלא שותקים יותר על הדבר הזה, כדי שנבוא ונאמר למשרד החינוך לא עוד.

איילת נחמיאס ורבין: לא נשתוק, לא נעבור על זה כאילו עשיתם משהו מאוד גדול, עד שאנשים, שבגללם הילדים האלה נכנסו לנחל בזמן שנכנסו לנחל לא ישלמו את המחיר ואנחנו נדע מה במשרד החינוך מתכוונים לעשות בעניין, כולל משרד הביטחון, כולל מועצת המכינות, שאני יודעת שרתומים לעניין, דברתי עכשיו עם דני זמיר.

איילת נחמיאס ורבין: אבל צריך יותר מזה עכשיו.

איילת נחמיאס ורבין: הם לא יכולים להסתפק יותר ב"כינסנו את הוועדה" או "יש ועדה בין משרדית שמתכנסת".

איילת נחמיאס ורבין: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לשמוע ממך, תסביר לי למה ההורים לא יכלו להופיע בפני הוועדה הבין משרדית?

איילת נחמיאס ורבין: תסביר לי הסבר אחד הגיוני.

יעקב מרגי: אני יכול רק לבקש הסברים.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שאתה לא יכול כי אני מכירה אותך.

איילת נחמיאס ורבין: איך זה יכול להיות?

איילת נחמיאס ורבין: אפילו אם להורים יש בדל אינפורמציה שיכול היה להשפיע על איך שהוועדה מסתכלת על הדברים, גם אם זה עניין רגשי מבחינתם.

איילת נחמיאס ורבין: איך אתם מעזים בכלל לא לפגוש אותם?

איילת נחמיאס ורבין: בעוד שבועיים מניחים את דו"ח אהרונישקי.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך שאם הוועדה לא תיפגש עם המשפחות בשבועיים האלה, לפני שהדו"ח נחתם, מבחינתי הדו"ח הזה לא יכול לעבור את שער פולומבו.

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא נכנס לבית הזה ואין לו שום משמעות מבחינתנו.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, לצערי הגדול גם משרד החינוך וגם משרד הביטחון מגלגלים עיניהם לשמיים ובשיחות לא פורמאליות אומרים זה לא אני זה הוא.

מאיר כהן: יש פה עשרה ילדים מתים שלא אחזור על השמות שלהם, אני מכבד אותם.

מאיר כהן: יש צורך בשני דברים: האחד, לפני שעושים ועדות חקירה, לנסות להקיא כל ניסיון בציבוריות הישראלי לייחס, לבנות בתת מודע איזה שתי מערכות.

מאיר כהן: הרבה שנים התעסקתי עם טיולים.

מאיר כהן: אני זוכר איך בימים הראשונים ניסו לגונן על האחראים ולצייר אותם כציונים רומנטיקנים שלא צריך לכעוס עליהם כי הם נהדרים.

מאיר כהן: אם זה היה קורה למישהו אחר היו עורפים את ראשם אחרי 48 שעות.

מאיר כהן: כאן היה מהלך מתוכנן לצייר כך את האנשים שהיו אחראים למותם של הנערים.

מאיר כהן: נכון שאין להם סמל מוסד, אבל יש להם היגיון.

מאיר כהן: אז מה אם אין להם סמל מוסד?

מאיר כהן: איפה האחריות האישית שלהם?

מאיר כהן: אני שמח שלאט לאט ההורים התחילו להשמיע את קולם והאנשים התחילו להבין שאנחנו לא מתעסקים ברומנטיקנים ומדריכי טיולים שכל משאת נפשם היא לחנך את הילדים שלנו.

מאיר כהן: אנחנו מתעסקים באנשים שהם חסרי אחריות.

מאיר כהן: צריך לשים את זה על השולחן.

מאיר כהן: דבר שני, אני בהחלט תומך בוועדת בדיקה.

מאיר כהן: צריך לעשות ועדת בדיקה שההורים יוכלו לבוא ולדבר בה, שאנשים יוכלו לבוא ולדבר בה, מנהלי בתי ספר, מנהלי טיולים יוכלו לבוא ולדבר.

מאיר כהן: שתצא מהוועדה הזאת קריאה שלא משנה מה הוועדה הבין משרדית תחליט, אבל אני מתחבר לדברי חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, ראוי שתהיה עמדה שהוועדה הזאת תחליט עליה, גם אם זאת תהיה ועדה שוועדת החינוך מקימה, לדעתי אתה סוברני לעשות את זה.

מאיר כהן: תודה.

יהודה גליק: נדמה לי שבתורה אין ערך יותר עליון מערך חיי אדם.

יהודה גליק: כשעשרה בחורות צעירות ובחור צעיר נקטפים בעקבות רשלנות, שברור שהייתה פה רשלנות, לא יכול להיות שאנחנו המשכנו הלאה כאילו לא קרה כלום.

יהודה גליק: לא יכול להיות אפילו כמסר לציבור, לא יכול להיות כמסר להבא של הפקת לקחים.

יהודה גליק: לא יכול להיות מצב שהורים לא מקבלים מענה, לא יכולים להשמיע את קולם, לא יכולים לשאול שאלות שעולות.

יהודה גליק: זה דבר ראשון של אחריות ציבורית.

יהודה גליק: לכן הצטרפתי גם לבקשה לברר למה כבר שבעה חודשים טרם הוקמה שום ועדה לבדיקת האסון ולמה לא מוכנים להפיק את הלקחים לאחריות הגורמים והכי חשוב, מה ניתן לעשות כדי שהדבר הזה לא יקרה שוב בשום פנים ואופן לעולם, באף מוסד, עם סמל מוסד ובלי סמל מוסד, עם אחראים רשמיים ובלי אחרים רשמיים.

יהודה גליק: אסור לנו לאפשר שדבר כזה יקרה אי פעם, גם לא אחד.

יהודה גליק: תודה רבה.

יעקב מרגי: עד כאן חברי כנסת המציעים ומרגע זה נעבור לסירוגין, הורים, חבר כנסת.

יעקב מרגי: את משרדי החינוך והביטחון נשמע בסוף כדי שתוכלו להתייחס לדברים.

אריה שמיר: שמי אריק שמיר, אבא של שני שמיר שנספתה באסון הנורא הזה ואנחנו פה כדי למנוע את האסון הבא.

אריה שמיר: לנו זה כבר לא יעזור.

אריה שמיר: אנחנו אבדנו את היקר לנו מכל.

אריה שמיר: אבל חייבים לעשות משהו כדי שהאסון הבא לא יקרה.

אריה שמיר: לדעתנו יש כשלים שלא נבדקו ולא מונעים את האסון הבא.

אריה שמיר: היום אנחנו ב-26 לחודש, בדיוק היום לפני שבעה חודשים קרה האסון.

אריה שמיר: בדיוק עכשיו בשעה הזאת.

אריה שמיר: בשעה 13:00, כשהתחיל הדיון, הילדים שלנו עוד היו בחיים.

אריה שמיר: עכשיו הם כבר נשטפו בנחל.

אריה שמיר: האסון הזה לא קרה בגלל איתני הטבע.

אריה שמיר: אנשים הרגו את הילדים שלנו.

אריה שמיר: התרבות בעולם המכינות של הליכה על הקצה, אנחנו יכולים לעשות הכול ושום דבר לא עוצר אותנו - זה מה שהרג את הילדים שלנו.

אריה שמיר: היעדר הפיקוח והלקונה שמשרד החינוך ומשרד הביטחון יצרו, כאילו יש פה גוף שמפוקח ומנוהל - זה הרג את הילדים שלנו.

אריה שמיר: מאז האירוע הזה לא קרה בעצם כלום.

אריה שמיר: אומרים לנו שהייתה ועדת בדיקה.

אריה שמיר: מי שאומר שהייתה ועדת בדיקה, זה שקר.

אריה שמיר: לא הייתה ועדת בדיקה.

אריה שמיר: הייתה ועדה להסדרת נהלי הטיולים במכינות.

אריה שמיר: הוועדה הזאת לא בדקה שום דבר, היא לא בדקה מה הכשלים שקיימים במכינות, קיימים כשלים ואנחנו נדבר עליהם.

אריה שמיר: ביום ראשון, יומיים אחרי האסון, מר אבואב מתראיין בתכנית בוקר בטלוויזיה, כשעוד לא הסתיימו ההלוויות.

אריה שמיר: הוא מתראיין בטלוויזיה ואומר שהקימו ועדה להסדרת נהלי הטיולים במכינות.

אריה שמיר: הם ידעו שיש בעיה בנהלי הטיולים ועכשיו אמרו שיקימו ועדה מהר כדי לסדר את נהלי הטיולים מה שהיה צריך לסדר מזמן וככה עשינו ועדת בדיקה.

אריה שמיר: אני מקריא מטיוטת דו"ח הוועדה שהועברה אלינו: "מטרת הוועדה, בחינת הסדרת טיולים ופעילות חוץ במכינות הקדם צבאיות וקביעת נהלים בעניין".

אריה שמיר: זה בדיוק מה שמר אבואב אמר בתכנית הבוקר ביום ראשון.

אריה שמיר: הוא כבר ידע שזו הבעיה וזה הפתרון וצריך לסדר את הנהלים.

אריה שמיר: לא בדקו כלום.

אריה שמיר: לא בדקו מה קורה בעולם המכינות.

אריה שמיר: איך אפשר להסיק מסקנות ולתקן את מפעל המכינות, החשוב הזה, זה מפעל שאנחנו חושבים שנכון שיצמח, אבל איך אפשר לתקן אותו אם לא בודקים מה קרה שם?

אריה שמיר: הנהלים האלה שסודרו, היה צריך לסדר אותם לפני עשר שנים מתוקף חוק המכינות.

אריה שמיר: אני רוצה להתייחס לחוק המכינות שהוא שני משפטים, אבל גם החוק הקצר הזה מתייחס בדיוק לסוגיה שלנו.

אריה שמיר: בסעיף 2א' בחוק הזה כתוב שמנכ"ל משרד החינוך או מי שהוא הסמיך לעניין יכיר במכינה.

אריה שמיר: במסגרת ההכרה במכינה הזו, זה למעשה הפיקוח על המכינות, יבדקו את הנושאים הבאים, כך כתוב בחוק: אופן התאגדות המכינה, יכולתה הכספית, בעלי התפקידים בה, התכנית החינוכית, התנאים הפיזיים והתנאים הבטיחותיים הנדרשים לפעולתה.

אריה שמיר: כך כתוב בחוק שחור על גבי לבן.

אריה שמיר: "התנאים הבטיחותיים הנדרשים לפעילותה".

אריה שמיר: בפועל מפקחים על כל הסעיפים שכתובים בחוק, על תנאי הבטיחות – לא.

אריה שמיר: לנו אין סמכות לגעת בנושא הבטיחות.

אריה שמיר: כל מכינה מגישה מידי שנה דו"ח שמפרט את כל הנושאים שכתובים בחוק, איך הם עומדים במה שכתוב בחוק.

אריה שמיר: בבטיחות הם לא מגישים כלום.

אריה שמיר: לא מבקשים שום דבר.

אריה שמיר: לא מבקשים מהם לדווח לפי איזה נהלים הם עובדים?

אריה שמיר: לא מבקשים לדווח על אירועי בטיחות.

אריה שמיר: תדווחו על אירועים.

אריה שמיר: ילדים נפצעים במכינות, זה לא מדווח.

אריה שמיר: אנחנו יודעים על אנשים שנפצעו, סבלו מכוויות קור והסתירו את זה מההורים שלהם כי לא היה להם נעים מול המנהלים של המכינה, שיגלו שהם עברו פציעות.

אריה שמיר: האירועים האלה לא מדווחים ויש הרבה כאלה.

אריה שמיר: במכינת בני ציון, בשנה שלפני האסון הזה, היה אותו טיול גיבוש, ילדים התייבשו באותו טיול גיבוש וכמעט מתו.

אריה שמיר: אם היו מדווחים והיו מתחקרים את זה כמו שצריך, האסון הזה לא היה קורה.

אריה שמיר: מיד היו מבינים שיש פה לקונה, שאין פה אף אחד שלוקח אחריות על הדברים האלה.

יעקב מרגי: מסקנה, גם כשזה מיטב בנינו, צריך לכתוב את הרגולציה וצריך לפקח.

אורלי לוי אבקסיס: אבל החוק גם הסמיך את משרד החינוך.

אורלי לוי אבקסיס: זה שעכשיו הם מקימים ועדה מפה ואילך, הם מתנערים מזה שהייתה להם אחריות.

יעקב מרגי: זה היה בדיון הקודם, אנחנו רוצים למצות את הדברים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל זה נמשך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תסכם בבקשה כדי שיהיה לנו זמן לשמוע גם את האחרים.

אריה שמיר: כל החיים שלי כבר הלכו.

אריה שמיר: אני מבקש מכם להקדיש חמש דקות לשמוע את דברי.

יעקב מרגי: מצדי אני נותן לך את כל השעה, לא חמש דקות.

אריה שמיר: אנחנו מבינים שלא בדקו מה הכשלים.

אריה שמיר: אחרי האסון הגיעו אלינו סיפורים מסמרי שיער על דברים שקורים במכינות, על תרבות של הליכה על הקצה, שמכשולים קיימים כדי לעבור דרכם, שום דבר לא יעצור אותנו ונכנסים עם הראש בקיר.

אריה שמיר: זה עניין של תרבות והתרבות הזאת לא נבדקה.

אריה שמיר: זה דומה ליחידות מובחרות בצבא, גם שם מתפתחות מסורות כאלה של דברים שלא ייעשו.

אריה שמיר: לא מזמן שמענו ביחידת מגלן על חיל שקפץ מג'יפ על שיחים ונפצע קשה.

אריה שמיר: במכינות עושים דברים יותר גרועים מזה ואין שום פיקוח.

אריה שמיר: הצבא מנסה להילחם בתופעות האלה ולא מצליח.

אריה שמיר: במכינות אף אחד לא מנסה, יש גלוריזציה של זה.

אריה שמיר: אף אחד לא מפקח ואף אחד לא בודק.

אריה שמיר: בטיול הזה, הרמזור האדום של האסון שהולך לקרות דלק מול עיני אלה שהובילו את הטיול הרבה לפני הטיול.

אריה שמיר: היו התרעות על שיטפונות שהולכים להיות.

אריה שמיר: כל ההורים, כולם, התקשרו למכינה ואמרו שהולכים להיות שיטפונות.

אריה שמיר: מחזירים לנו תשובות שמשנים את המסלול, יהיה בסדר, אל תדאגו, אנחנו מודעים למזג האוויר, מרדימים אותנו ומשקרים לנו.

אריה שמיר: פשוט משקרים לנו.

אריה שמיר: 200 טיולים של משרד החינוך בוטלו באותו יום ולנו הם שקרו.

אריה שמיר: יש לי תמונה שצולמה חצי שעה לפני האסון, תמונה שצילם אחד מאלה ששרדו את האסון הזה.

אריה שמיר: בתמונה רואים את קבוצת הילדים, שני נמצאת באמצע, הם הולכים על קו הרכס לכיוון מערב לפני הירידה לנחל.

אריה שמיר: ברקע עננים שחורים, גשם התחיל לרדת עליהם, יחד עם כל ההתרעות וכל האזהרות והגשם מול העיניים אל מול אגן הניקוז של הנחל הזה והם יורדים לנחל.

אריה שמיר: הם יורדים לנחל לא בגלל טעות בשיקול הדעת, לא בגלל שהם לא ידעו או שהם טעו ולא בגלל נוהל כזה או נוהל אחר.

אריה שמיר: הם ירדו בגלל התרבות ששום דבר לא עוצר אותנו.

אריה שמיר: הבת שלי הלכה עם תיק של 17 קילו על הגב, זה טיול גיבוש, פעם ראשונה שהם פוגשים אותם, עוד לא יודעים מה המגבלות שלהם.

אריה שמיר: בתמונה הזאת רואים איך הם יורדים לנחל.

אריה שמיר: שום נוהל לא יעזור כאן זה עניין של תרבות ואת התרבות הזאת חייבים לבדוק.

אריה שמיר: אני רוצה לומר דבר אחד לסיכום לגבי גופי הממשלה, אי לקיחת האחריות של גופי הממשלה, גם של משרד החינוך וגם של משרד הביטחון, שיצרו את הלקונה הזאת בחוק.

אריה שמיר: יש לי בת בגיל 21 שהייתה לפני שלוש שנים במכינה, זו פעם ראשונה שנחשפנו למכינות.

אריה שמיר: אנחנו מגיעים למכינה בכל מקום זה משרד החינוך, משרד הביטחון, היינו בטוחים שאנחנו שולחים את הילדים שלנו למקום מסודר, כמו שאני שולח את הילדים שלי לטיול בצופים, לטיול בבית הספר, שזה מסודר, יש פה אבא ואמא.

אריה שמיר: רק עכשיו אנחנו מבינים שילד בן 23,24, סטודנט, שנמצא בין עבודות, הוא המדריך והוא המוביל, הכול על הכתפיים שלו.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, זה גם סודר אחר האסון.

אריה שמיר: נקודה נוספת בהיבט של האחריות, הילדים שלנו, חוץ מזה שמתוקף חוק המכינות משרדי הממשלה היו צריכים להיות אחראים על הבטיחות שלהם, שמונה מתוך עשרה הילדים היו תלמידי יב' בטיול גיבוש, על חשבון ימי בית ספר.

אריה שמיר: טיול ב-יב'.

אריה שמיר: מר אבואב, מנכ"ל משרד החינוך, אמר יומיים אחרי האסון באותו ריאיון בטלוויזיה שהם אחראים עד גיל 18, הם לא אחראים על המכינות, זה מעבר לגיל.

אריה שמיר: אבל הם היו תלמידים תחת חוק חינוך חובה.

אריה שמיר: עדיין, עד היום אף אחד לא לוקח אחריות על הדבר הזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הצטרף אלינו חבר כנסת מציע, מיכאל מלכיאלי בבקשה.

מיכאל מלכיאלי: תודה אדוני היושב-ראש על קיום הדיון, אני חושב שזה דיון מאוד חשוב וקריטי, כמו ששמענו מדברי האנשים שדברו.

מיכאל מלכיאלי: שתי הערות: קודם כל צריך להפיק לקחים, זה דבר מאוד נחוץ.

מיכאל מלכיאלי: בעלי מוסדות שעוסקים בנושא חוששים שלא יהיה עודף רגולציה.

מיכאל מלכיאלי: בסוף צריך להתכנס למקסימום בטיחות אבל עם מינימום הכבדה, לא להוסיף עוד אישורים ועוד אישורים, זה יעזור לכולם.

מיכאל מלכיאלי: דבר נוסף, צריך להציע לכל מוסדות החינוך, גם הלא מפוקחים, גם מוסדות שהם לא מכינות, כולל ישיבות, חינוך בלתי פורמלי, שתהיה להם האפשרות לגשת למשרד החינוך לקבל את האינפורמציה.

מיכאל מלכיאלי: אולי זה יעלה עוד קצת כסף, אבל חס ושלום אף אחד לא רוצה לראות עוד אסון כזה ולהגיד, טוב, הם לא היו בחינוך הפורמלי, אז מה נענה להורים?

מיכאל מלכיאלי: שחסכנו כמה שקלים כי הם לא היו בחינוך הפורמלי?

מיכאל מלכיאלי: לכן לדעתי משרד החינוך, גם שהוא לא אמון על אותם מוסדות, חייב לקחת את האחריות, לפחות לתת את האופציה של נגישות לדבר הזה, כי זו הצלת חיים.

אסנת מרק: אני אציג את עצמי, חברת כנסת חדשה, אסנת מרק, מהעיר מעלה אדומים.

אסנת מרק: העיר שלנו איבדה ילדה, את אלה, שההורים שלה נמצאים פה.

אסנת מרק: שמעתי בקשב רב את האבא היקר שדיבר מדם לבו.

אסנת מרק: אדוני היושב-ראש, אני חושבת שלפני שמחפשים משהו, צריך להסדיר את סיפור המכינות.

אסנת מרק: סיפור המכינות במדינת ישראל לדעתי לוקה בחסר, הוא פרוץ.

אסנת מרק: כל אחד יכול להרים מכינה, יכול לקבוע ימי גיבוש, כל אחד יכול להחליט מתי יוצאים ומתי חוזרים.

אסנת מרק: אם רוצים לטפל באמת, כדי שחס וחלילה לא נמצא את עצמנו שוב בוועדה וסביב השולחן יושבים הורים שכולים ובוכים ואנחנו בוכים אתם על הילדים שלהם, אז קודם כל צריך להסדיר את נושא המכינות במדינת ישראל, זה הנושא הכי חשוב.

אסנת מרק: בעניין של מה שקרה כאן באסון בנחל צפית, החבר'ה שלקחו באותו יום את האחריות על עצמם, בוודאי ובוודאי שיש להם אחריות שיוכית לכל האסון.

אסנת מרק: אף בר דעת לא שולח או מכניס ילדים לתוך נחל סוער כזה וביום כזה.

אסנת מרק: אני יכולה לומר שאני בתור אמא, יש לי ילדים בוגרים, כשהם היו יוצאים לטיולים שנתיים, אם זה היה בחורף הייתי מרימה טלפון, שואלת ובודקת את כל הבדיקות הנכונות מול בית הספר או מול משרד החינוך.

יעקב מרגי: נעשו בדיקות.

אסנת מרק: נעשו בדיקות ובסופו של דבר מי שלקח את האחריות ומי שלקח את שיקול הדעת, זה היה שיקול דעת מוטעה מיסודו.

אסנת מרק: אדוני היושב-ראש, אני בטוחה שאם הייתה הסדרה של המכינות במדינת ישראל, לדעתי לא היינו מוצאים את עצמנו במקום הזה היום.

יעל כהן: אני יעל כהן, אמא של רומי כהן זיכרונה לברכה ממושב מאור.

יעל כהן: אני מודה לכם על האפשרות לבוא לפה.

יעל כהן: אני חושבת שזה היה צריך להיעשות קודם, אני שמחה לראות נציגים ממשרד הביטחון, שאני מבינה שלא היו בדיון הקודם ואני שמחה לראות נציגות שלהם פה.

יעל כהן: אני מצטרפת למה שאמר אריק, אנחנו פה כדי למנוע את האסון הבא.

יעל כהן: אני מקווה שכל אחד שיושב פה ייקח על עצמו אחריות למנוע את האסון הבא.

יעל כהן: זו המטרה של הדיון הזה.

יעל כהן: כי את רומי ואת כל הבנות היקרות וצור לא נחזיר.

יעל כהן: אבל אולי נצליח למנוע את האסון הבא.

יעל כהן: זה ברור כשמש שאף אחד יותר לא יוריד ילדים ביום שיטפון לנחל.

יעקב מרגי: לא ברור.

איילת נחמיאס ורבין: אל תהיי בטוחה.

יעל כהן: אולי בשנה שנתיים הקרובות.

יעל כהן: אמרו לי, מאז האסון אנחנו מקבלים הרבה פניות מאנשים שעבדו במכינות, שמכירים את המכינות, שהיו חניכים במכינות ושומעים סיפורים מסמרי שיער.

יעל כהן: הטיול הזה לא היה טעות בשיקול דעת מקומית של מנהל, הייתה טעות בשיקול אבל לא רק, זה היה תוצר של 20 שנות הזנחה של משרדי הממשלה, משרד הביטחון, משרד החינוך וראש הממשלה, שלא טרח לענות לעשרה מכתבים מדממים מעשר משפחות שכולות.

יעל כהן: לא קבלנו אפילו מכתב "תודה, קבלנו את פנייתכם, נדון בנושא".

יעל כהן: כלום.

יעל כהן: אתם חושבים שזה ראוי?

יעקב מרגי: לא.

יעל כהן: מבחינתי זה לא ראוי.

יעקב מרגי: קבלת תשובה לפרוטוקול.

יעקב מרגי: עניתי כיושב-ראש ועדה.

יעל כהן: תודה.

יעל כהן: שמענו הרבה סיפורים.

יעל כהן: טיולי שיטפונות זה משהו יום יומי בהרבה מאוד מכינות.

יעל כהן: קיבלנו תמונה של הילדים שלנו מלילה קודם מצולמים משכשכים במי אותו שיטפון שהרג אותם יום למחרת.

יעל כהן: המדריך אמר להם: אני נכנס, מי בא אחרי?

יעל כהן: תכניסו את זה טוב לראש.

יעל כהן: אריאל ניומן נהרג ב-2014 מהתייבשות.

יעל כהן: הוא היה בדיוק כמו רומי, לא ידעו על רומי כלום, לא קבלו על רומי שום שאלון רפואי ולקחו אותה לטיול גיבוש בנחל צפית, נחל עם מצוקים תלולים של שלושה מטרים, סולמות של 300 מטרים, מדובר במלכודת מוות.

יעל כהן: שמעתי את הדיון הקודם שהיה פה, היה סמל מוסד לא היה סמל מוסד.

יעל כהן: קודם כל, זו בושה וחרפה שהם לא יכלו לקבל את השירותים של חדר המצב של משרד החינוך.

יעל כהן: אמר לי מישהו שעבד במכינות שלוש שנים ומפחד להיחשף, הוא מפחד מהאנשים רבי הכוח, הוא אמר לי, אם הסיפור הזה ייגמר רק בהסדרה של חדר המצב לא עשינו כלום.

יעקב מרגי: לא ציפינו שיהיה רק חדר מצב, קודם כל שיהיה חדר מצב.

יעל כהן: איך יכול להיות שגופים בודקים את עצמם?

יעל כהן: אני לא מצליחה להבין, על דברים פחות חמורים הקימו ועדת חקירה.

יעל כהן: לא הגיוני לתת למשרד החינוך שכשל, 20 שנה הממשלות לדורותיהם הקימו את המכינות, נתנו להם לצמוח כגופים פרטיים, אני שלחתי את הבת שלי למפעל פרטי?

יעל כהן: אני שלחתי את רומי לבית ספר?

יעקב מרגי: בדיעבד, אני אגיד לך משהו שקורע את הלב כשאומרים אותו, מסתבר שכן.

אורלי לוי אבקסיס: נכון, אבל רוב ההורים לא יודעים את זה.

יעקב מרגי: מסתבר שכן, מפעל הכנסה פרטי.

אורלי לוי אבקסיס: רוב ההורים חיים בתחושה שהם שולחים אותם למשרד החינוך.

קריאה: הילדים האלה קבלו דחיית שירות ממשרד הביטחון.

יעקב מרגי: אני מבקש לסכם.

יעל כהן: כמו שאמר אריק, איבדתי 17.5 שנה, תצטרכו לסבול עוד כמה דקות.

יעקב מרגי: אנחנו סובלים אותך ולא סובלים ממך.

יעל כהן: שלחתי את הבת שלי להכנה לצה"ל, למכינה קדם צבאית, כשמה כן היא.

יעל כהן: אם רוצים שזה יהיה מפעל חינוכי פרטי, בבקשה תסירו מיד את השם מכינה קדם צבאית.

יעל כהן: בדיעבד, שלחתי אותה להכנה לצה"ל, צה"ל לא לוקח שום חלק, עד היום, שבעה חודשים אחרי, דממה ממשרד הביטחון.

יעל כהן: משרד החינוך, שאחראי בחוק לקחת, לקח אפס אחריות.

אורלי לוי אבקסיס: אז מי מלווה אתכם?

יעל כהן: אף אחד.

יעל כהן: אנחנו מלווים אחד את השני.

יעל כהן: דבר נוסף, מדריך שעובד שלוש שנים במכינה אומר: לא קבלתי הדרכה.

יעל כהן: חמש פעמים הייתי בסכנת חיים, נסעתי עם ילדים אחרי שלושה ימים של טיולי בשטח, אני נוסע אחרי לילות ללא שינה, אחראי להסיע ארבעה ילדים וכמעט נרדם על ההגה.

יעל כהן: יש ילד שנשכח בבור מים, טבע ומת.

יעל כהן: ילדים שטבעו בנחל משושים.

יעל כהן: מי יודע על זה?

יעל כהן: אריאל ניומן שדברתי עליו קודם, היה שבוע בארץ, הגיע מחו"ל לא ידעו עליו כלום, הולך לטיול.

יעל כהן: זו בדיוק התרבות שדיבר עליה אריק, שצריך לחקור אותה בוועדת חקירה.

יעל כהן: אם לא תקום ועדת חקירה, האסון הבא על הכתפיים של כל אחד שיושב כאן בוועדה ולא עשה את המקסימום.

יעל כהן: תודה רבה.

יעל כהן-פארן: יש לנו אותו שם וגם רומי למדה בבית הספר של הבנות שלי, אני לא אחת מהמציעים אבל באתי לכאן קודם כל כדי להגיד להורים שאנחנו אתכם.

יעל כהן-פארן: יש לכם פה גב של חברי כנסת מכל סיעות הבית וזה לא טריוויאלי.

יעל כהן-פארן: אין הרבה נושאים שאנחנו לא חלוקים עליהם.

יעל כהן-פארן: אנחנו פה כדי להגיד לכם שאנחנו אתכם ושנעשה הכול כדי שהאסון הבא יימנע.

יעל כהן-פארן: באנו לכאן כדי לשאול את השאלות בשבילכם.

יעל כהן-פארן: אפילו בשביל לדעת שיחקרו עד הסוף מה היה שם והביא לאסון הנורא הזה.

יעל כהן-פארן: אני באמת שואלת, איפה משרד החינוך ומשרד הביטחון שיש פה כזה מקום פרוץ, כל כך מחוץ לכל היגיון?

יעל כהן-פארן: הייתי מדריכת חוגי סיירות והייתי לוקחת את החניכים שלי לדברים מאוד מאתגרים כמו הליכות בלילה עם ציוד על הגב.

יעל כהן-פארן: אבל כל מדריך בשטח יודע את זה שבחיים לא נכנסים לאזור לפני שיטפון.

יעל כהן-פארן: לא יורדים לנחל כשרואים כאלה עננים.

יעל כהן-פארן: לא עושים דברים כאלה.

יעל כהן-פארן: זה פשע.

יעל כהן-פארן: זה מחדל בל ייאמן.

יעל כהן-פארן: כל בן אדם שיודע משהו על טיולים יודע מה עושים ולא עושים.

יעל כהן: חניכים ספרו לי שהם עשו טיולים גם בעבר וירדו לנחלים.

יעל כהן-פארן: אנחנו כוועדה צריכים לתת את הגב להורים ולהראות להם שכנסת ישראל מאחוריהם וחייבים לחקור את הנושא עד תומו.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, זה דיון חשוב.

נורית קורן: אנחנו אתכם ההורים, קשה לדבר אחרי ששומעים את העדויות שלכם על הסבל שלכם שנמשך כמעט שנה ואף אחד מהמשרדים הרלוונטיים לא עשה דבר.

נורית קורן: אדוני היושב-ראש, אנחנו צריכים לשים את הנושא על סדר היום ולא להניח לו.

נורית קורן: לעשות דיון נוסף בקרוב ולראות איך מתקדמים עם זה ולא להניח לזה.

נורית קורן: אנחנו צריכים למגר את התרבות הזאת של ה"סמוך" ושאנשים עושים דברים בלי לחשוב ומוציאים אותם לכזה דבר.

נורית קורן: צריך פשוט למגר את התרבות הזאת.

מיכל רוזין: באתי בעיקר לשמוע אתכם.

מיכל רוזין: אני חושבת שלא שומעים אתכם מספיק ובתכיפות האירועים שקורים במדינה יש כל הזמן הרוגים, פצועים, אסונות ומחדל רודף מחדל.

מיכל רוזין: לכן הרגשתי צורך רב להגיע לכאן ולהקשיב לכם.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר שתרבות ה"סמוך" קיימת לא רק במקומות לא מוסדרים לכאורה, היום אנחנו דנים על עד כמה המכינות הקדם צבאיות כאלה.

מיכל רוזין: אני רוצה לספר שלפני מספר שבועות כשהיה גשם וחשש לשיטפונות בדרום, היה אמור לצאת טיול של בית ספר תיכון.

מיכל רוזין: נאמר לי על ידי צוות בית הספר שהתקשרו שוב ושוב למשרד החינוך ומשרד החינוך ולא נאמר להם שיש חשש לשיטפונות ולא תעשו את הנחל, אלא נאמר שזה לשיקולה של המנהלת.

מיכל רוזין: המנהלת אמרה שהיא לא לוקחת את זה על אחריותה.

מיכל רוזין: פה הייתה אמירה חד משמעית לא לצאת לטייל בנחל.

מיכל רוזין: אלה היו ימים של שיטפונות וגשמים.

מיכל רוזין: אנחנו מגלים את המחדלים האלה ואת תופעת ה"סמוך" והאלתור לצערי גם בבתי ספר במערכת החינוך וגם בצבא.

מיכל רוזין: אנחנו חייבים לעקור את הדברים האלה מהשורש.

מיכל רוזין: אם נתייחס רק למכינות הקדם צבאיות נפספס את רוחב היריעה.

יעקב מרגי: אמרתי בתחילת דברי שזה לא נגמר שם.

יעקב מרגי: תודה רבה.

סאלח סעד: שלום לכולם, אני מזדעזע ממשמע אזני, בעיקר מהדברים שנאמרו על ידי ההורים.

סאלח סעד: מדובר במחדל לאומי שקורה אחרי התרעות רבות באותו יום.

סאלח סעד: אני מבין שבוטלו כ-200 טיולים באותו יום ודווקא במכינה הזו הטיול לא בוטל.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, כחברי ועדת החינוך יש לנו אמירה.

סאלח סעד: בכדי למנוע את האסון הבא חייבים להסדיר את עניין המכינות.

סאלח סעד: לא יכול להיות שהעניין יישאר פרוץ כמו שהוא היום.

סאלח סעד: מדובר במחדל לאומי.

סאלח סעד: אני אומר לך שחייבים למנוע את האסון הבא.

סאלח סעד: החיים של הילדים האלה, שהם פנינת הארץ היפה שלנו לא יחזרו.

סאלח סעד: אנחנו כאן, חברי הכנסת, נבחרנו על ידי הציבור וחלק מההורים שיושב כאן בחר בנו, בכדי שנייצג אותם נאמנה, בכדי שנמנע את האסון הבא.

סאלח סעד: זו העבודה שלנו, בשל כך אנחנו נמצאים כאן.

סאלח סעד: אני דורש מכל ועדת החינוך ומהיושב-ראש, לעשות הכול בכדי למנוע את האסון הבא.

יצחק אור: צהריים טובים לכולם.

יצחק אור: שמי איציק אור, אבא של אלה אור זיכרונה לברכה.

יצחק אור: תודה רבה שהדיון הזה מתקיים ותודה שהזמנתם אותנו.

יצחק אור: רוב מוחלט של ההורים של הילדים שנספו נמצאים כאן אתנו.

יצחק אור: נמצאים חברים של המשפחות, סבים וסבתות, אחים ואחיות של הנספים ואולי בהמשך יימצא זמן להקשיב גם להם, כי גם הם איבדו את היקרים להם.

יצחק אור: אשתי, שחוץ מזה שהיא אמא של אלה, מנהלת בית ספר הרבה מאוד שנים, היא אפילו דברה עם חדר מצב של משרד החינוך ערב קודם וזה לא עזר, כי אין למקום סמל מוסד.

יצחק אור: נמצאת פה גם ברנדה, שהייתה מנהלת של אלה שש שנים במהלך התיכון, תודה רבה לכל מי שבא לתמוך בנו.

יצחק אור: אני חייב לומר שאנחנו, עד לפני כמה חודשים היינו מאוד בעד מוסד המכינות.

יצחק אור: יש לנו ששה ילדים וכולם, בלי יוצא מהכלל, היו במכינות קדם צבאיות.

יצחק אור: לגמרי במקרה הבוקר שלחנו לצה"ל את הבן הקטן שלנו.

יצחק אור: זה יצא מקרי שביום הגיוס שלו נקבע הדיון הזה, כנראה שאין מקרה.

יצחק אור: הוא התגייס לצה"ל לשלוש שנות שירות, גם הוא בוגר מכינה.

יצחק אור: עם כל הקושי, מדינת ישראל חשובה לנו ונמשיך לשלוח את הילדים שלנו לצה"ל.

יצחק אור: עוז שהתגייס היום ואלה, גדלו כתאומים, 14 חודשים הפרידו ביניהם, אני מקווה שיצליח למרות הקושי, שיעבור את השירות בצה"ל בהצלחה רבה, אחרי שכל האחים שלו היו בצה"ל.

יצחק אור: כמו שאמרתי, אנחנו בעד מוסד המכינות, אבל היום ברור לנו שאי אפשר להיות בעד מוסד המכינות.

יצחק אור: חשבנו שאנחנו שולחים את הילדים למכינות קדם צבאיות.

יצחק אור: היינו משוכנעים בכך.

יצחק אור: פתאום קרה האסון ומשרד הביטחון מתנער.

יצחק אור: הרי משרד הביטחון, מכיוון שיש לו אינטרס מובהק שהילדים האלה יגיעו ברמת מוכנות גדולה יותר לצבא, דוחה להם את השירות.

יצחק אור: הוא גם עושה להם ביקורות כשהם מגיעים למכינות שלא מישהו ידחה את השירות שלו וילך לטייל שנה בחו"ל.

יצחק אור: אבל ברגע שקרה האסון, משרד הביטחון נעלם, התאדה.

יצחק אור: הכאב מאוד קשה.

יצחק אור: ועדת ההסדרה של משרד החינוך הוקמה באיחור.

יצחק אור: חוק המכינות נחקק ב-2008, איפה היה משרד החינוך?

יצחק אור: איפה היה משרד הביטחון עשר שנים?

יצחק אור: את ההסדרה שעשו יום אחרי האסון היו צריכים לעשות ב-2008 ואז לא היה האסון.

יצחק אור: אנחנו באנו לכאן, הכי קל היה לנו להסתגר כל אחד עם האבל שלו, לשבת בבית ולהתאבל, כל אחד מתמודד בצורה אחרת, אבל עזבנו היום יום יום עבודה, באנו לכאן, כי בעיני אני רואה סוג של צוואה של הבת שלי ושל כל הילדים, למנוע את האסון הבא.

יצחק אור: שלא בעוד חמש, עשר או 20 שנה חלילה יקרה אסון כזה ואני אדע שלא עשיתי מספיק ולא נלחמתי שבמדינת ישראל תקום ועדה שתחקור את האירוע הזה לעומק.

יצחק אור: זה הרי לא יכול להיות, כמו שהבן שלי חלילה יעשה תאונת דרכים, יהרוג הולך רגל ואני אעמוד בראש הוועדה שחוקרת מה היה בתאונת הדרכים.

יצחק אור: זה מה שעשה משרד החינוך.

יצחק אור: זה לא יעלה על הדעת.

יצחק אור: אין לנו חלילה טענות למישהו ספציפי אישי, אני לא יודע למה אנשים מסתתרים.

יצחק אור: מי שהיה צריך לעשות את זה ב-2008, אני מתאר לי שרובם כבר מחוץ לפוליטיקה, בוודאי לא שר החינוך היום ולא מנכ"ל משרד החינוך.

יצחק אור: אני רוצה להזכיר לציבור שב-1997 היה האסון הנורא בנהריים, שנרצחו שבע בנות מבית שמש על ידי חיל ירדני, משונאי ישראל.

יצחק אור: האסון שלנו לא נגרם על ידי שונא ישראל, האסון שלנו נגרם על ידי אנשים מתוכנו, שזה הרבה יותר גרוע.

יצחק אור: כל אסון הוא נורא.

יצחק אור: כל הורה שמאבד ילד זה נורא ואיום, אבל כשזה אסון מיותר לחלוטין, זה עוד יותר נורא.

יצחק אור: צעקנו, זעקנו, מה לא עשינו כדי לעצור את הטיול הזה, אמרו לנו אל תדאגו, הכול יהיה בסדר, אל תדאגי אמא של אלה, כך אמרו לה, אלה תחזור הביתה בשלום.

יצחק אור: אלה קבורה היום במישור אדומים, היא לא חזרה הביתה בשלום.

יצחק אור: ב-1997, באותו היום, משרד החינוך הקים ועדת בדיקה חוץ פרלמנטרית שעמדו בה אנשים רבי פעילות.

יצחק אור: יושב-ראש הוועדה היה יגאל פלסנר מהיחידה לביטחון לאומי במשרד ראש הממשלה.

יצחק אור: היה מיכאל גל ז"ל - - -

יעקב מרגי: כשמישהו אחר נושא באחריות, אין בעיה להקים ועדת חקירה.

מיכל רוזין: הגיע הזמן שאנחנו נקים ועדת חקירה פרלמנטרית פה בכנסת ואתה תוביל אותה.

איציק אור: היה צריך להקים ועדה כזאת בשבוע שישבנו שבעה.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להכאיב לך, אני מתאפק מתחילת הדיון, ניהלתי את הדיון לפני חצי שנה סמוך לאסון.

יעקב מרגי: אני לא רוצה להגיד לך לקרוא את הפרוטוקול, ישבו פה אנשים ואמרו, אל תגעו בהם, אמרו על המכינות, כשהדם עוד, סליחה על הביטוי, חם ורותח.

יעקב מרגי: אני שומע היום קולות אחרים, כנראה שהיו לכם ציפיות שמישהו יעשה משהו עם האסון הזה.

איציק אור: צריכה לקום ועדה הרבה יותר רצינית מוועדת ההסדרה.

איציק אור: באסון בנהריים מלך ירדן הגיע לנחם את כל שבע המשפחות.

איציק אור: ראש הממשלה לא רק שלא הגיע לנחם, שלח לנו מכתבים, אבל כשענינו לו, שבעה חודשים אחרי האסון, דממת אלחוט, אין ראש ממשלה במדינת ישראל.

איציק אור: מן הראוי שתקום ועדת חקירה פרלמנטרית.

איציק אור: מן הראוי שמשרד הביטחון ישב שם, כי גם הוא אשם.

איציק אור: אם הוא לא ישב והוא לא אשם, שמחר ימחק את השם מכינות קדם צבאיות.

איציק אור: לכל מכינה יתנו שם אחר.

איציק אור: צריך לעשות משהו שהמדינה תרעד.

איציק אור: לא יכול שדבר כזה יקרה.

איציק אור: תודה רבה.

שי לוי: שמי שי לוי אבא של אגם.

שי לוי: רציתי לדבר קצת על התפקיד שלנו.

שי לוי: כהורה, התפקיד שלי לשמור על הילדה שלי.

שי לוי: אני נכשלתי.

שי לוי: לא בדקתי לאן היא הולכת.

שי לוי: לא בדקתי לאיזו מסגרת היא הולכת וחשבתי שמכינה קדם צבאית היא מקום מצוין, גאוות יחידה, יש תחרות להתקבל למכינות, רק הטובים הולכים לשם.

שי לוי: אחרי שהיא מתה אתה מגלה שזו הפקרות אחת גדולה.

שי לוי: שקר גדול.

שי לוי: שכל אחד עושה מה שהוא רוצה.

שי לוי: אם יש מנהל מכינה אחראי אתה נשאר בחיים.

שי לוי: אם יש מנהל מכינה מופקר, הבת שלך מתה.

שי לוי: אני קורא לכם, אני נכשלתי כהורה, אתם כפרלמנט, יש לכם תפקיד לשמור עלינו, על הציבור, תעשו את זה, אל תכשלו כמוני.

שי לוי: תשמרו על הילדים האחרים שהולכים למכינות.

שי לוי: אתם יודעים כמה כוח דורש לבוא לדיון כזה.

שי לוי: לבוא לפה ולבקש שאתם תעשו מעשה כדי שילדים אחרים לא יפגעו זה לא ברור מאליו.

שי לוי: אני יכול לשקוע באבל שלי, לשמור על המשפחה שלי, אבל כמעט עשרה זוגות הורים הגיעו לפה כדי לקרוא לכם.

שי לוי: מה שעשה משרד החינוך זה עוול, הם לא שכחו, זו לא לקונה.

שי לוי: התנהלו דיונים במשך שנים, במודע, בכוונה תחילה לא דובר הנושא הזה.

שי לוי: תחפשו פרוטוקולים, לא שכחו.

שי לוי: זה לא ששר א' התבלבל ושר ג' שכח או שמנכ"ל לא שם לב.

שי לוי: היו דיונים ונציגי מכינות, כולל אלה שפשעו פה, באו ואמרו אל תפקחו עלינו, תנו לנו לעשות מה שאנחנו רוצים, זו הדרך לגדל מנהיגים.

שי לוי: לא ככה מגדלים מנהיגים.

שי לוי: לא שולחים אותם ככה לקצה, תכשירו אותם, תשאלו אותם.

שי לוי: מכינות מסוימות ונבחרות, כמו שנאמר כאן, עושים דברים מסוכנים.

שי לוי: לא לוקחים ילדה בת 17.5 שבקושי מסוגלת להתמודד עם אתגרים כאלה ושולחים אותה למותה.

שי לוי: אני לא בטוח שחיילי שייטת היו יוצאים מאסון כזה בשלום.

שי לוי: הדו"ח הזה בעיני הוא פשוט טיוח אחד גדול.

שי לוי: כמו שנאמר פה, לא נבדק כלום.

שי לוי: גם הדו"ח הזה, שמסיר נהלים מעתה והלאה, מה הוא אומר?

שי לוי: הוא חוזר על עמדת משרד החינוך העקרונית, אנחנו אחראים על הילדים עד סוף יב'.

שי לוי: עכשיו הם גילו ששמונה ילדים נהרגו בגיל יב', אז הם שינו הוראה אחת:

שי לוי: אם תלמידי יב' יוצאים לטיול גיבוש, אז ההוראות שלנו חלות, אפשר להתקשר, אבל אם הם בגיל יב' ודקה, בגיל 19, זה לא עניין של משרד החינוך, זה בכלל לא מעניין אותו.

שי לוי: הוא המליץ למכינה מה לעשות, יעשה יעשה, לא יעשה לא יעשה, זה גם בסדר.

שי לוי: משרד החינוך כפוף לחוק, שיכבד את החוק.

שי לוי: לא יעלה על הדעת שהנאשם המרכזי פה יבדוק את עצמו.

שי לוי: צריך גוף חיצוני שיבדוק אותו.

שי לוי: תודה.

אוריאל בר שלום: שמי אוריאל בר שלום, אבא של אילן זיכרונה לברכה.

אוריאל בר שלום: באתי לפה כדי להגיד שאסור שאסון מכינת בני ציון יחזור על עצמו.

אוריאל בר שלום: אני רוצה להודות לכם חברי הכנסת והיושב-ראש, שקיימתם את הדיון הזה.

אוריאל בר שלום: זה לא אסון של נחל צפית ולא אסון של נחל צאלים, או אסון של הנגב, זה אסון של מכינת בני ציון.

אוריאל בר שלום: ככה צריך לזכור את זה.

אוריאל בר שלום: אסון של אנשים שחשבו שהם מעל הטבע, שהם מעל הכול ומעל החוק.

אוריאל בר שלום: אני מתחנן לפניכם שתקימו ועדת חקירה פרלמנטרית שתבדוק את האסון כדי שהוא לא יקרה שוב, כדי שלא יצטרך לשבת פה מישהו אחר במקומי.

אוריאל בר שלום: לצערי הרב, הוועדה של משרד החינוך זו ועדת טיוח, התלבטתי אם להשתמש במילים יותר מגונות, אבל אני אומר לכם שזו ועדת טיוח, זו הפקרות, זו בושה וזו התחמקות מאחריות.

אוריאל בר שלום: זו ועדה שהוקמה בחטא על ידי יועצי תקשורת והמסקנות שלה פורסמו בחטא על ידי יועצים משפטיים.

אוריאל בר שלום: כל המסקנות האלה מסורסות, אין בוועדה הזאת שום כלום חוץ מבריחה מאחריות.

אוריאל בר שלום: המסקנות האלה מנציחות את ההתעלמות של משרד החינוך מהחוק שהכנסת עצמה חוקקה.

אוריאל בר שלום: זה זלזול בכנסת.

אוריאל בר שלום: זה זלזול בנו.

אוריאל בר שלום: המסקנות האלה מותירות את המערב הפרוע שבמכינות, שמעתם את הדוגמאות אני לא צריך להוסיף להם, זה רק כואב יותר.

אוריאל בר שלום: ההתנהגות של משרד החינוך זועקת לשמים וגם של משרד הביטחון.

אוריאל בר שלום: זה ההפך ממנהיגות, ממה שרצו לחנך, כמו שכתבתי במכתב, ותודה לחברת הכנסת לוי שציטטה, זו התפרקות של כל השדרה הפדגוגית.

אוריאל בר שלום: פשוט התפרקתם לגמרי.

אוריאל בר שלום: משרד החינוך, אני אומר לכם, אני לא מזהה פנים, אבל אני אומר לכם שקרסתם.

אוריאל בר שלום: לצערי לא עמדתם בשום ציפייה שהייתה אמורה מכם, אני לא מחפש ראשים, פשוט תנו לאנשים אחרים לבדוק מה קרה, תקבלו את הדין ותשתפרו.

אוריאל בר שלום: אף אחד לא מחפש ראשים, אנחנו מחפשים להשתפר כדי שלא יקרו עוד אסונות כאלה.

אוריאל בר שלום: לסיכום אגיד שמי שמפעל המכינות יקר ללבו חייב לתמוך בוועדת חקירה פרלמנטרית.

אוריאל בר שלום: כמו שנאמר, הממשלה מתעלמת מאתנו, אנחנו לא מצפים לוועדת חקירה ממלכתית.

אוריאל בר שלום: אבל אתם המשענת האחרונה שלנו וזה מה שנותר לנו.

אוריאל בר שלום: אז שתחקור, תסיק מסקנות אמיצות ובלתי תלויות, אנחנו נעמוד מאחוריכם.

אוריאל בר שלום: תודה רבה.

עליזה לביא: אני קודם כל רוצה לחבק אתכם.

עליזה לביא: כשהאסון קרה הבת שלי הייתה במכינה, כשעברנו לנחם בין המשפחות היא אמרה לי, זו יכולתי להיות אני.

עליזה לביא: אני ממש מעריצה את העמידה שלכם ואת היכולת שלכם לבנות ולהיבנות.

עליזה לביא: אתה מדבר על ששה ילדים שלך שהיו במכינות, זו תעודת כבוד, הרי אתה יודע מה זה לילדים שלא מתקבלים למכינות, כמה ישבנו בוועדת חוץ וביטחון כדי להגדיל את מספר המקומות?

עליזה לביא: אז אם מדברים על הגדלת מקומות, יש מי שלוקח אחריות ויש דחיית שירות.

עליזה לביא: כאן, לאורך כל הדרך יש בריחה אחת גדולה מאחריות ושני שרים שמתנצחים.

עליזה לביא: אני מתביישת, אני כואבת כאמא, אני זועקת כאזרחית ואני לא יודעת איפה לשים את הראש שלי כחברת כנסת.

עליזה לביא: כמו בהרבה מהאירועים הקשים כאן, הכנסת חייבת לקחת אחריות.

עליזה לביא: התפקיד שלנו כנציגי ציבור זה לפקח על עבודת הממשלה.

עליזה לביא: לצערי אין על מה לפקח כי אין עבודה.

עליזה לביא: אנחנו חייבים, בכלים שלנו יש, ועדת חקירה פרלמנטרית, לבוא ולקדם את זה.

עליזה לביא: אני לא מאמינה גדולה, שבוע שעבר, ראש הממשלה שהצביע נגד ועדת חקירה על רצח נשים, אפילו לא ידע על מה הוא מצביע ולא התבייש לומר את זה, אז לצערי אני לא תולה הרבה תקוות, אבל עדיין זה כלי משמעותי שיש בו כדי להצביע על המשרדים שייקחו אחריות.

יעקב מרגי: ברשות

יעקב מרגי: כם אני רוצה לקחת רשות דיבור, זה חומר למחשבה גם לנו.

יעקב מרגי: לפעמים מביאים אלינו יוזמה טובה ואנחנו רצים למשרדי הממשלה לתמוך בהם ולהריץ.

יעקב מרגי: פה חוקקו את החוק, שימו לב כמה שורות יש בחוק הזה, למרות שאפשר להיתלות במה שיקרה, יש הפניה להכין נוהל בטיחות לתקלות.

יעקב מרגי: בדיונים פה אנחנו מדברים על תנועות הנוער וכל מיני יוזמות כאלה שקמות כמו פטריות, על פוטנציאל כלכלי לכל מיני עמותות ואגודות לתמיכה בכל מיני קהילות ואנחנו דוחפים אותם לפתחי משרד החינוך ולמערכת החינוך.

יעקב מרגי: גם אנחנו צריכים חומר למחשבה בקטע הזה, לפני שמאלצים, עד שזה לא יהיה מוסדר מא' ועד ת'.

יעקב מרגי: אלה הילדים שלנו.

30808: שמי עורכת דין אפרת רייטן, אני מלווה ביחד עם עורך הדין אלי זוהר את עשר המשפחות השכולות.

יעקב מרגי: באיזה הליך את מלווה אותם?

30808: אנחנו מלווים אותם בשלושת המישורים: אחד, הציבורי, שבשמו אנחנו נמצאים כאן, עזוב מכל האחרים.

30808: אני רוצה לדבר בשם המישור הציבורי.

יעקב מרגי: חשוב לנו לדעת באיזה הליך.

30808: בהליך הפלילי המדינה מייצגת.

יעקב מרגי: מתנהל הליך פלילי?

30808: ההליך פלילי, שמסיימים עכשיו את החקירות לגביו, נמצא בפרקליטות ויוגש כתב אישום.

יעקב מרגי: מתקיים גם הליך אזרחי?

30808: הליך אזרחי יתחיל לאחר הגשת כתב אישום.

30808: עכשיו אנחנו חוזרים למישור הציבורי.

30808: חשוב לי לומר שלושה דברים קצרים.

30808: קודם כל אני רוצה להתחיל ממה שאתה אמרת בישיבה הקודמת ואני מצטטת את הדברים שלך כבוד יושב הראש: "אין דבר כזה סמכות בלי אחריות.

30808: כשיש סמכות בלי אחריות והאחריות בלי סמכות – זו לקונה וזה לא יהיה ואנחנו נמליץ את זה".

30808: זו נקודת המוצא של כל ההורים היקרים האלה כאן והם קבלו סטירת לחי ממשרדי הממשלה, לפני האסון ואחרי האסון.

30808: כמו ששמעתם, לא התייחסו אליהם, לא קבלו אותם ולא עשו שום דבר.

30808: נקודה שנייה, חשוב שכולם ידעו כאן.

30808: לא ההורים לבדם קוראים לוועדת חקירה, מועצת המכינות ומכינת בני ציון עצמה יצאו בהצהרות פומביות כתובות שהם תומכים בהקמת ועדת חקירה.

יעקב מרגי: יש להם ברירה?

אורלי לוי אבקסיס: אלה יותר הצהרות לתקשורת.

30808: זה לא משנה.

30808: כולם תומכים, גם כבוד הנשיא.

30808: נקודה שלישית, שאולי היא החשובה מכול.

30808: הרי כל ההורים חוזרים ואומרים את אותו דבר.

30808: אנחנו לא רוצים שאסון כזה יקרה שוב.

30808: מה שהם קבלו כרגע, אותה טיוטה שהכינה ועדת ההסדרה, יש בה הרבה בעיות, יש בה נקודת מוצא.

יעקב מרגי: היא מוגדרת כוועדת הסדרה?

יעקב מרגי: לא ועדת חקירה או בדיקה.

30808: היא נקראת "דו"ח הוועדה לבחינת נושא הסדרת טיולים ופעילויות".

30808: היות ואנחנו רואים פני עתיד בלבד, כי אין מה לעשות, את שלהם הם כבר הקריבו, אני אומרת לכם כאן שיש התרעות חמורות עכשיו, לא שלנו, של גופים, של מועצת המכינות, שבאים למשרד החינוך ולמשרד הביטחון ואומרים שהדו"ח הזה לא מספיק.

30808: הרי אתם יודעים את זה טוב, אני מסתכלת לכם בעיניים ואתם יודעים את הדברים האלה, הוא לא מספק, יש כאלה שאפילו לא מוכנים לחתום עליו וגם את זה אתם יודעים, שהיו חלק מתוך הוועדה שלכם, הם באים ומתריעים היום במכתבים ואומרים לכם שהאסון הבא, לאו דווקא בטיולים, כי כאן מהר מהר כתבתם נהלים, אבל האסון הבא הולך לקרות.

30808: אם זה במבנים, אם בדברים אחרים וזה לא מספיק.

30808: אז כל השאלות האלה הם לפתחכם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך, איזו ועדה זו הייתה?

יעקב מרגי: ועדת חקירה?

יעקב מרגי: ועדת בדיקה?

יעקב מרגי: ועדת הסדרה?

איתן טימן: שמי איתן טימן, מנהל אגף חברתי קהילתי.

יעקב מרגי: עוד פעם יושב-ראש האגף לא נמצא?

יעקב מרגי: אני אשכח איך הוא נראה.

יעקב מרגי: הוא מפחד ממני?

איתן טימן: הוא בפולין.

איתן טימן: הוא נוחת מחר ואם הדיון היה מחר הוא היה מגיע.

יעקב מרגי: אני מכבד אותך.

יעקב מרגי: בבקשה.

איתן טימן: אנחנו יושבים בצלו של האסון הכבד שבו נספו עשרה מטובי ילדינו.

איתן טימן: אסון השיטפון חייב את כולנו לעצירה והתבוננות מחודשת בכל מערך היחסים בין משרד החינוך והביטחון והמכינות הקדם צבאיות בכלל.

איתן טימן: בעקבות העצירה וההתבוננות מחדש הוקמה באופן מידי, כשבוע לאחר האסון, ועדה בראשות מנכ"ל משרד החינוך, מר שמואל אבואב שמטרתה הייתה בחינת ההסדרה של טיולים ופעילויות חוץ במכינות הקדם צבאיות ובניית מתווה שייתן מענה מלא בתחום הבטיחות והביטחון בטיולים מחד, אך ישמור את עצמאות המכינות מאידך.

איתן טימן: הוועדה הורכבה ממליאה ושתי ועדות משנה, אחת בתחום הביטחון והבטיחות והשנייה בתחום הרגולציה.

איתן טימן: מתוך הבנת הדחיפות ויישום המסקנות, לצד פעילות הוועדה יושמו מסקנות ראשוניות מיד עם קבלתן במתווה לתקופת ביניים עד לשינוי התקנות.

איתן טימן: הנושאים שקודמו ליישום בתקופת הביניים נגעו למספר נקודות שהן:

איתן טימן: מונו והוכשרו בעלי תפקידים חדשים במכינות, במהלך חופשת הקיץ הכשרנו כ-500 בעלי תפקידים.

איתן טימן: משרד הביטחון לקח עלך עצמו את תחום ההכנה לצה"ל.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יכול להסביר לנו לפי מה הוחלט לפעול במישורים האלה?

איילת נחמיאס ורבין: האם ההורים הופיעו בפניכם?

איילת נחמיאס ורבין: הסיבה שאני שואלת זה בגלל שאני חוששת שלא כל האינפורמציה הייתה פרושה לפניכם.

איילת נחמיאס ורבין: גם ועדה שנועדה להסדיר, מחובתה קודם כל לדעת מה קרה באירוע, כדי שהיא תדע מה להסדיר.

איילת נחמיאס ורבין: אם הם ידעו להסדיר את הדברים האלה, למה הם לא עשו את זה קודם?

איתן טימן: טיוטת דו"ח הוועדה הוגשה לעורך דין של ההורים בחודש יולי.

איתן טימן: ב-12 לדצמבר נקבעה פגישה של ההורים עם שר החינוך ומנכ"ל משרד החינוך, בה יוצג להורים הדו"ח הסופי.

איתן טימן: לאחר הפגישה יוצע הדו"ח לציבור.

איתן טימן: ככה שמבחינת הנושא, באנו עם הרחבת יתר, גם עם ארי מור, הסמנכ"ל הבכיר בנושא ההסדרה שעשינו, לראות איך זה עובד.

יעקב מרגי: אני לא אוהב לשחק ב"נדמה לי" אני גרוע במשחק.

יעקב מרגי: מרגע היוודע האסון, שני המשרדים הנוגעים בדבר התנהגו כך, אני לא אומר שבצדק, זה ה-DNA של משרדי הממשלה, הייתי שר קדנציה אחת, לעיתים אנחנו נדרשים לעתירות של בתי משפט והעמדה הראשונית של משרד המשפטים שמלווה את המשרד הממשלתי היא לא לקחת אחריות ולא להגיב.

יעקב מרגי: אם תגיב זה אומר שאתה לוקח אחריות.

יעקב מרגי: זה ב-DNA של המשרד הממשלתי.

יעקב מרגי: לכן מרגע שקרה האסון, במקום לגלות מנהיגות והייתי מצפה את זה ממשרדי הממשלה.

יעקב מרגי: אני לא מכסה על משרד החינוך, הוא אפשר יציאה של תלמידי יב', יש לו אחריות, תן למשפטן להגדיר אותה.

יעקב מרגי: התאפקתי לא להגיד את זה בדיון הראשון כי אנשים היו מפרשים את זה כאילו אני בוחר ללכת לסוגיות אחרות, כלכליות, אבל היו דוגמאות שמשרד הביטחון ידע לקחת אחריות ולא בשביל העלות הכלכלית.

יעקב מרגי: אנחנו לא אוהבים לדבר בסמנטיקה, אבל לפחות בשביל התחושה של ההורים שלא אבדו את הילדים שלהם לריק, שזה התאדה ושזהו.

קריאה: שמישהו סופר אותנו.

קריאה: עד עכשיו לא מרגישים את זה.

יעקב מרגי: לכן אתם יכולים לבוא ולהקריא לי את כל הפרוטוקול של ההסדרה.

יעקב מרגי: לכן ביקשתי לדעת אם זו ועדת הסדרה או ועדת בדיקה.

יעקב מרגי: מלכתחילה זו לא ועדת בדיקה, זאת אומרת שמדינת ישראל, שבעה חודשים אחרי האסון לא טרחה לבדוק מה קרה.

יעקב מרגי: אני מקווה שזה לא מיתוס, הבן שלי מתגייס ביום רביעי והאחיינים שלי היו במכינות, בגלל שהקורבן שלכם היה תחת האצטלה של המכינות הקדם צבאיות ומי שעשה אותן איכותיות זה ההורים האיכותיים והילדים האיכותיים שהלכו לשם.

יעקב מרגי: לכן הזעקה לא עלתה אז.

יעקב מרגי: סליחה שאני מתייג, אבל בקבוצות פחות איכותיות לצורך העניין, שלא יבינו אותי לא נכון, הייתה קמה זעקה אחרת, היו עולים על בריקדות והמדינה כולה הייתה רועשת וגועשת ויכול להיות שזה לא קשור לקיפוח חיי אדם אפילו.

אורלי לוי אבקסיס: אז מה אתה אומר?

אורלי לוי אבקסיס: שמדרגים את המכינות?

יעקב מרגי: אני אומר משהו אחר, שכנראה אנחנו אפילו לא יודעים מה אנחנו זועקים בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: לפעמים אנחנו זועקים איפה שלא צריך לזעוק ושותקים איפה שצריך לזעוק.

יעקב מרגי: כאן הייתה צריכה לקום זעקה.

אורלי לוי אבקסיס: למה היא לא קמה לדעתך?

אורלי לוי אבקסיס: כי הם נהנים ממעמד מיוחד?

אורלי לוי אבקסיס: זו פרה קדושה?

אורלי לוי אבקסיס: אתה אומר שבארגונים אחרים הייתה קמה רעידת אדמה.

אורלי לוי אבקסיס: מי שומר פה על המכינות יותר מאשר על הילדים?

אורלי לוי אבקסיס: מי שומר על מנגנון יותר מעל הילדים?

יעקב מרגי: אף אחד לא שומר על מנגנון, אני אומר לך שרציתי לקרוא וחברי כנסת כאן וגם בכירים, אמרו בדיון הקודם לא לשפוך את התינוק עם המים, לא לגעת במכינות.

יעל כהן: מפחדים לשפוך את התינוק עם המים ומפחדים להביא לידיעת הציבור, אם הייתה כתבה אחת נורמלית בטלוויזיה שהייתה אומרת לי על ההפקרות שקורית פה, לא הייתי שולחת את רומי.

יעל כהן: ניסו לתקן את הדברים, היו דיונים פה בכנסת, כתבה אחת לא ראיתי.

יעל כהן: איפה היו העיתונאים?

יעל כהן: למה לא הבאתם לידיעת הציבור שמדובר בעמותות פרטיות.

יעל כהן: כל מנהל כאוות נפשו.

יעקב מרגי: פרטיות נטו.

יעקב מרגי: לא רק זה, גם אחרי רוב המכינות עומדים גופים גדולים.

יעקב מרגי: יש פה שילוב של משרדי ממשלה שפוחדים לגעת שמא האחריות לא תיפול עליהם ושוב, בגלל ההילה סביב המכינות.

יעקב מרגי: כמו שה"סמוך" היה שהכול מתנהל כמו שצריך, גם ה"סמוך" הזה שיתוקן ויטופל ולראיה שבעה חודשים מהאסון אף אחד לא בדק.

יעקב מרגי: תהיה חקירה פלילית ארוכה - - -

איילת נחמיאס ורבין: אגב, זה הטיעון שלהם, כי יש חקירה פלילית.

יעקב מרגי: לגבי חקירה פלילית, ככל שהסנגורים יהיו איכותיים, התהליך יימשך עד שזה כמעט יישכח מלב.

יעקב מרגי: לגבי ההליך האזרחי שדברתם עליו, תחכו עד שיסתיים ההליך הפלילי ובינתיים אנחנו ממשיכים לשלוח את הילדים שלנו למסגרות כאלה ואחרות.

יעקב מרגי: אני קורא גם למשרד הביטחון בפעם האחרונה, גם למשרד החינוך, לקחת את סוגיית האחריות.

יעקב מרגי: בשונה מהמשפחות והחברה האזרחית, יש לכם את כל האמצעים להגן על עצמכם מפני אחריות השיוכית של המשרדים.

יעקב מרגי: יש לכם את כל הסוללות המשפטיות, את כל הסיוע המשפטי וכל הקשרים המשפטיים עם הפרקליטות ועם משרד המשפטים כדי להגן על עצמכם מפני אחריות, מה שאין למשפחות ולחברה האזרחית.

יעקב מרגי: למרות החשש הכבד, אני חבר קואליציה, אני קורא בפעם האחרונה שתקום ועדת הסדרה.

יעקב מרגי: שתקום בראשות המנכ"ל, אין מישהו אחר, אני יכול להחמיא שהמנכ"ל, הבכיר במשרד, עשה ועדת הסדרה.

יעקב מרגי: אבל אתה עושה לעצמך הנחות כשאתה אומר לא לוועדת בדיקה.

יעקב מרגי: זו לא ועדת בדיקה.

יעקב מרגי: אני מבקש תשובה תוך שבועיים משני המשרדים.

יעקב מרגי: משרד הביטחון נותן דחיות שירות, הם תומכים, יש מכסות שהם מקצים, במידה ובמשורה, אני יודע כמה רוצים לפתוח לדברים אחרים אבל יש מכסות לדחיות השירות ממשרד הביטחון.

יעקב מרגי: משרד החינוך תומך.

יעקב מרגי: תקימו ועדת חקירה, אם אין לכם את האומץ להקים ועדת חקירה, נסגור היום את כל המכינות בקריאה.

יעקב מרגי: לא רק את המכינות, אני אקרא לסגור גם את כל הפעילות של כל תנועות הנוער, כי אתם לא אחראים עליהם, שנות שירות.

איתן טימן: אתם באמת רוצים שיסגרו את כל ארגוני הנוער?

יעקב מרגי: אין מה לעשות.

יעקב מרגי: אתם רוצים שהילדים שלנו יהרגו?

אורלי לוי אבקסיס: תשאל את ההורים אם הם היו רוצים לשלוח את הילדים שלהם למקום שלא שומר עליהם?

אורלי לוי אבקסיס: אז אני אומרת לך בתור אמא, שלא אשלח את הילד שלה למקום כזה.

30808: עוזי, אתה יודע שהתשובה היא לא.

30808: אנחנו לא רוצים את זה.

יעקב מרגי: גם אני לא רוצה, אבל אם האלטרנטיבה היא לא לחקור את האסון הזה, אני לא מפחד.

יעקב מרגי: אני נותן שבועיים לשני משרדי ממשלה ואני מבקש לקבל תשובה חד משמעית שתוקם ועדת בדיקה מעמיקה של האסון הזה, בראשות אדם ניטראלי.

יעקב מרגי: אני לא אעזוב את הנושא הזה, זה לא יעבור בשתיקה.

יעקב מרגי: אני הייתי בטוח שהנושא הזה נבדק.

יעקב מרגי: את ההסדרה אנחנו ביקשנו בדיון הקודם.

יעקב מרגי: בקשתנו ועדה שתבדוק ותסדיר, אני שמח שהיא נעשתה.

יעקב מרגי: אם לא, אני אקח את כל חברי ועדת החינוך, אחתים אותם על ועדת חקירה פרלמנטרית שתקום לאלתר, תוך שבועיים.

אורלי לוי אבקסיס: אני אומרת לך שכבר כתבנו בקשה לוועדת חקירה פרלמנטרית, אני אשמח מאוד אם תצטרפו, חברי כנסת מהקואליציה ומהאופוזיציה.

אורלי לוי אבקסיס: אדוני היושב-ראש, בינתיים מה שקורה, שהמשפחות האלה, לא רק שהפכו להיות משפחות שכולות, היום הם גם יתומים מבחינת מי שאמון עליהם ומי שמלווה אותם.

אורלי לוי אבקסיס: לא משרד החינוך ולא משרד הביטחון.

אורלי לוי אבקסיס: אני מבקשת להקים, אם זה אגף השיקום במשרד הביטחון או כל גוף אחר במשרד החינוך, גוף שיהיה אמון על הקשר השוטף וילווה את המשפחות האלה כי מבחינתם הם כמו גייסו את הילדים שלהם, אף אחד לא נותן להם דין וחשבון והם נמצאים לבד בלי שום ליווי ובלי שום הכוונה.

איציק אור: הדיון פה היה מחמם את הלב, אבל שוב, אני אישית יצאתי פגוע מאוד ממשרד החינוך.

איציק אור: יושב פה נציג משרד החינוך, שבא עם נייר שאולי מנכ"ל משרד החינוך כתב לו ולא מתייחס במילה אחת למה שנאמר פה.

יעקב מרגי: הוא אמר - - -

איציק אור: הוא אמר מה שהכתיבו לו וזה ממש פוגע.

איציק אור: משרד הביטחון ממשיך לשתוק.

איציק אור: לא מדבר

יעקב מרגי: אני הפסקתי אותו כי ראיתי לאן זה הולך, כדי להגיד לי מה ההסדרה אני יכול לקיים דיון לבד ואבדוק אם נוהל ההסדרה מקובל עלינו או לא, לכן לא רציתי שימשיך.

יעקב מרגי: הוא יכול לבוא בטענות, כי לא אפשרתי לסוללה שהגיעה לדבר וגם לא אפשרתי למשרד הביטחון.

יעקב מרגי: כרגע הדיון היה על בדיקה ובדיקה לא נעשתה.

יעקב מרגי: לכן אני קורא בצורה החריפה ביותר ומבקש שתעבירו את הסיכום שלי לשרים שלכם ולמנכ"לים.

יעקב מרגי: אין לכם מה לחשוש מאחריות.

יעקב מרגי: החוק קיים אתכם או בלעדיכם.

יעקב מרגי: יש לכם איך להגן על זה.

יעקב מרגי: אני מבקש להקים ועדת בדיקה תוך שבועיים.

יעקב מרגי: אם לא, נקים ועדת חקירה פרלמנטרית.

מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, דבר ראשון, לב כולנו אתכם פה, קואליציה ואופוזיציה עם ההורים השכולים שאני מכיר והיינו בהלוויות ובניחומים, מצטער שלא הספקנו להיות אצל כולם.

מרדכי יוגב: אין ספק שהבנות והבנים הללו הם מהטובים שלנו וצריך למצוא את הדרך איך המגדלור שלהם יאיר הלאה לדורות הבאים.

מרדכי יוגב: אני עובר לפרקטיקה.

מרדכי יוגב: באופן אישי אני חושב שלא נוכל להימנע מלהקים ועדת חקירה פרלמנטרית בלי לערוף ראש זה או אחר כי הסדרה נותנת תשובות מסוימות קדימה וזה אסון כבד מידי בכדי שלא ניקח אותו גם ברברס.

מרדכי יוגב: כך עושים גם בבדיקות צבאיות, על כל המשתמע מכך.

מרדכי יוגב: חשוב שבטווחי זמן קצרים, דברת על שבועיים, נתכנס על הדבר הקשה הזה ואולי צריך לערב פה גם את המל"ל כי יש פה עניינים של ביטחון לאומי, לראות איך לגבי המכינות לא שופכים את התינוק עם המים אבל נשפכו פה הרבה תינוקות ויש לנו חובה מוסרית מצדנו לטפל בזה.

יעקב מרגי: אם לא יתוקן אין לי בעיה.

יעקב מרגי: מספיק להצטעצע.

אתי בללי: שמי אתי, אמא של גלי בללי, גם אני כאן כדי למנוע את האסון הבא.

אתי בללי: אני רוצה לגעת בעוד אספקט, אחרי שניכר שהדברים שרצינו בראש ובראשונה לדבר עליהם מתכנסים לכיוון חיובי ועל זה אני גם רוצה להודות.

יעקב מרגי: כולי תקווה.

אתי בללי: אני אקח את המילים של הדובר האחרון שדיבר על המגדלור שיאיר לדורות הבאים.

אתי בללי: בהמשך לכל ההליכים המתקיימים פניתי למועצת המכינות בבקשה להקים מכינה אחת שתנציח את האירוע הזה ואת תרבות ה"סמוך" שמדברים עליה פה לא אחת.

אתי בללי: ינסו לדבר על איך הדבר הזה קרה ואיך הדבר הזה לא יקרה בעתיד.

אתי בללי: החלטתי לנצל את ההזדמנות שיושבים כאם נציגים גם ממשרד החינוך ולבקש להעלות את זה לשיח ציבורי.

אתי בללי: אם אחרי רצח רבין דברנו על מוות לדמוקרטיה, אני חושבת שיש לנו כאן נושא לא פחות חשוב לדבר עליו בהיבט חותך מגזרים.

אתי בללי: בני הנוער הם המקום שיכול לעשות את זה, הם המקום שצריך לספוג את זה ברמה הזאת שאולי ממנו יצמח משהו קצת יותר טוב ממה שיש לנו היום.

ברנדה הורביץ פרוור: שמי ברנדה הורביץ פרוור, מנהלת של אלה במשל שש שנים בתיכון במעלה אדומים.

ברנדה הורביץ פרוור: חצי שעה אחרי שקברנו את אלה קיבלתי טלפון ממשרד החינוך ששאלו אותי למה היא לא הייתה בבית הספר?

ברנדה הורביץ פרוור: זה פשוט מראה איפה - - -

יעקב מרגי: בצבא קוראים לזה כסת"ח.

ברנדה הורביץ פרוור: כמנהלת בית ספר, מהר מאוד בדקתי, ברור שאחרי האמירה הזאת כי לא חשבתי על זה לרגע, מותר למנהלים לאשר 15% מהזמן ליציאה לילדים כדי לבדוק סיירות, שירות לאומי וכו'.

ברנדה הורביץ פרוור: אין לנו כמנהלים שום הנחיות איפה מותר לנו לשלוח את הילדים ואיפה לא.

ברנדה הורביץ פרוור: אנחנו לא יודעים, הם יוצאים, נכנסים, יש אישורים, אין אישורים.

ברנדה הורביץ פרוור: לנו כמנהלים בסופו של דבר ישנה אחריות.

ברנדה הורביץ פרוור: ארגנו לי רשימה של עורכי דין, דאגו לי ברשת עמי, אמרתי שאני לא רוצה אותם.

ברנדה הורביץ פרוור: אבל זה שגם לגבי מנהלים אין שום דבר ברור, שאלו אותנו והמורות אמרו שהם לא יכולים לצאת כי יש מבחן והם אמרו שיש להם אישורים.

ברנדה הורביץ פרוור: הבלבול במושגים, כשאומרים למנהלת בית ספר שיש אישור, ברור לי שיש אישור.

ברנדה הורביץ פרוור: כל הבלבול של המושגים צריך להיבדק.

אדוני היושב-ראש, הדיון מגיע לכיוון טוב, אבל יש לי חשש אחד, ששני המשרדים הרלוונטיים האלה - - -

יעקב מרגי: לפני שאתה אומר, אין להם ברירה.

אני רואה בעיני רוחי את הכדרור החוזר בין אחד לשני.

השאלה אם זה לא תפקיד של משרד ראש הממשלה או גוף אחר, שייקח את ההחלטה לעשות את ועדת הבדיקה בצורה ניטרלית.

אין אדם משים עצמו רשע, אתה לא יכול לבקש את זה מהם, הם בוודאי יברחו מזה בכל צורה שהיא והנה, אנחנו שבעה חודשים אחרי זה.

צריך לקרוא לממשלה, שתהיה החלטת ממשלה שמקימים ועדה כזאת.

ועדה של מומחים והיא תסמן את המשרדים.

המשרדים לא יודעים לצערי לקבל את ההחלטות האלה, בטח שמדובר בשני משרדים, כל אחד זורק לכיוון השני.

יעקב מרגי: אז תהיה ועדת חקירה פרלמנטרית.

יעקב מרגי: תודה רבה לכולם שבאתם, הישיבה נעולה.