ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 1157, 2018-11-07 09:30

משה גפני: בוקר טוב.

משה גפני: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: אנחנו היום עוסקים בתקנות מס הכנסה (יישום תקן אחיד לדיווח ולבדיקת נאותות של מידע על חשבונות פיננסים – CRS).

משה גפני: עד לאן הגענו?

שגית אפיק: עד ל"שירותי פיקדון ואשראי בלא ריבית".

משה גפני: מה?

שגית אפיק: עמוד 5 למטה, "שירות פיקדון ואשראי בלא ריבית", נכון?

פרידה ישראלי: דיברנו על כך שלקחנו את ההגדרות מהטיוטות של חוק הגמ"חים, ואז זהו.

פרידה ישראלי: בעצם בשלב הזה - - -

משה גפני: שמה?

משה גפני: שמה?

פרידה ישראלי: את ההגדרות של שירותי פיקדון ואשראי בלא ריבית וכולי לקחנו, לצורך העניין, מהטיוטות האחרונות של חוק הגמ"חים שהיו לנו.

שגית אפיק: כן.

שגית אפיק: יש פה עוד דברים שעשינו להם בינתיים התאמה, כמו תרומה מזכה גם פיקדון.

שגית אפיק: אתמול בדיון על הגמ"חים עדכנו את ההגדרות האלה.

קוסאי עאסי: אפשר להשאיר את זה לסוף, ואז - - -

שגית אפיק: או שאפשר להגיד את מה שהיה אתמול בדיון בוועדה.

שגית אפיק: אפשר כרגע לדלג על זה ולחזור על זה בהמשך הישיבה, אם אתם רוצים.

קוסאי עאסי: בסדר.

קוסאי עאסי: כן.

קוסאי עאסי: לקראת הסוף.

שגית אפיק: אבל פה מתעוררת גם השאלה של המועדים.

שגית אפיק: נשמע מאלישבע אם יש תשובה חדשה, עדכון, משהו.

משה גפני: מה?

שגית אפיק: אלישבע.

שגית אפיק: אתה לא רוצה?

משה גפני: לגבי המועד?

שגית אפיק: כן.

משה גפני: כן, בבקשה.

אלישבע לסרי: אני אלישבע לסרי, משרד המשפטים.

אלישבע לסרי: אז טרם קיימנו שיח, טרם התקיים כזה שיח בין משרד המשפטים לבין מינהל הכנסות המדינה על הוראת המעבר שתיקבע בתקנות הגמ"חים.

אלישבע לסרי: ועל כן, ביקשנו היום שהדיון ידחה.

משה גפני: שמה?

משה גפני: שמה?

אלישבע לסרי: שהדיון ידחה.

אלישבע לסרי: ביקשנו שהדיון ידחה כי טרם קיימנו כזה שיח.

משה גפני: איזה דיון?

אלישבע לסרי: היום, הדיון על התקנות.

משה גפני: מה?

משה גפני: לא הבנתי.

משה גפני: מה ביקשתם?

משה גפני: שמה?

אלישבע לסרי: אני אומרת שטרם התקיים שיח בין משרד המשפטים ובין מינהל הכנסות המדינה על הוראת המעבר בנוגע לגמ"חים, ולכן ביקשנו שהדיון ידחה.

אלישבע לסרי: בכל אופן, ככל שמבוקש - - -

משה גפני: איזה דיון?

אלישבע לסרי: היום על התקנות.

טמיר כהן: ממי הם ביקשו?

טמיר כהן: עם מי הם היו בקשר?

אלישבע לסרי: אני יודעת שמינהל הכנסות המדינה פנו - - -

משה גפני: גברת, שנייה, שנייה.

משה גפני: איזה דיון ידחה?

אלישבע לסרי: הדיון היום על התקנות, ביקשנו שהוא ידחה.

משה גפני: הזה?

משה גפני: כל זה?

אלישבע לסרי: אנחנו כרגע מציעים להמשיך ולהתקדם - - -

משה גפני: רגע, רק שנייה, צריך לעשות סדר בהיררכיה של מדינת ישראל.

משה גפני: אני קיבלתי החלטה.

משה גפני: אני יושב-ראש הוועדה.

משה גפני: אני קיבלתי החלטה שאנחנו מקיימים את ה-CRS, לא מחכים לדיונים, ואנחנו מסיימים את חוק הגמ"חים.

משה גפני: את שני הדברים אנחנו נסיים.

משה גפני: אין דחיות.

משה גפני: אתם רוצים לעבוד גם בלילה, תעבדו.

משה גפני: אם אתם לא רוצים, אנחנו נקבל החלטות.

משה גפני: אני לא הולך לחכות עם זה.

משה גפני: ה-CRS אמרו לי, כך הסבירו לי עד שהבנתי, שזה מחויב וחייבים לסיים אותו מיד מכיוון שאחרת אנחנו עומדים במצב מול מדינות אירופה, או מול מדינות העולם, אנחנו במצב בלתי אפשרי.

משה גפני: אנחנו נהפוך להיות מדינה פרימיטיבית.

משה גפני: זה מה שאמרו לי.

משה גפני: אני לא רוצה להיות מדינה פרימיטיבית, אני לא רוצה להיות מדינה שעומדת מול מדינות העולם.

משה גפני: לכן, כל ניסיון של דחיה הוא לפגוע במדינת ישראל.

אלישבע לסרי: אפשר להתקדם - - -

משה גפני: לא, לא, לא.

משה גפני: אפשר.

משה גפני: קודם כול, אני אומר את דברי, ואני החלטתי שאני מסיים את חוק הגמ"חים.

משה גפני: אני מסיים את הכול במקביל, ולא תלוי אחד בשני.

משה גפני: יש דברים שנושקים זה לזה.

משה גפני: בגלל שאנחנו לא נעשה בחוק אחד תרומה מזכה באופן כזה, ובחוק השני נעשה תרומה מזכה באופן אחר.

משה גפני: סתם אני מביא דוגמה.

משה גפני: יכול להיות שדווקא במקרה הזה אולי אפשר לעשות דברים אחרים.

משה גפני: אין אפשרות של דחייה.

משה גפני: מי מעלה דעה אפיקורסית כזאת על דעתו.

טמיר כהן: גם לא הגיעה בקשה כזאת.

משה גפני: לא, לא חשוב.

טמיר כהן: רק שיהיה מסודר.

משה גפני: כן.

משה גפני: היא אומרת עכשיו - - -

אלישבע לסרי: בכל אופן, ככל שמבוקש, העמדה שלנו תיבחן שוב בנושא הזה.

אלישבע לסרי: אנחנו מבקשים פרק זמן נוסף לקיים שיח.

משה גפני: למה?

אלישבע לסרי: אפשר כמובן להמשיך להתקדם היום עם ההקראה של הסעיפים.

אלישבע לסרי: לגבי הוראת המעבר, שוב, לא קיימנו כזה שיח ואנחנו מבקשים פרק זמן נוסף כדי לקיים שיח עם - - -

משה גפני: שמה?

משה גפני: לא שומע.

אלישבע לסרי: אני אומרת שאנחנו מבקשים פרק זמן נוסף, כדי לקיים שיח עם גורמי הממשלה הרלוונטיים על הוראת המעבר.

שגית אפיק: אלישע, אנחנו דיברנו על זה בישיבה הקודמת.

שגית אפיק: יש משמעות לאמירה שלכם.

שגית אפיק: איגוד הבנקים הבנתי הסכים להמתין שבוע, אבל הוא לא יסכים להמתין לנצח.

שגית אפיק: והשאלה היא מה אתם מנחים אותם בתקופה הזאת?

שגית אפיק: מה יקרה עם הגמ"חים בתקופה הזו?

שגית אפיק: לפי דעתכם.

אלישבע לסרי: זה מאיר לוין שיחליט ויעביר את ההנחיה שלו.

שגית אפיק: אנחנו גם חלק מהעניין.

אלישבע לסרי: בסדר גמור.

אלישבע לסרי: אז - - -

שגית אפיק: אז מה?

אלישבע לסרי: אני אבדוק איתו את העניין הזה ואני אעביר תשובה.

שגית אפיק: אבל היה לך בדיוק שבוע כדי לבדוק את זה.

שגית אפיק: זה היה העניין שעל הפרק, מעבר לשאלת תקופת הארכה, אלא השאלה הדחופה שעליה דיברנו בישיבה הקודמת, כי ברגע שאת אמרת את ההצהרה הזאת איגוד הבנקים שמע.

שגית אפיק: אמר כאן גם נציג בנק ישראל שהוא לא יכול להנחות אותם בצורה אחרת.

שגית אפיק: השאלה היא מה קורה מחר בבוקר?

אלישבע לסרי: שוב, אני אבדוק את הנושא הזה ואני אחזיר תשובה.

משה גפני: מה עושים?

שגית אפיק: כלום.

שגית אפיק: ממשיכים.

שגית אפיק: החלטת שאתה ממשיך, אז ממשיכים.

משה גפני: אבל זה חוסר אחריות ממדרגה ראשונה.

משה גפני: בישיבה הקודמת אמרנו, והאמירה הזו שלכם היא אמירה שתעמיד את הגמ"חים במצב שהם לא יכולים לתפקד.

שגית אפיק: תבקש מאיגוד הבנקים עוד שבוע.

משה גפני: אתם יכולים לתת עוד שבוע?

מיקי טמיר: אנחנו עובדים מול הרגולטורים.

מיקי טמיר: הם צריכים להגיד לנו מה - - -

משה גפני: בסדר.

משה גפני: הרגולטורים, השם הזה כבר יצא לי מהאוזניים.

משה גפני: יש מצב שהמשנה ליועץ המשפטי לממשלה לא עושה את עבודתו.

משה גפני: הוא לא עושה.

משה גפני: דיברנו בשבוע שעבר, אנחנו גם חלק מהעניין.

משה גפני: הם היו בקשר עם היועצת המשפטית, והיה מדובר על זה שייתנו תשובה.

משה גפני: לפחות להגיש בעוד שבוע.

מיקי טמיר: ומה שאנחנו דיברנו על השבוע זה שאנחנו לא ניידע את כל הבנקים ולא נעשה צלצולים, אבל היום נראה לי כבר שצריך ליידע לפחות את הבנקים.

מיקי טמיר: זה גם הופיע בהודעת הוועדה שהתפרסמה.

מיקי טמיר: עכשיו כל בנק יצטרך להחליט מה הוא עושה.

מיקי טמיר: אנחנו לא נותנים הנחיות לבנקים.

מיקי טמיר: כן, זה הופיע בפרסום של הודעת הוועדה שאני עכשיו מחזיקה, שהכותרת שלה היא גם: החרגת הגמ"חים מתקנות פטקא הסתיימה.

מיקי טמיר: ומצוטט משרד המשפטים בהודעה שיצאה מהוועדה.

משה גפני: מה את אומרת?

משה גפני: פרידה.

משה גפני: מה עושים עם זה?

פרידה ישראלי: היה רצוי לגישתנו להמתין עוד שבוע ולנסות בכל זאת, להמתין לדיונים שמאיר לוין יקיים איתנו ועם גורמים נוספים.

משה גפני: מה זה "יקיים"?

משה גפני: אבל זה היה בשבוע שעבר.

משה גפני: דובר השבוע שזה קריטי.

פרידה ישראלי: אנחנו לא הצלחנו להגיע לזה, למרות שביקשנו.

משה גפני: תדברי איתו עכשיו.

משה גפני: אלישבע, תגידי לו שזה נזק עצום.

משה גפני: טוב, נמשיך הלאה.

שגית אפיק: נדלג רגע על "שירות הפיקדון ואשראי", נעבור ל"שערו היציג של המטבע".

שגית אפיק: הוא נמצא בעמוד 6.

טליה דולן-גדיש: "שערו היציג של המטבע"?

שגית אפיק: כן, "שערו היציג של המטבע".

פרידה ישראלי: אם עשינו איזשהו תיקון להגדרה של חשבון רדום בעקבות - - -

שגית אפיק: בעקבות הישיבה הקודמת.

פרידה ישראלי: אחר כך או עכשיו?

שגית אפיק: אחר כך.

שגית אפיק: בואו נתקדם.

פרידה ישראלי: אחר כך.

פרידה ישראלי: בסדר.

שגית אפיק: תסבירי.

פרידה ישראלי: אנחנו בעצם אמרנו שהמוסדות הפיננסיים צריכים לזהות חשבונות פיננסיים שמוחזקים בידי תושב מדינה זרה.

פרידה ישראלי: אז אם החשבונות הם של הרשימה שמפורטת כאן, שיש לנו כאן רשימה מצד אחד ארגונים ממשלתיים וארגונים בין-לאומיים וכולי, ששם לא צריך לעשות עבודה של Intelligence בשביל לזהות ולדווח.

פרידה ישראלי: ויש לנו כאן את המוסדות הפיננסיים, מוסד לפיקדונות, משמורת, חברת ביטוח, שהם לא צריכים לעשות זיהוי לחשבונות של מוסדות פיננסיים, כי המוסדות הפיננסיים בעצמם הם גורמים מדווחים.

פרידה ישראלי: וגם תאגיד אשר מניותיו נסחרות בקביעות בשוק ניירות ערך מוסדר, גם ההנחה היא שזה גוף שלא צריך לדווח עליו כמדינה זרה, זאת חברה מוסדרת.

פרידה ישראלי: זאת אומרת, זו בעצם רשימה שבסופו של דבר רלוונטיות שלה היא שכאשר אלה בעלים של חשבונות, הם לא ייחשבו כתושב של מדינה זרה גם אם הם כן שייכים למדינה זרה, ולא צריך לדווח עליהם.

קוסאי עאסי: לא צריך לבדוק אותם ולדווח עליהם.

פרידה ישראלי: לא צריך לבדוק אותם ולדווח עליהם.

משה גפני: כן, הלאה.

פרידה ישראלי: יש פה פשוט התאמה בין המונחים שאנחנו משתמשים בהם בתקנות למונחים שמופיעים בתקן.

פרידה ישראלי: ויש פה גם עוד משהו שנמצא באחורי זה, ההחלטה בתקנות היא שמוסדות הפיננסיים מסווגים את החשבונות כחשבונות של מדינות זרות ומדווחים רק על מי שיהיו בסוף מדינות בנות דיווח.

פרידה ישראלי: אבל הסיווג יהיה מראש לכלל המדינות.

פרידה ישראלי: וגם זה בא לידי ביטוי בתיקון הזה.

פרידה ישראלי: זה משהו טכני.

משה גפני: שנייה, לפני זה.

משה גפני: חבר הכנסת מיקי לוי, אתה לא היית בתחילת הישיבה.

מיקי לוי: אני מתנצל.

משה גפני: בישיבה הקודמת אנחנו ביקשנו ממאיר לוין שייתן לנו עוד שבוע בגלל שאחרת יסגרו את החשבונות של כולם, את כל הגמ"חים.

משה גפני: בינתיים לא קיבלנו תשובה.

משה גפני: הם אמרו שהם עדיין לא סיימו את הדיונים.

משה גפני: את הלכת לשאול אותו עכשיו?

אלישבע לסרי: כן.

אלישבע לסרי: שוחחתי כעת עם המשנה ליועץ המשפטי לממשלה.

אלישבע לסרי: הוראת השעה בתקנות הפטקא פגה ב-1 באוגוסט 2018, היא לא פגה בשבוע שעבר.

אלישבע לסרי: ולכן, מבחינה משפטית, המצב לא השתנה בשבוע שעבר, אלא כבר לפני כמה חודשים.

אלישבע לסרי: והפיקוח על הבנקים מוזמן לפנות אלינו, למשנה ליועץ המשפטי לממשלה, מאיר לוין.

משה גפני: לא הבנתי.

משה גפני: הפיקוח על הבנקים מה?

אלישבע לסרי: מוזמן לפנות למשנה ונקיים שיח בנושא הזה.

שגית אפיק: דיברנו על זה רק בישיבה הקודמת.

שגית אפיק: אני אזכיר, נכון שהיא פקעה באוגוסט ולא בשבוע שעבר, אבל ההנחה של כולם שנמצאים כרגע סביב השולחן הזה הייתה שכיוון שהדברים הולכים להיות מתוקנים במסגרת חקיקת הגמ"חים ובמסגרת תקנות ה-CRS, אף אחד לא נהג אחרת.

שגית אפיק: כולם השאירו את הסטטוס קוו ואת המצב כפי שהוא היה.

שגית אפיק: ברגע שבשבוע שעבר את הצהרת כאן שלא תינתן ככל הנראה תקופת הארכה הנוספת, שינית את המצב בעצם ההודעה שנתת מטעם המשנה ליועץ המשפטי לממשלה.

שגית אפיק: ובישיבה הקודמת אנחנו עמדנו על זה שלשינוי הזה יכולות להיות השלכות דרמטיות ביחס לגמ"חים.

שגית אפיק: ביקשנו מאיגוד הבנקים להמתין שבוע על מנת שתוכלי לחזור לכאן עם תשובה שהיא אחרת.

שגית אפיק: והתשובה שלך בעצם היא לא תשובה שמתייחסת למה שדובר עליו בשבוע שעבר.

שגית אפיק: כולם כאן ידעו, גם פרידה ידעה, וגם בנק ישראל, שזה קרה.

שגית אפיק: ועדיין אף אחד לא שינה את ההתנהגות שלו, כי ההנחה הייתה שהדברים ישתנו במסגרת החקיקה.

אלישבע לסרי: אני שוב חוזרת ואומרת - - -

דרור גולדשטיין: - - -

משה גפני: מי אדוני?

שגית אפיק: בנק ישראל.

דרור גולדשטיין: דרור גולדשטיין, פיקוח על הבנקים.

משה גפני: אה, אוקיי.

דרור גולדשטיין: תקנות האלה הן תקנות של שר האוצר, בטח לא הוראות של המפקחת על הבנקים.

דרור גולדשטיין: ולכן, מי שאחראי גם על העדכון שלהן וגם על הפרשנות שלהן זה משרד האוצר.

דרור גולדשטיין: המפקחת על הבנקים, לפי מה שהסביר היועץ המשפטי שלנו בישיבה בשבוע שעבר, לא יכולה על דעת עצמה לבוא ולהגיד לבנקים: אל תקיימו הוראות של שר האוצר.

שגית אפיק: זאת אומרת, שפעלתם לפי הפרשנות – מה שהוא אומר בעצם זה, אפילו הולך צעד מעבר למה שאני אמרתי, שבכל החודשים האלה גם אתם משרד המשפטים לא נתתם פרשנות אחרת, לא לבנק ישראל ולא לפרידה ישראלי שהם היו צריכים להנחות את הבנקים לעצור את הדברים.

שגית אפיק: ולכן, הפשרנות בהחלט השתנתה בשבוע שעבר ולא באוגוסט.

אלישבע לסרי: אני שוב חוזרת, הפיקוח על הבנקים מוזמן לפנות אלינו, למשנה ליועץ המשפטי לממשלה מאיר לוין, כדי לקיים שיח בנושא הזה.

אלישבע לסרי: אין לי מה להוסיף על זה.

מיקי לוי: הם מבסוטים.

מיקי לוי: אני לא מבין למה הם צריכים לפנות אליכם.

מיקי לוי: למה אין את האורכה הזאת.

מיקי לוי: אתם מסבכים את העניין ובורחים מאחריות.

מיקי לוי: אין לי מילה אחרת מאשר בריחה מאחריות.

מיקי לוי: אתם רוצים ככה, בסדר ככה.

מיקי לוי: אנחנו גם מבינים למה זה.

מיקי לוי: יש נושאים נוספים, אנחנו מבינים למה אתם עושים לנו את זה.

משה גפני: נכון, נכון מאוד.

מיקי לוי: אבל בסדר.

מיקי לוי: אם אתם חושבים שאנחנו עובדים אצלכם, אתם טועים.

משה גפני: אני לא הבנתי את מה שאמרת.

משה גפני: שר האוצר אחראי על זה?

פרידה ישראלי: תקנות פטקא הן תקנות ששר האוצר הוציא.

משה גפני: כן, יפה.

פרידה ישראלי: הוראת המעבר עד אוגוסט הייתה במסגרת התקנות של שר האוצר.

משה גפני: בסדר.

פרידה ישראלי: אני רוצה להגיד שגם אם אנחנו רוצים הארכה, אנחנו צריכים לפנות – אם יש החלטה והסכמה של היועץ המשפטי להארכה, אנחנו נצטרך לפנות לשר האוצר.

שגית אפיק: לא, זה לא מה שהוא אמר.

פרידה ישראלי: לא, את זה הוא לא אמר.

שגית אפיק: הוא אמר שמאוגוסט עד היום הם לא נתנו פרשנות אחרת בעצם.

פרידה ישראלי: נכון.

דרור גולדשטיין: אנחנו לא מפרשים את התקנות של מס הכנסה.

דרור גולדשטיין: כשעשינו דברים, עשינו בתיאום עם רשות המסים.

שגית אפיק: הם לא מפרשים.

שגית אפיק: הפרשנות היא שלכם, פרידה.

שגית אפיק: זה בעצם מה שהוא אומר.

שגית אפיק: הפרשנות היא שלכם.

שגית אפיק: ואם מאוגוסט הבנקים לא נהגו אחרת זה לא בגלל שבנק ישראל הנחה אותם כך או אחרת, אלא בגלל שהשדר שיצא ממשרד האוצר, שהסתמך כנראה גם על המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, היה כזה שמכיוון שהדברים עומדים להיחקק לא צריך לשנות את הסטטוס קוו.

שגית אפיק: זה בעצם מה שהוא אמר, וזה מחדד עוד יותר את זה שהתשובה שלך היא בעצם לא נותנת תשובה לשום דבר.

שגית אפיק: כי היא גם לא נכונה, כי בשבוע שעבר כן היה שינוי, ואי אפשר להגיד שהוא שינוי - - -

אלישבע לסרי: שגית, ברמה המשפטית אני לא חושבת שאפשר להגיד שהיה שינוי.

לוני בכר: איך לא?

לוני בכר: הוספתם את זה בהוראת המעבר.

אלישבע לסרי: הוראת המעבר אחר כך.

שגית אפיק: כן, ואתם הוצאתם הנחיה שצריך - - -

אלישבע לסרי: הוצאנו הנחיה על הוראת המעבר אחת, אבל אחרי זה נכנס לתוקף.

אלישבע לסרי: זה שלא פעלו לפי זה לא אומר שהמצב המשפטי השתנה בשבוע שעבר.

שגית אפיק: הם קיבלו הנחיה מהרגולטורים, הם לא עשו דברים על דעת עצמם.

שגית אפיק: זה מה שדרור גולדשטיין אומר לך וזה מה שאיגוד הבנקים אומרים לך.

דרור גולדשטיין: אנחנו לא נתנו הנחיה.

שגית אפיק: נכון.

דרור גולדשטיין: גם לא יכולים.

משה גפני: אני אסכם את הדיאלוג הנורא הזה.

משה גפני: התקנות והחוקים לא באו כדי לשרת אותם, אלא כדי לשרת את הציבור.

משה גפני: הוועדה לא עוצרת.

משה גפני: על פי בקשת הממשלה, היא עושה את החוק הגמ"חים, שהוא חוק ממשלתי.

משה גפני: היא עושה את ה-CRS, שזה בתקנות של הממשלה.

משה גפני: אנחנו לא עוצרים, אנחנו עובדים כל הזמן.

משה גפני: העלתה היועצת המשפטית בשבוע שעבר, יכול להיות מצב, בגלל מה שאמרת, שאם לא היית אומרת את זה, אז לא היה קורה כלום.

משה גפני: אז הכול היה ממשיך.

משה גפני: המשיך מאוגוסט אותו דבר בגלל שאנחנו כל הזמן פועלים בעניין הזה.

משה גפני: בגלל האמירה שלך, המצב הוא שיסגרו את כל החשבונות האלה בבנקים.

משה גפני: ביקשנו ארכה, אנחנו לא מקבלים אותה.

משה גפני: מה זה האמירות המרובעות האלה?

מיקי לוי: באנו לעבוד בפגרה כדי להזיז את זה.

מיקי לוי: אני פשוט לא מבין את זה.

משה גפני: כן.

משה גפני: פשוט לא להאמין.

משה גפני: מה אתם רוצים שנעשה?

משה גפני: אם אני לא טועה, אני גם מבין למה זה נעשה.

משה גפני: אם אני לא טועה.

משה גפני: טוב, נמשיך הלאה.

משה גפני: אני אדבר עם שר האוצר, אדבר עם היועץ המשפטי לממשלה.

משה גפני: זה פעם ראשונה שקורה דבר כזה.

משה גפני: אין שום דיאלוג, אין שום דיבורים בינינו, כאילו אנחנו זרים זה לזה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: למה אתם מחכים?

משה גפני: שפתאום תהיה צעקה, שפתאום סוגרים חשבונות?

משה גפני: בגלל שאני אכנע בחוק הגמ"חים?

משה גפני: שאני אעשה מה שאתם רוצים?

משה גפני: בסדר.

משה גפני: שגית, הנושא מובן.

משה גפני: הלאה.

משה גפני: הלאה, פרידה.

משה גפני: עד עכשיו היה הגדרות?

שגית אפיק: כן.

טליה דולן-גדיש: לא.

פרידה ישראלי: עד עכשיו היה הגדרות.

אייל לב ארי: כן, כן.

שגית אפיק: כן.

שגית אפיק: כן.

שגית אפיק: היה הגדרות.

פרידה ישראלי: זה סעיף כללי של חובת רישום אצל מנהל רשות המסים שמנהל רישום של המוסדות, אלה שצריכים לדווח ואלה שלא.

פרידה ישראלי: ובעצם זה אומר שאם אתה רשום לפי פטקא והמעמד שלך הוא אותו דבר ב-CRS, אז אתה פטור מרישום.

שגית אפיק: מי נרשם לפי הפטקא?

פרידה ישראלי: כל המוסדות הפיננסיים צריכים להירשם.

שגית אפיק: אז כבר הרוב נרשמו למעשה.

פרידה ישראלי: נכון.

 << אורח >> יואב משה: נכון, אבל הם יצטרכו רק להצהיר – סליחה, אני יואב משה מרשות המסים – רק יצטרכו להצהיר שלא השתנה שום דבר.

שגית אפיק: שזה - - -

 << אורח >> יואב משה: בדיוק.

 << אורח >> יואב משה: ואז זה מעתיק פשוט את - - -

שגית אפיק: אוקיי.

אורנה לוי: רק שאלה.

משה גפני: בבקשה.

אורנה לוי: אני אורנה לוי מלשכת רואי החשבון.

אורנה לוי: יהיו מקרים הרי שלצורך פטקא הוא לא מסווג בתור FFI ולצורך CRS הוא יסווג בתור FFI.

אורנה לוי: מבחינת התהליך, חוץ מטופס הרישום של מס הכנסה, אנחנו נצטרך גם מספר כלשהו, במספר ה-GIIN.

 << אורח >> יואב משה: ב-CRS לא יהיה טופס.

 << אורח >> יואב משה: זה יהיה רישום אינטרנטי, ולא צריך - - -

אורנה לוי: ולא נצטרך שום דבר אחר?

 << אורח >> יואב משה: לא.

אורנה לוי: בסדר גמור.

שגית אפיק: השתכללתם.

 << אורח >> יואב משה: משתדלים.

משה גפני: כן, הלאה.

משה גפני: את יכולה להסביר?

פרידה ישראלי: אני אסביר.

פרידה ישראלי: אוקיי, יש כאן

פרידה ישראלי: בעצם את כל ההתנהלות של המוסד הפיננסי לגבי הדרך שבה הוא בודק חשבון קיים של יחיד – קיים, זאת אומרת, לא חדש שנפתח, כי אז יהיה תהליך שנדבר עליו בהמשך – בעל ערך נמוך.

פרידה ישראלי: אם אתה זוכר, אמרנו שיש חשבונות עד 1 מיליון דולר, ומעל 1 מיליון דולר.

פרידה ישראלי: הבדיקה של החשבונות הקיימים, שהם בעלי ערך נמוך, בעיקרון מבוססת על סממנים, פריקה או סריקה של הרשומות האלקטרוניות של החשבון.

פרידה ישראלי: לפני, אני לא זוכרת, משהו כמו, אני לא יודעת, שנה אולי, בדיונים הראשונים שקיימנו, אנחנו העברנו לוועדת הכספים, לפי בקשתכם, ניתוח תרשים זרימה.

פרידה ישראלי: העברנו את זה אליכם, אולי אפשר לשלוף את זה מאיזשהו מקום, שממש מפרט את תהליך הבדיקה.

פרידה ישראלי: אבל מה אני רוצה להגיד בהקשר הזה?

פרידה ישראלי: יש סממנים.

פרידה ישראלי: אני אגיד מה הם הסממנים שהבנק, מוסדות הפיננסיים סורקים את הרשומות ורואים האם יש אינדיקציה בסממנים האלקטרוניים, מקומות שבהם כתוב: התושבות במדינה הזרה מצוין, אם כתוב מען מגורים או מען דואר במדינה זרה.

פרידה ישראלי: סממן נוסף זה מספר טלפון זר בהיעדר מספר טלפון בישראל, אם יש הוראת קבע להעברת כספים מחשבון שהוא לא חשבון פיקדון לחשבון במדינה זרה.

פרידה ישראלי: אם יש ייפוי כוח או זכות חתימה שנתנו לאדם שיש לו מען במדינה זרה.

פרידה ישראלי: אם יש הוראת שמירת דואר או מען של "אצל" במדינה זרה.

פרידה ישראלי: זו רשימת סממנים.

פרידה ישראלי: סממנים הראשונים נחשבים יותר חזקים, השניים פחות.

פרידה ישראלי: יש לזה ביטוי אחר כך בהוראות.

פרידה ישראלי: ובעצם בתהליך ראשון הבנק עושה סריקה ובודק אם יש סממנים במדינה הזרה.

פרידה ישראלי: בנוסף לסריקת הסממנים, יש פה עוד איזה חלופה שאם ברשומות של המוסד הפיננסי קיים לבעל החשבון מען מגורים מעודכן במדינה הזרה שמתבסס על ראיה תיעודית – ראיה תיעודית זה נניח משהו כמו רישיון נהיגה, תעודה זהות, ראיה פורמלית מהמדינה השנייה.

פרידה ישראלי: ואם יש מען מגורים מעודכן שמבוסס על ראיה תיעודית, המוסד הפיננסי מסווג אותו כתושב מדינה זרה.

פרידה ישראלי: עכשיו הסעיף האחרון שקראנו הוא בעצם הסעיף שאומר שעל אף אותן סריקות ובדיקות שמגלות את אותם סממנים במדינה זרה, על אף האמור באותם סעיפים – אני קוראת פה ב-(ג), שזה הסעיף האחרון שקראנו – "על אף האמור בפסקאות משנה (א) ו-(ב), מוסד פיננסי ישראלי מדווח לא יסווג כחשבון של תושב מדינה זרה במדינה זרה מסוימת חשבון שמתקיים לגביו אחד מאלה:" אחד, למשל, שקיים מען מגורים מעודכן במדינה הזרה בהתבסס על ראיה תיעודית, או שבבדיקה של כל הסממנים האלקטרוניים מצאו סממנים מהסממנים הראשונים, כמו מען, תושבות, מספר טלפון, הוראת קבע וכולי.

פרידה ישראלי: אם אותו בן אדם נתן תיעוד עצמי – מה זה תיעוד עצמי?

פרידה ישראלי: זו הצהרה שלו, זאת אומרת, הבנק מצא בסממנים שהוא תושב צרפת, יש טלפון צרפתי.

שגית אפיק: רגע, עכשיו פה תעצרי.

שגית אפיק: הוא מצא את זה.

שגית אפיק: הוא פונה אליו?

פרידה ישראלי: כן.

שגית אפיק: הוא פונה לאדם.

פרידה ישראלי: הוא פונה אליו, הרי חייבים גם להודיע.

פרידה ישראלי: לפני שאתה שולח מידע, אתה צריך להודיע לאותו אדם.

שגית אפיק: איך הוא מודיע לו?

פרידה ישראלי: אנחנו נראה אחר כך.

פרידה ישראלי: יש מנגנון של הודעות ומועדים.

פרידה ישראלי: הכול יהיה מסודר בהמשך.

שגית אפיק: בסדר.

פרידה ישראלי: בכל מקרה, אם בעל החשבון נותן לו הצהרה לגבי יחיד והוא מצהיר: אני עכשיו תושב ישראל.

פרידה ישראלי: ובהצהרה שלו כתוב שהוא תושב ישראל, ואת אותה מדינה שהיה סממן לא כותב אותה, נגיד, הסממן היה צרפתי, ואותו אדם מצהיר: אני תושב ישראל, והוא לא כותב "ותושב צרפת".

פרידה ישראלי: ובנוסף לזה שהוא הצהיר שהוא ישראלי, הוא גם ממציא ראיה תיעודית, כמו שכתוב פה בסוף: "וכן המציא ראיה תיעודית שהונפקה במדינה הנמנית עם המדינות המצוינות בתיעוד עצמי".

פרידה ישראלי: זאת אומרת, אני בתיעוד עצמי אומרת מה אני כן וממציאה ראיה תיעודית לגבי כל מדינה שאמרתי שאני כן.

פרידה ישראלי: נגיד, אני אומרת שאני לא צרפתייה, אני כן ישראלית ואנגלית, אז אני צריכה להביא ראיה תיעודית, נגיד, תעודה זהות ישראלית, רישיון נהיגה ישראלי, וכנ"ל לגבי אנגליה.

פרידה ישראלי: וכמובן שהם יבדקו שבהצהרה עצמית שלי לא כתבתי בעצמי שאני צרפתייה.

משה גפני: אוקיי.

פרידה ישראלי: אז זה המנגנון.

פרידה ישראלי: עכשיו יש פה מנגנון - - -

משה גפני: רק דקה.

משה גפני: ראיתי שיצאת שוב, את דיברת עם מאיר לוין?

אלישבע לסרי: עדכנתי אותו, אבל אין לי חדש.

משה גפני: אני לא מבין, מאיר לוין לא – אני מבקש שהוא יבוא לכאן.

משה גפני: אני לא אומר לו מה לעשות, אבל אנחנו עומדים בפני שוקת שבורה, שאתם יצרתם אותה.

משה גפני: היינו יכולים להמשיך לחיות עד שמסיימים את החקיקה.

משה גפני: אני מבקש שהוא יבוא.

משה גפני: לא משאירים ככה במדינה – משאירים דבר כזה בלי שום פתרון.

משה גפני: לא יכול להיות דבר כזה.

משה גפני: תמשיכי, בסדר.

פרידה ישראלי: רק להשלמת התמונה.

פרידה ישראלי: זה לא כתוב כאן, זה יהיה כתוב בהמשך, אבל אנחנו מדברים על זה כעת.

פרידה ישראלי: הבנק מחויב, צריך לעשות בדיקת סבירות לתיעוד העצמי, אוקיי?

משה גפני: כן.

פרידה ישראלי: צריך לראות שאין לו מידע שהוא יודע שהתיעוד העצמי הזה שגוי או שהוא לא נכון.

פרידה ישראלי: אז בעצם זה יהיה כתבו בהמשך, אבל הרעיון הוא שאדם מוסר תיעוד עצמי והבנק צריך לקבל את זה.

משה גפני: אוקיי.

פרידה ישראלי: אלא אם יש לו מידע שסותר את זה, או סיבה לחשוב שמטעים אותו, שזה לא נכון.

משה גפני: בבקשה.

אורנה לוי: לצורך העניין, הבנק באמת ראה שיש איזשהו מידע סותר, נניח, שהוא תושב צרפת למרות שבהצהרה עצמית הזאת אותו לקוח שלו לא רשם שהוא תושב צרפת.

אורנה לוי: מה עכשיו הבנק צריך לצפות לקבל מאותו לקוח שלו?

משה גפני: סליחה, רגע, לא שמתי לב שנכנסת, חבר הכנסת וקנין.

משה גפני: אתה הבנת את מה שקרה פה?

משה גפני: באה הפקידה של משרד המשפטים, אני לא יודע מה התפקיד שלה, והודיעה בישיבה הקודמת – היא הודיעה –שהיות והפטקא הסתיים, העניין של הארכה עם הגמ"חים, אז אין אפשרות יותר להאריך את זה.

משה גפני: ולכן, הבנקים יודיעו לכל הגמ"חים על זה שסוגרים להם את החשבונות.

משה גפני: ביקשנו ארכה בכדי שנוכל לסיים את החקיקה גם של ה-CRS וגם של הגמ"חים.

משה גפני: אין תשובה.

משה גפני: לא מעניין בכלל.

משה גפני: יכול להיות פה קטסטרופה.

יצחק וקנין: יש לך איזו אזהרה למשרד המשפטים?

משה גפני: לא, זה לא המשרד.

משה גפני: אני אלך לראש הממשלה.

משה גפני: זה לא ברמה הזאת.

משה גפני: לא, אני הולך להתלונן עליו.

משה גפני: הוא בא וזורק פה פצצה בלי פתרון.

משה גפני: עכשיו אם הייתי יושב ומתעצל, בסדר.

משה גפני: אני לא מתעצל, אנחנו עובדים.

מיקי לוי: פקיד בכיר ככל שיהיה לא יכול לתת לנו הוראות, עם כל הכבוד.

משה גפני: כן.

משה גפני: אני מחפש עכשיו את שר האוצר.

משה גפני: אדבר גם עם היועץ המשפטי לממשלה.

משה גפני: לא משאירים מדינה במצב כזה.

משה גפני: טוב, סליחה, כן.

אורנה לוי: אחזור על השאלה.

יצחק וקנין: הם רוצים להפעיל לחץ.

יצחק וקנין: זה חלק מהפעלת לחץ.

משה גפני: ברור, נו.

מיקי לוי: יש נושאים אחרים, בגלל זה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: כן.

משה גפני: נכון.

משה גפני: בדיוק.

משה גפני: כן, בבקשה.

אורנה לוי: אני אחזור על השאלה.

אורנה לוי: במקרה שבו באמת הבנק מזהה שיש לו סממן אחר לתושבות, נניח, במדינה אחרת שבהצהרה העצמית של אותו לקוח שלו, הוא לא ציין את אותה מדינה.

קוסאי עאסי: עוד פעם תחזרי רק.

אורנה לוי: לצורך העניין, יש לקוח של הבנק.

אורנה לוי: הוא מילא הצהרה עצמית ורשם שהוא תושב מדינת ישראל, לצורך העניין, ובבנק יש כרגע סממנים - - -

משה גפני: עוד דקה, עוד דקה.

משה גפני: אני פשוט – הפקידה אמרה שהם ביקשו לדחות את הדיון הזה.

משה גפני: הם ביקשו משגית לדחות את הדיון.

יצחק וקנין: למה?

יצחק וקנין: מה הסיבה?

משה גפני: לדחות.

משה גפני: לדחות.

טמיר כהן: זו לא הפקידה, זה משרד המשפטים.

משה גפני: זה משרד המשפטים.

משה גפני: הפקידה ממשרד המשפטים.

משה גפני: אני לא יודע מה התפקיד שלה.

פרידה ישראלי: גם אנחנו דיברנו עם שגית.

משה גפני: מה?

פרידה ישראלי: אנחנו דיברנו, עשינו את שיחת הטלפון עם שגית.

משה גפני: אה, של לדחות?

משה גפני: את כל הדיון?

מיקי לוי: למה?

דוברת: על פי ההצעה ממנה.

פרידה ישראלי: על פי ההצעה של אלישבע.

יצחק וקנין: הם מכתיבים את העסק.

יצחק וקנין: הם מחליטים - - -

מיקי לוי: זהו, על פיה הצעה שלהם.

מיקי לוי: אתם רק הייתם הדוורים בעניין.

יצחק וקנין: משרד המשפטים מכתיב את העסק?

יצחק וקנין: אם הוא מכתיב את העסק, אז בואו, תגידו לנו.

יצחק וקנין: אתם יכולים ללכת.

יצחק וקנין: תביאו אותם לפה, נשב מולם.

יצחק וקנין: או שהם לא רוצים, לא נשב בכלל.

יצחק וקנין: אין בעיה.

מיקי לוי: לא מבינים בזה - - - מה לעשות.

משה גפני: למה ביקשתם?

משה גפני: את אמרת שאתם ביקשתם לדחות את הדיון.

משה גפני: למה ביקשתם את הדיון?

אלישבע לסרי: כי לא קיימנו שיח.

משה גפני: מה?

אלישבע לסרי: לא קיימנו שיח עם מינהל הכנסות המדינה בנוגע להוראת המעבר.

משה גפני: לא הבנתי.

משה גפני: אבל אתם לחצתם עליי כל הזמן לקיים את הדיון כמה שיותר מהר, ערן יעקב, רשות המסים, מינהל הכנסות המדינה.

משה גפני: אני ממש במצב מביך לחלוטין.

משה גפני: אני פשוט לא מבין איפה אני עומד.

משה גפני: אני עזבתי הכול, דחינו פה דברים, כדי לקיים – אני רוצה בשבוע הבא לסיים את זה.

משה גפני: פתאום היום אני ככה עם לשון בחוץ.

משה גפני: אמרתם שה-CRS זה דבר זה, אז מה הפירוש שהמשנה ליועץ המשפטי מבקש לדחות את הדיון?

יצחק וקנין: אני תופס את הכיסא שאני לא אפול.

יצחק וקנין: המשנה ליועץ המשפטי וזה.

מיקי לוי: ועם כל הכבוד, הרי זה עניין של רשות המסים.

משה גפני: כן.

משה גפני: אני מתנצל.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: בבקשה.

אורנה לוי: אני אחזור שוב על השאלה.

אורנה לוי: במקרה באמת שהלקוח ממלא את הטופס, את אותה הצהרה עצמית לבנק, הבנק רואה שהוא לא רשם שהוא תושב מדינה מסוימת ויש לו סממנים שהוא תושב, נניח, צרפת או כל מדינה אחרת.

אורנה לוי: הבנק פונה אליו ומצפה מה לקבל?

אורנה לוי: כי לפי הנוסח שלכם, הוא מצפה לקבל אישור מהמדינה הזרה שהוא לא תושב בה?

אורנה לוי: איזה אישור עכשיו אתם מצפים לקבל?

קוסאי עאסי: לפי הנוסח שלנו, אי אפשר להבין כפי שהסברת את זה.

קוסאי עאסי: לפי הנוסח שלנו, כתוב: הבנק קודם כול, יחפש סממנים לגבי חשבון קיים.

קוסאי עאסי: הוא מחפש סממנים.

קוסאי עאסי: אם הוא מוצא סממנים, הוא מסווג אותו.

קוסאי עאסי: ואז הוא שולח לו מכתב:

קוסאי עאסי: אני סיווגתי אותך כתושב של צרפת.

קוסאי עאסי: ואז התושב זה של צרפת יכול להגיע ולהגיד לו: אני לא תושב של צרפת - -

אורנה לוי: אני לא תושב צרפת, אוקיי?

קוסאי עאסי: - - אני תושב של גרמניה וישראל בלבד.

קוסאי עאסי: ואז הבנק יסווג אותו כתושב של ישראל וגרמניה במקרה הזה.

 << אורח >> יואב משה: על בסיס ראיה תיעודית.

קוסאי עאסי: מה זה?

 << אורח >> יואב משה: על בסיס ראיה תיעודית שהוא יספק.

קוסאי עאסי: על בסיס הצהרה שלו וראיה תיעודית.

קוסאי עאסי: עכשיו אם הבנק מאמין, או שהוא יודע או יש לו סיבה לדעת שהתיעוד העצמי שהוא מסר אינו נכון - -

אורנה לוי: כן, אז מה קורה?

קוסאי עאסי: - - אז הוא לא מקבל את התיעוד העצמי.

קוסאי עאסי: הוא מבקש ממנו תיעוד עצמי חדש שהוא יותר אמין, או מסווג אותו כפי שהוא רואה אותו.

אורנה לוי: אבל הוא עדיין חושב שהוא לא תושב צרפת.

פרידה ישראלי: סממן זה לא סיבה לחשוב שזה לא נכון.

קוסאי עאסי: נכון.

קוסאי עאסי: סממן זה לא סיבה.

פרידה ישראלי: לזה בדיוק זה נועד.

פרידה ישראלי: סממן הוא סימן ראשוני.

קוסאי עאסי: נכון.

פרידה ישראלי: וההצהרה עצמית גוברת עליו.

קוסאי עאסי: נכון.

פרידה ישראלי: או כשאמרו "אם יש לבנק סיבה לדעת", לא התכוונו לסממן.

קוסאי עאסי: לא התכוונו.

קוסאי עאסי: לא.

פרידה ישראלי: וסיבה אחרת שנניח יומיים קודם הוא מילא, נניח, אישור לצורך, לא יודעת מה, חוק איסור הלבנת הון, ושם הוא כתב: אני צרפתי, ואחרי שבוע הוא בא לבנק ואומר: אני ישראלי.

פרידה ישראלי: אז נניח זה סיבה לדעת.

פרידה ישראלי: אבל זה שיש סממן של מדינה זרה, זה בדיוק זה שאומר הסימן: אני חושד, אני מסווג.

פרידה ישראלי: אם הלקוח מגיע, נותן תיעוד עצמי וראיה תיעודית, אתה צריך לקבל.

פרידה ישראלי: אתה לא יכול להגיד: בגלל שיש לי סממן, אני לא מקבל את זה.

פרידה ישראלי: לזה זה נועד.

קוסאי עאסי: נכון.

פרידה ישראלי: אתה צריך שתהיה לך סיבה טובה אחרת.

אורנה לוי: אוקיי, אז יש לי עכשיו סיבה טובה אחרת.

אורנה לוי: יש סיבה טובה, כמו שאת אומרת, לפני חודשיים הוא באמת הצהיר במקום אחר שהוא תושב צרפת והוא כבר עשה עלייה והוא פה.

אורנה לוי: איך הבנקים אמורים להתנהל מול זה?

אורנה לוי: ואיך אותו לקוח אמור להתנהל במצב של ההתנגשות?

אורנה לוי: כי הבנק יעמוד על הרגליים האחוריות ויגיד לו: כנראה אתה תושב צרפת.

אורנה לוי: והלקוח אומר: אני כבר עזבתי את צרפת.

אורנה לוי: אני כבר לא תושב צרפת.

אורנה לוי: מה הוא עושה באותו רגע?

אורנה לוי: כי התקנות פה לא נותנות לזה מענה.

אורנה לוי: ואז אנחנו נהיה במצב שיש לנו כמה וכמה לקוחות כנראה, או ישויות – אנחנו כבר נגיע גם לישות ולא בהכרח ליחיד – שהבנק יגיד את מה שהוא אומר, הלקוח אומר את מה שהוא אומר, ויש פה מעין התנגשות.

אורנה לוי: אז הוא בסופו של יעביר את הדיווח כאילו הוא תושב מדינה זרה למרות שהוא לא, לדעתו.

אורנה לוי: השאלה היא איך פותרים את זה.

לוני בכר: קודם כול, מדברים על חשבונות חדשים ברגע שמדובר בתיעוד עצמי.

יצחק וקנין: את שמך לפרוטוקול, אם אפשר.

לוני בכר: אני לוני בכר, מטעם איגוד הבנקים והתאחדות חברות הביטוח.

לוני בכר: מדובר בחשבונות החדשים שאתה מקבל תיעוד עצמי.

לוני בכר: ולכן, אם כמו שאת מציגה יש מצב שלכאורה אין הסכמה במירכאות, לא אמור להיות חשבון גם במצב הזה.

לוני בכר: ולכן, לא אמור להיות דיווח כמו שאת אומרת, כי אנחנו לא מדברים על חשבונות קיימים.

אורנה לוי: אנחנו עכשיו מדברים על קיימים.

אורנה לוי: קיימים שביקשנו הצהרה עצמי כדי לרפא את אותו חוסר עניין.

לוני בכר: אז במצב כזה, כפי שגם דובר על זה בשבוע שעבר, יש מנגנונים כמו בכל מקרה של מחלוקת – הפיקוח על הבנקים, ואם הפיקוח על הבנקים לא פותר את הבעיה, יש בתי משפט שפותרים את הבעיה.

לוני בכר: מדינת ישראל - - -

יצחק וקנין: למה לקחת את זה לבית משפט אם אפשר לפתור את זה בחקיקה?

לוני בכר: והחקיקה פותרת אדוני.

יצחק וקנין: איך היא פותרת את זה?

יצחק וקנין: היא מעלה פה בעיה.

לוני בכר: דווקא בישראל, להבדיל ממדינות אחרות, מאפשרים את העניין הזה של ליידע את הלקוח בעניין.

לוני בכר: ויש עניין של הודעה, קיום שיח, השגה, תוצאות השגה, ומאפשרים הסקאלה עד שהלקוח מקבל מענה, מה שנקרא, עד הסוף, עד שהוא יכול להגיע גם לבית משפט.

לוני בכר: זו כמובן לא המטרה, אבל מדינת ישראל עשתה פה מעבר לכל מדינה אחרת שאנחנו מכירים ואיפשרה את כל התהליך.

לוני בכר: מדינות אחרות פשוט מדווחות, כמו שאת מציגה.

לוני בכר: במדינת ישראל לא כך הדבר.

יצחק וקנין: זה מניח את דעתכם?

אורנה לוי: לא.

אורנה לוי: קודם כול, בהתאם ל-OECD, האמירה שם היא חד משמעית לקבל את ה-self-certification as is.

אורנה לוי: כאילו זו האמירה שם.

קוסאי עאסי: לא.

קוסאי עאסי: זה לא נכון.

קוסאי עאסי: זה פשוט לא נכון.

לוני בכר: ההצגה של הדברים היא לא נכונה.

יצחק וקנין: חבר'ה, בואו לא נדבר ביחד.

יצחק וקנין: תנו לה לסיים, ומי שיכול לענות שיענה.

אורנה לוי: אלא אם כן יש איזשהו משהו שמעלה באמת חשד, כמו שאמרתם, וזה באמת נכון.

אורנה לוי: מה שאנחנו מבקשים, כדי באמת להקל על התהליך של הלקוח מול הבנקים, הוא לבוא ולאפשר לקבל חוות דעת רואה חשבון או משהו בסגנון הזה שיעזור גם לבנק וגם ללקוח להתקדם בתהליך ולא להגיע בהכרח עד לבית משפט.

יצחק וקנין: אבל את לא מגיעה לבית משפט מיד.

אורנה לוי: זה תהליך מאוד-מאוד ארוך.

יצחק וקנין: הוא פירט את התהליכים.

יצחק וקנין: בשלב הסופי, אם לא תהיה ברירה, אז מגיעים לבית משפט.

אורנה לוי: נכון.

אורנה לוי: הבעיה היא שהתהליך הזה יכול להימשך גם שנה, שנתיים, ושלוש שנים.

אורנה לוי: וזה משהו שלוקח המון-המון אנרגיות, כספים ללקוחות.

אורנה לוי: אנרגיות מהבנק, אבל זה כבר משהו אחר.

יצחק וקנין: באותה תקופה בעצם - -

אורנה לוי: - - -

יצחק וקנין: - - הארגון לא יכול לעבוד בחשבון באותה תקופה של הבירורים האלו, נכון?

פרידה ישראלי: למה לא?

קוסאי עאסי: לא, לא.

איתי ברכה: לא ייתנו.

איתי ברכה: יקפיאו את החשבון, חד וחלק.

לוני בכר: הצגת הדברים לא נכונה, כי קודם כול - - -

קוסאי עאסי: בדיוק.

אורנה לוי: למה?

לוני בכר: קוסאי, אתם רוצים להציג את זה?

קוסאי עאסי: כן.

לוני בכר: קודם כול, התקן קובע בדיוק איך הדברים צריכים להתנהל.

לוני בכר: לצערנו ולצער כולם שיושבים בשולחן, לא ניתנה למדינת ישראל הזמנות לנסח מחדש את התקנות.

לוני בכר: התקן קובע שאם יש הצהרה, צריך לבדוק את הסבירות של הצהרה ולקבל אותה.

לוני בכר: ה-OECD וכל מדינה אחרת בעולם פועלים לפי התקן, ולא כמו שאת אומרת: לא מקבלים את ההצהרות כקדשהו וקבלהו, אלא חייבים להפעיל שיקול דעת.

לוני בכר: הלוואי ויכולנו לא להפעיל שיקול דעת, אבל מה לעשות, התקן מחייב אותנו, ואנחנו נעשה את העבודה בצורה נאמנה לפי הנחיות שנקבל מהרגולטורים.

לוני בכר: ובסופו של דבר, במדינת ישראל הלקוח אמור לקבל מענה הרבה יותר טוב מאשר במדינות אחרות.

יצחק וקנין: זה עונה לכם על הדרישה?

אורנה לוי: לא.

אורנה לוי: זה עדיין לא יקל.

יצחק וקנין: מה שהוא אומר בעצם הוא שאתם לא- - -

קוסאי עאסי: כן, כן.

קוסאי עאסי: אפשר, כבוד היושב-ראש?

יצחק וקנין: השאלה היא אם בכל אותה תקופה, לא יהיה מצב שהחשבון בעצם לא עובד.

קוסאי עאסי: אין דבר כזה שהחשבון לא עובד.

קוסאי עאסי: הנציגה של לשכת רואי החשבון, כל מה שהיא רוצה הוא להוסיף פיסקה או תקנה שנגיד בה שאם הבנק קיבל חוות דעת מעורך דין או רואה חשבון – לעניינה, זה רואה חשבון – אז הבנק חייב לקבל את חוות הדעת הזאת as is.

קוסאי עאסי: לנו יש בעיה עם הדבר הזה.

קוסאי עאסי: אחת, אנחנו לא באים כאן בתקנות לקדם תעשייה של חוות דעת, כי לדעתי הרוב המוחלט של הלקוחות הם לא כאלה במצב כל כך בעייתי.

קוסאי עאסי: ואם נכניס הוראה כזאת אז הבנקים ישלחו את כולם לקבל חוות דעת של עורכי דין ורואי חשבון.

קוסאי עאסי: לדעתי, מדובר כאן בנטל בלתי סביר על הלקוחות ולא צריכים אותו.

קוסאי עאסי: המצב של רוב הלקוחות הוא הרבה יותר פשוט.

קוסאי עאסי: אם יש לקוחות כאלה שהמצב שלהם יותר מורכב שהם כן תושבים או לא תושבים, אז עוד פעם, יש את הסממנים שמגלים אותם אם זה חשבון קיים.

קוסאי עאסי: ואחרי זה הבנק שולח להם הודעה.

קוסאי עאסי: ובהודעה הוא מסביר להם איך יכולים להשיג על זה, והם יכולים להשיג על זה.

קוסאי עאסי: ויש תקופה שבה הם יכולים לתת - - -

יצחק וקנין: וכל אותו פרק זמן החשבון ממשיך לפעול ואין שום בעיה.

קוסאי עאסי: עובד, עבד.

קוסאי עאסי: השאלה היא לא אם החשבון עובד או לא עובד.

קוסאי עאסי: השאלה כאן היא אם החשבון מדווח לרשויות המס של מדינת המושב שלו או לא.

קוסאי עאסי: זאת השאלה.

קוסאי עאסי: לא שיש הפסקה של הפעילות בחשבון.

קוסאי עאסי: לפי תקנות CRS, אין הפסקה של הפעילות בחשבון בגלל בעיות כאלה.

מיקי לוי: זה לא נראה שיכנסו, למשל, את חברת "כאל" לתוך התקנות.

קוסאי עאסי: כן.

קוסאי עאסי: זה לא מקובל.

מיקי לוי: מי שרוצה שילך לשם.

מיקי לוי: אני לא יכול להכניס את זה בתוך תקנות.

קוסאי עאסי: חוץ מזה, מי שרוצה, שיביא לבנק.

קוסאי עאסי: ואם הבנק משתכנע, משתכנע.

אורנה לוי: אני אסביר למה אני מתכוונת.

קוסאי עאסי: וחוץ מזה, הבנק הוא לא באמת מומחה לענייני מס ודיני מס.

קוסאי עאסי: לדעתי, אם הוא יראה חוות דעת סבירה מרואה חשבון או מעורך דין, אז הוא יקבל אותה.

קוסאי עאסי: עכשיו, אם יש לו מידע מוחלט שחוות הדעת הזאת שגויה או לא נכונה גם, אז הוא לא יקבל אותה.

קוסאי עאסי: אז חוות דעת היא בדיוק כמו כל הצהרה אחרת.

פרידה ישראלי: זה יהיה כלי בשביל בעל החשבון.

פרידה ישראלי: אם הוא ממש זקוק לזה, הוא יוכל להביא.

קוסאי עאסי: כן, בדיוק.

קוסאי עאסי: אם יש לו כסף לשלם לרואה חשבון, בבקשה.

אורנה לוי: לא, אבל מה שאנחנו מנסים - - -

יצחק וקנין: דקה, דקה אחת.

יצחק וקנין: כן.

אייל לב ארי: הרי, אם אני מבין נכון, הם רוצים לבוא ולאפשר להם את האפשרות לבוא ולהגיד: אני מכיר את הלקוח שלי, אני יודע שנגיד הוא נמצא בשנה – נגיד, הוא גם אזרח ישראל גם אזרח דנמרק - - -

קוסאי עאסי: אזרח לא בעניין.

פרידה ישראלי: את האזרח זה לא מעניין.

פרידה ישראלי: תושב.

אורנה לוי: תושב לצורכי מס.

אורנה לוי: תושב.

אייל לב ארי: תושב.

אייל לב ארי: נכון.

אייל לב ארי: רגע, זה אזרח ותושב.

קוסאי עאסי: כן.

אייל לב ארי: בסדר?

אייל לב ארי: הוא גם אזרח ישראל וגם אזרח דנמרק.

אייל לב ארי: אבל הוא, נגיד, 200 ימים בשנה נמצא בישראל.

אייל לב ארי: זאת אומרת, על ההגדרה הבסיסית של התושבות כתושב ישראל הוא עונה.

מיקי טמיר: - - - תושב דנמרק, אגב.

אורנה לוי: על סמך העובדות שקיימות.

קוסאי עאסי: אבל, סליחה - - -

יצחק וקנין: רבותיי, רבותיי, תנו לו לסיים.

יצחק וקנין: אתם מדברים ביחד ואף אחד לא מבין אחד את השני.

אייל לב ארי: אלה הכניסות והיציאות שלו מישראל, שבאמת מראות שתוך תקופה של שנה הוא אכן נמצא לפחות 200 ימים בישראל.

אייל לב ארי: ולכן, הוא עונה בעצם על ההגדרה של התושבות.

קוסאי עאסי: אין שום בעיה.

קוסאי עאסי: בתהליך ההצגה, התקנות מאפשרות ללקוח לעשות מה שהוא רוצה.

קוסאי עאסי: אנחנו לא נחייב את הבנקים לקבל חוות דעת של עורכי דין או רואי חשבון, כי אחרת הבנקים ישלחו את כולם לקבל חוות דעת כאלה, וזה יכביד על הלקוח.

קוסאי עאסי: הלקוח היום יכול ללכת ולהביא כל חוות דעת שהוא רוצה.

פרידה ישראלי: נכון.

קוסאי עאסי: והבנק, אם הוא משתכנע מחוות הדעת הזאת, אז ברור לי שלבנק אין סיבה להתנגד לחוות הדעת האלה אם הן מנומקות.

פרידה ישראלי: מנומקות.

לוני בכר: אני רק רוצה להוסיף, דברים מאוד נכונים.

לוני בכר: אני גם מאוד מסכים עם מה שקוסאי אומר.

לוני בכר: בפועל היום גם בנקים בהחלט, במקרים מסוימים, הלקוח רוצה להעביר, מקבלים את חוות הדעת.

לוני בכר: כמו שקוסאי אומר, זה דווקא עוזר לבנק להבין את הלקוח.

לוני בכר: אם זה פותר את הבעיה, מה טוב.

לוני בכר: אבל מה שרוצים פה זה להפוך את רואי החשבון לשופטי ישראל.

לוני בכר: ויש שופטים בישראל.

לוני בכר: אתם רואי חשבון, לא השופטים.

לוני בכר: והרבה פעמים הנייר סובל הכול.

טליה דולן-גדיש: היא לא מדברת על העלויות.

אורנה לוי: אנחנו רוצים לפשט את התהליך.

לוני בכר: לפעמים הלקוח לקבל חוות דעת שגם מטיבה, אתה לא יכול לחייב לקבל.

אייל לב ארי: גם הבנקים לא שופטים, אבל התקנות והתקן מכריח אותם כן לעשות איזשהו תיווך.

טליה דולן-גדיש: הבנקים אמורים להחליט.

אורנה לוי: המטרה היא לפשט את התהליך ולהקל על הלקוח.

טליה דולן-גדיש: מה שרוצים לעשות פה זה להעביר את החלטה מהבנקים לרואי החשבון.

טליה דולן-גדיש: זה לא לעניין, ולהטיל מעמסה כספית על הלקוח.

אורנה לוי: אבל הם מטילים את המעמסה הכספית בכל מקרה.

לוני בכר: אבל בפועל יש מקרים רבים שזה קורה, כמו שאתה מציג, והבנק כן מקבל את חוות הדעת הזאת וכן מקיים שיח, והרבה פעמים כן משתכנע כי כל מידע שהבנק יקבל כאשר יש סתירה כזאת רק יעזור לבנק.

לוני בכר: בנק או כל מוסד פיננסי לא מחפשים את הסתירות האלה.

לוני בכר: הם מחפשים לאשר, להגיע לתוצאה, לסיים ולהמשיך הלאה.

לוני בכר: זה בהחלט קורה.

לוני בכר: ההסדר כמו שמציגים כאן זה להפוך את זה לחובה וזה בלתי אפשרי.

פרידה ישראלי: בסופו של דבר, כל עוד האחריות הסופית היא של הבנק, נגיד, תהיה באיזה יום חקירה נגד איזה מעלים מס ענק, רב-לאומי וכולי, וכולי, אז הבנק יגיד: קיבלתי חוות דעת מרואי חשבון ויש שם איזו בעייתיות וכולי, מי יישא באחריות?

פרידה ישראלי: רואי החשבון או הבנק?

טליה דולן-גדיש: שלא לדבר על זה - - -

פרידה ישראלי: בסופו של דבר, הבנק הוא הנושא האחרון באחריות לפעילות של עצמו ולא מתאים שאנחנו נגיד: יש חוות דעת רואה חשבון, אתה מחויב לקבל אותה ועכשיו זכותך לעצום עיניים.

פרידה ישראלי: ברגע האמת בעצם האחריות היא לא של רואה החשבון, אלא היא של הבנק.

פרידה ישראלי: וזה לא מקובל גם לעניין מסים.

פרידה ישראלי: מקבלים חוות דעת של רואי חשבון, אישור שלהם לדוחות לצורכי מס, אבל בסוף אתה עושה ביקורת, אתה מסתכל עליה ואין אמירה כזאת שאם רואה חשבון נתן חוות דעת לדוח, הדוח הוא נכון.

יצחק וקנין: כן, תודה.

אורנה לוי: אני אסביר למה אנחנו רוצים לעשות את זה.

אורנה לוי: וזה לא כי עכשיו אנחנו רוצים לעשות תעשייה של חוות דעת לרואי חשבון/עורכי דין, ממש לא.

אורנה לוי: כי כרגע המצב הנתון הוא שהלקוחות האלה כן נעזרים ביועצים שלהם, ברואי חשבון ובעורכי דין.

טליה דולן-גדיש: שימשיכו.

אורנה לוי: הם עושים את זה, אבל התהליך הזה לא מסתיים.

אורנה לוי: הוא מאוד-מאוד ארוך, זה עולה להם המון-המון כסף.

טליה דולן-גדיש: אז אם תהיה חובה, אז זה ילך יותר מהר?

טליה דולן-גדיש: רק יהיה עוד יותר עומס.

אורנה לוי: לא, אם תהיה אפשרות, לא אמרנו חובה.

אורנה לוי: אמרנו שתהיה אפשרות להסתמך על חוות דעת של רואי חשבון.

קוסאי עאסי: יש אפשרות.

קוסאי עאסי: האפשרות קיימת.

אורנה לוי: אבל הבנקים לא מקבלים את זה כרגע.

אורנה לוי: הבנקים לא מקבלים את זה כרגע.

אורנה לוי: הם עושים את הבדיקות של עצמם.

טליה דולן-גדיש: אולי הם לא מקבלים - - -

קוסאי עאסי: לא, לא.

קוסאי עאסי: מה זה "לא מקבלים"?

טליה דולן-גדיש: הם מקבלים את חוות הדעת, אולי הם לא מקבלים את הכתוב בה.

טליה דולן-גדיש: וזה ימשיך להיות גם עכשיו.

טליה דולן-גדיש: זה לא שרואי החשבון יחליטו במקום הבנקים, זו אחריות - - -

לוני בכר: והרבה פעמים הם מקבלים גם.

לוני בכר: זה פשוט לא נכון.

טליה דולן-גדיש: כן.

לוני בכר: אומרים פה דברים כאילו – לא מקבלים, לא פותחים, זה פשוט - - -

אורנה לוי: יש מקרים שהבנקים לא מקבלים.

לוני בכר: יש מקרים.

לוני בכר: יש הבדל בין להגיד "יש מקרים" לבין להגיד "לא מקבלים".

לוני בכר: אכן יש מקרים - - - גם לא יקבלו, כי אם הדברים לא נכונים, והם מגמתיים, הבנק לא יכול קבל את זה.

פרידה ישראלי: נכון.

לוני בכר: הלוואי ובתקנות היה כתוב - - - הבנק, מלאכתנו הייתה הרבה יותר קלה.

לוני בכר: מה אכפת לנו, במירכאות, בתור בנקים.

לוני בכר: אבל התקן מחייב את הבנקים, אנחנו בכובד ראש מקבלים את האחריות הזאת, מיישמים את זה.

לוני בכר: ולהגיד "לא מקבלים" זו אמירה פשוט לא נכונה.

אורנה לוי: הם לא תמיד מקבלים.

לוני בכר: נכון.

לוני בכר: וגם לא יכולים תמיד לקבל אם הדברים לא נכונים.

טליה דולן-גדיש: וטוב שכך.

קוסאי עאסי: וטוב שכך.

פרידה ישראלי: נכון.

טליה דולן-גדיש: מה את רוצה להחליט?

טליה דולן-גדיש: שרואי חשבון יחליטו עכשיו מי תושב ישראל ומי תושב מדינה זרה ומי לא?

טליה דולן-גדיש: במיוחד שיש מישהו שמשלם לרואי החשבון?

טליה דולן-גדיש: זה די מופרך.

אורנה לוי: אבל לרואי החשבון יש יותר מידע מאשר לבנק.

פרידה ישראלי: אז שיביאו את המידע לבנק, בסדר.

טליה דולן-גדיש: אז יביאו את זה בפני הבנק, והבנק ישקול את זה בצורה אובייקטיבית.

משה גפני: תודה.

משה גפני: בבקשה.

דרור גולדשטיין: אני גם רוצה להגיד משהו על - - -

משה גפני: על מה?

דרור גולדשטיין: על הנושא הזה של האישורים של רואי החשבון.

דרור גולדשטיין: אנחנו דווקא בדיוק הפוך.

דרור גולדשטיין: בדרך כלל, קבלנו תלונות ממשרדי רואי החשבון למה הבנקים דורשים מהם לאשר כל מיני דברים.

דרור גולדשטיין: עכשיו הם מבקשים כן יכולים לאשר.

דרור גולדשטיין: דבר שני, בתור אחד שמקבל לפעמים תיקים מבית משפט לצורך מתן חוות דעת, אנחנו מקבלים גם את החומר ואז אנחנו מקבלים את חוות דעת של עורך דין או של רואה חשבון, שהרבה פעמים כתוב שם: "כפי שמסר לי הלקוח, כפי שמסר לי הלקוח".

דרור גולדשטיין: אז סך הכול, כל מה שיש בחוות הדעת זה שגורם המקצוע מהדהד את מה שהלקוח אמר.

דרור גולדשטיין: אז באותו מובן, אם הבנק היה רוצה להסתמך על ההצהרה, אז הוא היה מסתמך על ההצהרה.

דרור גולדשטיין: זה שעורך דין אומר: הלקוח אמר לי, אין בזה אלמנט של חוות דעת.

דרור גולדשטיין: אני מניח שזה סוג חוות הדעת שלא מתקבל לצורך דברים מהסוג הזה.

דרור גולדשטיין: תודה.

שגית אפיק: אתם מצפים ואתם חושבים שזה נכון שהבנק יפעיל איזשהו שיקול דעת כשהוא בוחן את הדברים.

שגית אפיק: זאת אומרת, התקנות לא אומרות לבנק: מה שמוסרים לך, הצהרה העצמית - - -

משה גפני: זה הוויכוח?

שגית אפיק: זה הוויכוח.

שגית אפיק: מה שמוסרים לך, הצהרה שנותן לך האדם או המייצג שלו, אתה צריך גם להפעיל שיקול דעת.

שגית אפיק: ואם יש לך מידע אחר שהגיע אליך בדרכים - - -

טליה דולן-גדיש: יש לזה משמעות מאוד-מאוד גדולה.

שגית אפיק: בסדר, זה נשמע לי סביר והגיוני ואף אחד לא מצפה שהבנקים לא יתייחסו למידע אחר שיש בידיהם.

שגית אפיק: אבל שתי שאלות אני חושבת שעולות מזה.

שגית אפיק: השאלה היא אם הם חוזרים ומנהלים דו שיח עם אותו מייצג, עם אותו תושב במצב הזה.

קוסאי עאסי: כן, כן.

קוסאי עאסי: ברור.

טליה דולן-גדיש: תכף נגיע לזה.

קוסאי עאסי: בהמשך נגיע לזה.

שגית אפיק: זה קורה?

פרידה ישראלי: כשאמרנו שישראל היא המדינה היחידה – ככל שידוע לנו, המדינות לא עשו – המוסדות הפיננסיים נהוג שהם מסווגים ומדווחים.

קוסאי עאסי: ומדווחים, כן.

פרידה ישראלי: פה אנחנו עשינו מנגנון של הודעה עם מועדים, מנגנון של השגה, שיש חודשים לזה להודיע ולזה להשיג.

שגית אפיק: אז אם יש לכם השגה בעצם – אני פונה ללשכות – מה זה מפריע לכם?

אורנה לוי: זה לא מפריע.

אורנה לוי: פשוט התהליך הזה מאוד-מאוד ארוך ויקר עבור הלקוחות.

טליה דולן-גדיש: גם עבור הבנקים - - -

שגית אפיק: אבל בלעדי התהליך הזה הבנק היה מחליט ולא היה לכם מה לעשות עם זה.

משה גפני: מה אפשר לעשות?

מיקי לוי: דווקא לא.

מיקי לוי: אם היא דורשת חוות דעת, זה עוד יותר יקר.

מיקי לוי: הוא צריך לבוא לקבל חוות דעת בשכר.

טליה דולן-גדיש: ברור.

אורנה לוי: לא.

אורנה לוי: ממש לא.

איתי ברכה: זה לא נכון, כי - - -

מיקי לוי: אני מתנגד, אדוני, שחוות הדעת תיכנס כהוראה לתוך התקנות.

מיקי לוי: אני מתנגד לזה.

איתי ברכה: אם אפשר רגע לדבר?

איתי ברכה: אני עורך איתי ברכה.

משה גפני: רגע, שנייה, אתה לא רוצה שתהיה חוות דעת בתוך?

שגית אפיק: רואי החשבון.

מיקי לוי: הם רוצים לדרוש חוות דעת כתובה.

אורנה לוי: לא.

מיקי לוי: זה מה שאמרת.

אורנה לוי: לא לדרוש.

אורנה לוי: אמרנו שתהיה אפשרות להציג - - -

קוסאי עאסי: האפשרות קיימת.

טליה דולן-גדיש: האפשרות קיימת.

משה גפני: חוות דעת.

טליה דולן-גדיש: האפשרות קיימת לקבל, לא האפשרות לחייב אותם לקבל חוות דעת.

משה גפני: אנחנו רוצים להקל כמה שאפשר על הלקוחות.

משה גפני: אנחנו רוצים שההוצאות שלהם בעקבות התקנות האלה לא יהיו הוצאות מרקיעות שחקים, אלא צריך להגיע למינימום.

משה גפני: אז אם יש אפשרות, יש אפשרות.

משה גפני: הוא צודק, חבר הכנסת מיקי לוי, אם אנחנו נגיד חוות דעת, הבנק עושה ראש קטן ואומר: כל אחד שיגיע, שיביא חוות דעת.

משה גפני: חוות דעת עולה כסף.

משה גפני: חוות דעת לוקחת זמן.

משה גפני: חוות דעת היא הפתרון הרע ביותר מבחינת שני הדברים שדיברנו עליהם - -

טליה דולן-גדיש: היא גם עשויה להיות מוטה לטובת אנשים שמשלמים עליה.

משה גפני: - - שזה יהיה זול יותר ושזה יהיה מהיר יותר.

משה גפני: יכול לבוא הלקוח, בגלל שאמר לו הרואה חשבון, כדאי לך, במקרה שלך, לבוא יחד עם חוות דעת, אבל אסור שזה יהיה בתוך התקנות.

קוסאי עאסי: אוקיי.

משה גפני: זאת עמדתנו.

משה גפני: אני מקבל את זה.

מיקי לוי: תודה.

איתי ברכה: אם אפשר רגע - - -

משה גפני: כן, לגבי זה?

איתי ברכה: כן, לגבי זה.

משה גפני: אולי תיתן לי – אני פשוט במתח עוד עם הזה.

משה גפני: אז תכף.

משה גפני: אני שוחחתי עם שר האוצר.

משה גפני: אני חוזר לבעיה.

משה גפני: הבעיה הזאת מטרידה אותי.

משה גפני: אני לא זוכר שהיה לי דבר כזה 30 שנה בכנסת, שפתאום מתעלמים מהכול ולוקחים ציבור ענק, ומדובר פה על אלפים.

משה גפני: אומרים להם: מחר יכול להיות – לא שזה קורה – אבל יכול להיות שסוגרים לכם את החשבונות.

משה גפני: זה דבר שאי אפשר לברוח מזה.

שגית אפיק: וראינו את זה אחרי הפטקא.

משה גפני: כן, כן.

משה גפני: אחרי הפטקא זה היה - - -

שגית אפיק: אחרי הפטקא היה גל של סגירות של חשבנות.

שגית אפיק: גם דרור מכיר את זה, גם פרידה מכירה את זה.

משה גפני: נכון, נכון.

משה גפני: אבל בזה טיפלנו, אמרנו, ישבנו.

משה גפני: לקח הרבה זמן לדעת, אבל בסדר.

משה גפני: פה זה סתם, באיזה הנחתת זה – דיברתי עם שר האוצר.

משה גפני: שר האוצר יכנס לעניין היום, כדי להאריך את המועד, כדי שזה לא יכנס כסכין חדה, במיוחד כשאנחנו מתקדמים עם החקיקה.

משה גפני: ואני מבקש מאלישבע, אם את יכולה להגיד בשם מאיר לוין, אם את יכולה להגיד, המקסימום שאת יכולה להגיד.

משה גפני: אני הייתי אומר עוד מקסימום, אבל תגידי מה שאת רוצה.

אלישבע לסרי: טוב, אז בעקבות הפנייה באמת של יושב-ראש הוועדה למשנה ליועץ המשפטי לממשלה, אנחנו נקיים השבוע דיון על הנושא עם הפיקוח על הבנקים בכל הנוגע לתקנות הפטקא.

משה גפני: ועם איגוד הבנקים.

אלישבע לסרי: ועם איגוד הבנקים, אכן.

משה גפני: זאת אומרת, בינתיים – עכשיו אני אומר – בינתיים, אני מבקש לא לגעת בעניין הזה.

משה גפני: הוא הולך לקיים את הדיון הזה בימים הקרובים גם איתכם וגם עם הפיקוח על הבנקים.

דרור גולדשטיין: ומינהל הכנסות המדינה גם.

משה גפני: מה?

שגית אפיק: ומינהל הכנסות המדינה, ברור.

משה גפני: ומינהל הכנסות המדינה בוודאי.

קוסאי עאסי: כן, הוא ביקש להיות בישיבה הזאת הפעם.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אבל אני פגשתי אותו במזנון, לא היום, פגשתי אותו כבר לפני כמה ימים.

משה גפני: הוא אמר שהוא לא ידע מכל התהליך הזה.

משה גפני: כך הוא אמר לי.

קוסאי עאסי: מי זה?

משה גפני: וחזקה על המשנה ליועץ המשפטי לממשלה שהוא אומר אמת.

משה גפני: אז אם הוא לא ידע, אז אמרתי לו: תדע לך, הולך להיות ברוך גדול.

משה גפני: הוא אמר: אני לא ידעתי, אני אנכס לזה.

קוסאי עאסי: המשנה לא ידע?

משה גפני: כן, על מה עכשיו אנחנו מדברים.

משה גפני: אני דיברתי איתו במזנון.

מיקי לוי: גמר התוקף, כאילו באוגוסט - - -

משה גפני: חזקה על המשנה ליועץ המשפטי לממשלה שהוא אומר אמת.

משה גפני: זה מה שהוא אמר לי, בסדר.

מיקי לוי: אם הוא אומר, אנחנו לא עושים חקירה נגדו.

משה גפני: בדיוק.

משה גפני: עכשיו הוא דיבר איתנו בטלפון, גם עם אלישבע וגם איתי, הוא נכנס לעניין וידבר עם איגוד הבנקים.

משה גפני: אני פונה אליכם, אתם הנושא, זה הולך לפתרון.

משה גפני: זה הולך לפתרון גם אצל שר האוצר, עכשיו דיברתי איתו.

משה גפני: זה הולך לפתרון גם עם המשנה ליועץ המשפטי לממשלה.

משה גפני: אני היום אדבר גם עם היועץ עצמו.

משה גפני: אנחנו נסיים את החקיקה בימים הקרובים, את שתי החקיקות.

משה גפני: אם שמתם לב, אני כל הזמן עכשיו מתנהל במהירות בעניין.

משה גפני: גם בשבוע הבא רוב השבוע ילך לעניין הזה, וזה יסתיים.

משה גפני: אני רק מבקש שלא יאיימו עליי דרך זה שיגידו לבנקים: תסגרו חשבונות.

משה גפני: רק שזה לא יקרה.

משה גפני: שאז אנחנו הופכים להיות מדינת עולם שלישי.

משה גפני: אסור שהדבר הזה יקרה.

רגל ואומר: טוב, הלאה.

רגל ואומר: כן, אתה ביקשת לדבר.

רגל ואומר: שם ותפקיד.

איתי ברכה: אני עורך דין איתי ברכה.

איתי ברכה: אני רק רוצה להגיד שזה לא עניין של חוות דעת או לא חוות דעת.

איתי ברכה: גם כשישבנו עם מינהל הכנסות המדינה, נאמר לנו שהסעיף שמדבר גם בסטנדרט לחילופי מידע, בסטנדרט עצמו, וגם בתקנות עצמן, הסעיף שמדבר על הבנקים היה לו מידע או שיש חשד או שהיה צריך להיות לו חשד, מדובר על המקרים החריגים ולא על הכלל.

איתי ברכה: הכלל, הציבור הוא ציבור אמין.

איתי ברכה: החריג הוא שיש כאלה שמנסים לעקוץ את המערכת.

איתי ברכה: וכולנו מודעים לזה.

איתי ברכה: המצב בשטח מתהפך.

משה גפני: כן, כן.

משה גפני: אוקיי.

איתי ברכה: אני אומר שגם אם לא יקבלו חוות דעת, זה בסדר, אבל אני עדיין אומר שאין חובת הנמקה על הבנק.

איתי ברכה: הבנק היום, במצב הדברים, כשאנחנו יושבים ודנים עם הבנק, הוא אומר: אוקיי, שמעתי אותך, לא מתאים לי.

איתי ברכה: למה לא מתאים לך?

איתי ברכה: לא חייב לנמק לך.

משה גפני: מה אתם אומרים על זה?

קוסאי עאסי: הוא אומר שעכשיו מצב הדברים התהפך.

קוסאי עאסי: הוא צריך להוכיח את זה.

קוסאי עאסי: ביקשנו מהפיקוח על הבנקים שיכין - - -

איתי ברכה: אנחנו מכינים מסמכים - - -

משה גפני: רגע, שנייה.

משה גפני: כן.

קוסאי עאסי: הפיקוח על הבנקים כאן ביקשו ממנו להביא עדויות למה שהוא אומר, ואני דיברתי היום עם הפיקוח על הבנקים.

קוסאי עאסי: הוא לא הביא כלום, וגם הפיקוח על הבנקים מוזמנים להסביר את העמדה שלהם.

משה גפני: טוב, נדבר על זה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: תודה רבה, להמשיך.

שגית אפיק: לא, רק מילה אחת.

שגית אפיק: אני גם חושבת שהכלל צריך להיות באמת אמון.

פרידה ישראלי: זה הכלל.

קוסאי עאסי: זה הכלל.

שגית אפיק: זאת אומרת, צריך להיות ברור.

קוסאי עאסי: נכון, נכון.

שגית אפיק: זה מה שמופיע.

טליה דולן-גדיש: זה הרעיון בבסיס התקנות.

טליה דולן-גדיש: זה הבסיס.

טליה דולן-גדיש: הבסיס הוא ההצהרה העצמית.

שגית אפיק: וזה צריך לקרות במקרים החריגים.

שגית אפיק: אתם יכולים לתת דוגמאות למצבים?

טליה דולן-גדיש: כמובן, אם יש חשד שלא, אז לא.

טליה דולן-גדיש: אבל זה הבסיס של התקנות.

דובר: זה החריג.

שגית אפיק: בסדר גמור.

שגית אפיק: השאלה היא במספר המקרים, זאת אומרת, בסוף הרי זה - - -

משה גפני: מה שהיה לנו בעבר - - -

קוסאי עאסי: אז הפיקוח מוזמן להציג.

משה גפני: רגע, זה מה ששגית אומרת.

משה גפני: מה שהיה לנו בעבר, היו בנקים – אני לא יכול להגיד שכולם – אבל היו בנקים שדחו אנשים בכעס.

משה גפני: אמרו להם: לא רוצה, לא מתאים לי.

משה גפני: אתם מכירים את זה שהיינו פונים אליכם, היינו פונים לפיקוח על הבנקים, אפילו לנגידה.

משה גפני: צריך שתהיה איזו הנחיה שזה מבוסס על אמון.

משה גפני: כשבא בעל החשבון ואומר דברים, מה הם חוששים?

משה גפני: הם חוששים שאם הם יאמינו, אז בסוף יבוא אליו הרגולטור ויגיד לו: רק רגע, מה זה?

שגית אפיק: לא, אתה מדבר על משהו אחר.

שגית אפיק: אתה מדבר כבר על איזושהי תוצאה.

משה גפני: כן, נכון.

שגית אפיק: הם מדברים על התהליך.

משה גפני: אבל התהליך יוצר את זה.

שגית אפיק: מה קורה בתהליך.

שגית אפיק: תיתן לנו דוגמאות, בבקשה, של מקרים שבהם התעורר אצלכם חשד לדבר אחר ממה שהצהיר בפניכם הלקוח.

לוני בכר: אני אתן את הדוגמה.

לוני בכר: לפניכן, אני רוצה לענות למה שאדוני אמר.

לוני בכר: ההבדל הכי גדול בין מה שהיה ובין CRS הוא שבפטקא התקן היה קשה.

לוני בכר: זה היה תקן – עצם העובדה שנולדת בארצות הברית ובגיל שבוע ימים חזרת לישראל, ואחרי 30 שנה פתאום גילו שאתה אמריקאי, למוסדות פיננסיים לא הייתה ברירה.

שגית אפיק: - - -

משה גפני: נכון.

משה גפני: זה המקרה שכמעט - - -

לוני בכר: למוסדות פיננסיים לא הייתה ברירה, אדוני - -

משה גפני: על אחד בגיל 9 - - -

לוני בכר: - - כי אמריקאים הם מיוחדים בעולם, הם מדינה היחידה, חוץ מאיזה מדינה באפריקה כפי ששמענו, שמגדירה את התושבות שלהם על עצם ה-citizenship, האזרחות שלהם, ולכן היה שם קושי עצום.

לוני בכר: במקרה של ישראל לא כך הדבר.

לוני בכר: זו תושבות הרבה יותר הוגנת במירכאות כלפי האזרח הפשוט.

לוני בכר: זה במובן הזה.

לוני בכר: דוגמה הכי פשוטה, היו המון מקרים שאתה שומע.

לוני בכר: אדם בא, חותם לך: אני תושב ישראל, לצורך העניין, ואז אומר לפקיד: אני למעשה תושב צרפת, אבל לא רוצה שתכתוב את זה.

לוני בכר: עכשיו פקיד ששומע את זה לא יכול לקבל את ההצהרה הזאת.

לוני בכר: יש מקרים, החל מהרמה הזאת לבין דברים יותר מתוחכמים.

לוני בכר: אבל הכלל הוא שעשרות אלפי חשבונות מתנהלים, אין שום שיח בעייתי.

לוני בכר: הצהרות מתקבלות, אין השגות.

לוני בכר: בסך הכול, רוב האנשים הם אנשים ישרים.

לוני בכר: אף אחד לא מנסה להערים על הבנק, והבנק לא רוצה לא לתת לאנשים את האפשרות.

לוני בכר: וכמו בנק גם חברות ביטוח, וכמו חברות ביטוח גם כל הקרנות שבתוך החוק.

לוני בכר: אנשים עושים את מלאכתם כפי שהחוק מחייב, לפחות משתדלים.

לוני בכר: וכשיש תקלות מגיעים לערכאות כדי שיפתרו את התקלות האלה.

לוני בכר: לבוא ולהגיד שהכלל מתהפך זו אמירה לא נכונה.

לוני בכר: אני גם לא יודע בשם מי האמירה נאמרת.

לוני בכר: הבנתי שאתה לא מייצג את לשכת רואי החשבון.

לוני בכר: אז אנחנו מתכחשים לאמירה הזאת.

משה גפני: לא, מבחינתי זה בכלל לא משנה.

משה גפני: כל מי שבא לוועדה ויש לו מה לומר – הוא לא מייצג את הלשכה, זה בסדר.

משה גפני: צריך לבחון את הדברים לגופם.

משה גפני: אנחנו יודעים שצריך להתמודד עם זה, כולנו, גם אתם וגם אנחנו.

משה גפני: רגע, בבקשה.

דרור גולדשטיין: אני דרור גולדשטיין, הפיקוח על הבנקים.

דרור גולדשטיין: פשוט ביקשו להתייחס, אז אני גם אתייחס.

דרור גולדשטיין: ככה, עלו פה כמה נושאים.

יצחק וקנין: תדבר למיקרופון.

יצחק וקנין: לא שומעים אותך.

משה גפני: למיקרופון, שנשמע אותך.

טמיר כהן: גם לא שמענו אותך מקודם.

דרור גולדשטיין: לגבי באמת נושאים או סוגיות שעלו בהקשרים של פטקא – אגב, התקנות של רישום פטקא והתלונות שהתקבלו אצלנו, אני יכול להגיד שרוב התלונות שאני נתקלתי בהן מדובר בדרך כלל בתלונות, לפי הדוגמה שלוני בכר נתן פה, לגבי אנשים שנולדו בארצות הברית, עזבו בגיל צעיר ואין להם איזשהו תיעוד, קשה להם להשיג תיעוד לצורך השגת, מה שנקרא SSN, מספר הביטוח הלאומי האמריקאי.

דרור גולדשטיין: ואז זה בעצם חושף את הבנק להפרה בדיווח מול רשות המסים ומול IRS, ואלה עיקר הבעיות.

דרור גולדשטיין: אני מבין שזה פחות רלוונטי כאן.

דרור גולדשטיין: היו עוד תלונות בהקשר של ההסדרים שעשינו, שנפתרו לאחר המכתב של המפקחת בהקשר של הגמ"חים.

דרור גולדשטיין: המכתב של המפקח מיולי שעשינו ביחד עם רשות המסים, בשיתוף עם רשות המסים, הטופס 942, וכהנה וכהנה.

מיקי טמיר: התושבות.

דרור גולדשטיין: מה זה?

מיקי טמיר: האם היו לכם תלונות על תושבות?

דרור גולדשטיין: כמו שקוסאי אמר, אני גם יכול לאשר את זה פה לפרוטוקול, שביקשנו את התלונות, עד היום לא קיבלנו אותם.

דרור גולדשטיין: לפחות המחשב אצלי פתוח.

דרור גולדשטיין: לא קיבלנו את התלונות, 173 תלונות - - -

משה גפני: עורך דין ברכה, אתה אמרת שתעביר את התלונות.

איתי ברכה: נכון.

איתי ברכה: אנחנו מכינים את המסמך הזה.

איתי ברכה: זה לוקח לא מעט זמן.

איתי ברכה: הוא יגיע השבוע, בעזרת השם.

משה גפני: בסדר.

איתי ברכה: אני רק רוצה להגיד בנושא הזה - - -

דרור גולדשטיין: אבל בשוטף לא קיבלנו.

משה גפני: בסדר, הוא אומר שהוא לא העביר.

דרור גולדשטיין: בסדר.

משה גפני: אני ביקשתי שיעביר.

משה גפני: אם התלונות יתבררו אחר כך שהן תלונות שאפשר לפתור אותן ושהן לא זה, בסדר.

משה גפני: אני אשמח - - -

משה גפני: עוד משפט, אם יורשה לי.

משה גפני: כן.

דרור גולדשטיין: עכשיו כשיש לנו תקנות, אז אנחנו בכללי משחק הרבה יותר ברורים, זה משהו שאמור לסייע בעצם בממשק בין הבנקים ללקוחות.

משה גפני: טוב.

משה גפני: הכלל, מבחינת הוועדה וגם מבחינת הממשלה, הוא שזה מבוסס על אמון.

משה גפני: כשבא לקוח ומצהיר הצהרה ואומר לבנק את מה שהוא אומר ואין בעיות במה שהוא אומר, זה לא שהוא אומר: אני גם אזרח צרפת – כמו שהבאת את הדוגמה – ואז הפקיד לא יכול להתעלם מזה.

משה גפני: במקרים הרגילים, שזה אלפי - - -

קוסאי עאסי: תושב, לא אזרח.

משה גפני: כן, תושב אני מתכוון.

משה גפני: על כל פנים, הוא אומר: תרתי דסתרי.

משה גפני: הוא אומר: אני תושב ישראל, אבל אל תרשום שאני גם תושב צרפת.

משה גפני: אז הבנק בודק את זה.

משה גפני: אבל אלפי המקרים, במקרים הרגילים, שבא בן אדם ואומר: אני תושב ישראל, אתם מאמינים לו.

משה גפני: אתם לא חברת חקירות שהולכים עכשיו לחפש האם הוא אמר אמת או לא.

משה גפני: זה מבוסס על אמון, אחרת התקנות לא בסדר.

משה גפני: אנחנו מאשרים את התקנות, אם נאשר אותן, זה על בסיס העובדה שזה מקשה על חלק מתושבי המדינה, אבל זה צריך להיות מבוסס על אמון, שלא יהיה עוד קושי ועוד הוצאות ועוד כל מה שנלווה לעניין.

משה גפני: בסדר?

משה גפני: עוד משהו?

משה גפני: הלאה.

משה גפני: תסבירו.

פרידה ישראלי: הסעיף הראשון שקראנו מדבר על מקרה שהסממן הוא מאוד חלש.

פרידה ישראלי: יש לנו שישה סממנים בסימנים שבודקים בסריקה האלקטרונית: תושבות, מען מגורים או דואר, טלפון, הוראות קבע, ייפוי כוח וזכות חתימה, והאחרון זה הוראות שמירת דואר או מען של "אצל" במדינה זרה, שזה סממן חלש.

פרידה ישראלי: בגלל שזה סממן חלש, יש הוראות מיוחדות איך להתייחס כשזה הסממן שנמצא.

פרידה ישראלי: ואז ההוראות אומרות כך: אם זה הסממן שנמצא, אתה צריך גם להסתכל במסמכים, כי זה לא מספיק הסממן הזה.

פרידה ישראלי: ואם אתה הסתכלת במסמכים ומצאת עוד סממן מהסממנים הקודמים, או שבעל החשבון הצהיר גם בתיעוד העצמי שלו שהוא תושב באותה מדינה זרה, או שהביא גם ראיה תיעודית לזה, אז הוא יסווג את החשבון כחשבון של תושב של אותה מדינה.

פרידה ישראלי: זאת אומרת, אל תסתפק - - -

משה גפני: יש לכם הערות לסעיף זה?

לוני בכר: לנו לא.

פרידה ישראלי: אלה סעיפים נורא טכניים.

משה גפני: טוב.

משה גפני: אוקיי.

משה גפני: הלאה.

פרידה ישראלי: סעיף (ה) מדבר על מתי הבנק צריך לעשות בדיקה וסיווג של חשבון בעל ערך נמוך.

משה גפני: טוב.

פרידה ישראלי: יש זמן למוסד הפיננסי עד דצמבר 2020 לעשות את הבדיקה הזאת.

פרידה ישראלי: ואחר כך יש התייחסות לשינוי בנסיבות שמצריך בדיקה נוספת של הבנק בתוך 90 ימים או בתוך 180 ימים, לפי הנסיבות שכתובות שם.

משה גפני: טוב.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: כן.

פרידה ישראלי: וסעיף (ו) אומר שהמוסד הפיננסי רשאי לעשות בדיקות לחשבון בעל ערך נמוך את אותן בדיקות שעושים לחשבון בעל ערך גבוה.

משה גפני: למה?

פרידה ישראלי: כי הן יותר דקדקניות.

פרידה ישראלי: זה מה שמאפשר התקן.

קוסאי עאסי: אבל עוד פעם, זה לא נוגע ללקוח.

קוסאי עאסי: הלקוח לא מעורב בתהליך זה.

קוסאי עאסי: הבנק בודק את זה עם עצמו.

משה גפני: אבל אם אנחנו קבענו, אתם קבעתם "ערך גבוה" ו"ערך נמוך", אתם פתאום מפירים את זה.

קוסאי עאסי: כן אבל הקביעה של ערך גבוה וערך נמוך - - -

משה גפני: למה בערך נמוך צריך?

משה גפני: אז תגידו שאין הבדל.

משה גפני: אתם בעצם אומרים שאין הבדל בפיסקה (ו).

קוסאי עאסי: רגע, כן.

משה גפני: למה?

קוסאי עאסי: לא, לא.

קוסאי עאסי: לא.

משה גפני: בערך נמוך קבעתם לא כך.

קוסאי עאסי: ההפרדה בין חשבון גבוה לחשבון נמוך הייתה רק הפרדה תפעולית.

משה גפני: הפרדה מה?

קוסאי עאסי: תפעולית, למטרות תפעוליות, שהבנקים לא יאלצו לפתוח את המסמכים של כל חשבון וחשבון.

משה גפני: טוב, אז מה זה פיסקה (ו)?

קוסאי עאסי: שנייה, כמובן הבנקים לא יעדיפו להיכנס לסוגיה הזאת, כי זה פשוט מוסיף להם עבודה.

קוסאי עאסי: מבחינתם הם יעדיפו לא לעשות את זה.

משה גפני: אבל למה אתם מאפשרים את זה?

משה גפני: למה?

קוסאי עאסי: כי במקרים מאוד מסוימים, אז אפשרנו להם ללכת אם הם חשים צורך לפתוח את המסמכים.

קוסאי עאסי: אבל עוד פעם, כאן הלקוח לא מעורב.

משה גפני: אני לא מדבר על הלקוח, אני מדבר – אז מה ההבדל?

משה גפני: למה זה צריך להיות שונה?

משה גפני: הרי הבנקים, אתה אומר, לא יעשו את זה בגלל שזה הרבה הוצאות והרבה עבודה.

קוסאי עאסי: כן.

משה גפני: אז שיהיה כתוב שרק במקרים מיוחדים שהבנק מחליט.

משה גפני: אני לא מתערב בזה.

פרידה ישראלי: ככה זה כתוב.

משה גפני: לא, לא כתוב ככה.

קוסאי עאסי: כן, הוא רשאי.

פרידה ישראלי: כתוב שהוא רשאי.

קוסאי עאסי: שהוא רשאי.

משה גפני: רשאי במקרים מיוחדים.

טליה דולן-גדיש: לא, זה לא דרך המלך.

קוסאי עאסי: הוא מן הסתם לא יעדיף לעשות את זה, כי התהליך הזה יותר יקר לו.

משה גפני: מה אתם אומרים על זה?

משה גפני: אתם בעצם מורידים את ההבדל בין – מה אתה אומר?

לוני בכר: זה התקן, אדוני, אבל זה לשיקול דעת הוועדה.

משה גפני: מה עמדתכם, אני שאלתי.

משה גפני: שיקול דעת הוועדה יהיה שנשמע את כולם.

לוני בכר: אנחנו משאירים.

קוסאי עאסי: הם אדישים לעניין הזה, אבל אני אגיד עוד משהו.

שגית אפיק: הוא באמת תהליך יותר מורכב ויקר עבורכם?

לוני בכר: הבנקים לא ישתמשו בזה.

שגית אפיק: זהו.

שגית אפיק: תגיד את זה אולי.

לוני בכר: גם אם תכתבו או לא תכתבו, אדוני, הבנקים לא ישתמשו בזה.

שגית אפיק: הבנקים לא יעשו את התהליך הזה.

לוני בכר: לא יעשו את זה, אלא אם יש סיבה מיוחדת לעשות את זה.

משה גפני: אפשר להמשיך הלאה, בסדר.

משה גפני: אני לא מבין למה זה כתוב, אבל אם הוא אומר שבלאו הכי הם לא יעשו - - -

פרידה ישראלי: כי זה היה בתקן.

פרידה ישראלי: כי זה התקן.

משה גפני: תקן, אז מה אם זה תקן?

קוסאי עאסי: לא רק.

קוסאי עאסי: עוד סיבה שעשינו את זה היא שחשבונות קיימים הולכים להיות עד תחילת פברואר שנה הבאה, במקרה הטוב.

משה גפני: כן.

קוסאי עאסי: בכדי לדעת אם החשבון בחודש ינואר הוא חשבון גבוה או נמוך, הם צריכים לחכות עד סוף השנה.

משה גפני: הבנתי.

משה גפני: לא, לא צריך להאריך.

משה גפני: לא מקובל עליי הדבר הזה.

משה גפני: אני לא הייתי מסכים שיהיה כתוב אם אני הייתי במקומכם.

קוסאי עאסי: אבל מאיזו סיבה?

משה גפני: גם מה שהוא אומר.

משה גפני: הוא מדבר על מקרה שיהיה אחד ב- אני לא יודע מתי.

משה גפני: לא עושים סעיף בתקנות שמדבר על מקרה אחד בדור, בסדר.

משה גפני: אבל מכיוון שזה לא מפריע לו, אז לא.

משה גפני: אני לא הייתי שם את הסעיף הזה.

משה גפני: אם הייתי שם אותו, הייתי שם אותו רק במקרים מיוחדים.

פרידה ישראלי: הוא רק במקרים מיוחדים.

משה גפני: תחשבו על זה.

משה גפני: אנחנו יכולים עוד לשנות.

משה גפני: אנחנו לא מסיימים היום.

פרידה ישראלי: בסדר, אנחנו נחשוב על זה.

משה גפני: אנחנו כנראה מסיימים בשבוע הבא.

משה גפני: בלי נדר, הכוונה.

קוסאי עאסי: זה היה בציניות או ברצינות?

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: אני הודעתי השבוע.

משה גפני: אני שם את זה עכשיו ברצף.

משה גפני: אני באמת רוצה לסיים את שני החוקים.

קוסאי עאסי: אז בשבוע הבא זה נגמר?

משה גפני: אבל שלא תקשו עלינו.

משה גפני: אתם, הכוונה הממשלה והייעוץ המשפטי.

קוסאי עאסי: בסדר.

משה גפני: כן, הלאה.

שגית אפיק: תסבירי אולי.

פרידה ישראלי: את החשבון הלא מתועד?

פרידה ישראלי: קוסאי, אתה רוצה?

קוסאי עאסי: כפי שפרידה הסבירה קודם, יש שלושה סוגים של סממנים.

קוסאי עאסי: הסוג האחרון הוא סוג של שמירת דואר או מען של "אצל".

קוסאי עאסי: הסממן הזה נחשב כסממן חלש, ואי אפשר להסתמך רק עליו כשבאים לסווג חשבון.

קוסאי עאסי: ולכן, כשמוסד פיננסי מוצא רק סממן כזה ולא מצליח למצוא סממן אחר, אז הוא פונה ללקוח במטרה לקבל הצהרה עצמית או ראיה תיעודית שידעו איך לסווג אותו.

קוסאי עאסי: אם המוסד הפיננסי לא יודע מה התושבות של הלקוח, לא מצליח להשיג ממנו הצהרה עצמית ולא מצליח ממנו ראיה תיעודית ואין קשר עם הלקוח, אז הוא מסווג את החשבון הזה כחשבון לא מתועד.

פרידה ישראלי: כאילו לא ידוע.

קוסאי עאסי: תקום קטגוריה של חשבון לא מתועד ושם יסווגו את כל החשבונות שהם לא יודעים איך לסווג אותם.

קוסאי עאסי: ובהמשך נראה שחשבון לא מתועד של חשבון גבוה צריכים לבדוק אותו מדי שנה.

פרידה ישראלי: לראות אם מצליחים לקבל עליו מידע.

קוסאי עאסי: לראות אם יש שינוי.

משה גפני: יש הערות?

משה גפני: הלאה, אנחנו צריכים לסיים.

משה גפני: רק תסבירו.

משה גפני: אנחנו מסיימים פה.

פרידה ישראלי: אנחנו כעת עוברים מחשבון קיים לחשבון חדש.

משה גפני: כן.

פרידה ישראלי: חשבון חדש זה כבר התקנות נמצאות.

פרידה ישראלי: אז יש הנחיות למוסדות הפיננסיים מה לעשות כשאדם פותח חשבון.

פרידה ישראלי: זה אומר שבעת שאדם פותח חשבון במוסד פיננסי, המוסד הפיננסי צריך לקבל מאותו אדם תיעודי עצמי, הצהרה של מה הוא תושב, לאמת את הסבירות.

פרידה ישראלי: ולמרות האמור לעיל, אם יש לו כבר תיעוד עצמי של אותו בעל חשבון – אם אני פותחת חשבון בבנק, אבל כבר יש לי איזה חשבון אחר, ולמרות שזה אולי חשבון חדש ויש לבנק תיעוד עצמי שמבסס את אותו חשבון - -

משה גפני: תשאלי.

משה גפני: תשאלי.

משה גפני: תשאלי.

פרידה ישראלי: - - המוסד הפיננסי רשאי לא לדרוש תיעוד עצמי חדש אם לא חל שינוי בנסיבות של אותו חשבון.

משה גפני: תשאלי.

שגית אפיק: זה דומה למה שיש לגבי חשבון חדש בפטקא?

שגית אפיק: זה שונה?

שגית אפיק: מה?

קריאה: כן.

שגית אפיק: כן?

פרידה ישראלי: כן, גם זה מבוסס על הצהרה העצמית, שהאדם מסווג את עצמו לעניין המעמד שלו, לעניין הפטקא, איך הוא מסווג, כן.

שגית אפיק: ואתם נוהגים אותו דבר לגבי חשבונות חדשים?

לוני בכר: כמעט אותו דבר, חוץ מכמה דברים טכניים שיש פערים בין התקנים, אבל בקטעים האלה ה-OECD הלך בדרך הפטקא, וזה כמובן יוצר אחידות במערכת ויותר נוח לאזרח, כי הוא לא צריך לצפות למשהו שונה.

לוני בכר: וגם בשיתוף פעולה עם גורמי הממשלה הומלץ על טופס שהוסכם.

לוני בכר: גם לגבי פטקא וגם לגבי CRS, הלקוח חותם רק על טופס אחד ולא על שני טפסים.

לוני בכר: מנסים להקל עליו כמה שאפשר.

משה גפני: אוקיי.

משה גפני: אולי עוד נחזור על זה, אבל אני רציתי רק להגיד לפני שאנחנו מסיימים – ב-11:00 מתחילה המליאה, אנחנו לא יכולים להמשיך.

משה גפני: מה שהיה פה היום לא רלוונטי לגבי כל הנושא הזה.

משה גפני: אני אמרתי, ואמרתי את זה גם פה שבלי קשר לשום דבר אני רוצה לסיים את שני החוקים האלה.

משה גפני: כל מה שאתם תראו עכשיו, שיש כל הזמן, אנחנו ממשיכים עם החוק הזה בשבוע הבא, כמו גם עם חוק הגמ"חים, את התקנות האלה.

משה גפני: זה לא קשור למה שהיה פה.

משה גפני: מה שהיה פה זה סתם דבר, שהוא לא בסדר.

משה גפני: אבל אני אמרתי, אחרי שמסתיימת הפגרה, אנחנו יוצאים מהעניין של הבחירות לרשויות המקומיות, אנחנו לוקחים את שני החוקים האלה ומסיימים אותם.

משה גפני: אני חושב שצריך לסיים אותם.

משה גפני: וממה שהסברתם לי על ה-CRS, אני חושב צריך לסיים את חוק הגמ"חים בגלל שאחרת המצב יהיה רע.

משה גפני: בשבוע הבא, בעזרת השם, אנחנו ממשיכים את ה-CRS.

משה גפני: ובשבוע הבא, בעזרת השם, אנחנו ממשיכים את חוק הגמ"חים.

משה גפני: אני כמובן אעשה כל מאמץ כדי לסיים את זה כמה שיותר מהר.

איתן ברושי: מה עם חוק עידוד השקעות הון בחקלאות, אדוני היושב-ראש?

משה גפני: בסדר.

איתן ברושי: תכניס אותו?

משה גפני: לא.

משה גפני: בשבוע הבא לא.

איתן ברושי: לא?

משה גפני: אי אפשר לעשות את כל הדברים יחד.

משה גפני: אבל תאמין לי שזה יהיה.

משה גפני: תודה רבה, הישיבה נעולה.