ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 738, 2018-11-13 10:30

אכרם חסון: בוקר טוב לכולם.

אכרם חסון: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בעניין מאוד מיוחד, תעודות זהות לאזרחים מצד"ל שהגיעו במאי 2000 למדינת ישראל, וחלק מהם עד עצם היום הזה אין להם חוץ מתעודות תושבות.

אכרם חסון: כל זה בא במסגרת יום מיוחד, יום הוקרה שאנחנו עורכים כאן בכנסת, אני ביחד עם שני האלופים לשעבר, בן ראובן ואלעזר שטרן, כדי למצוא פתרון סופי לסוגיית הדיור והתעסוקה ועוד מספר דברים לאנשי צד"ל.

אכרם חסון: איתנו כמובן נציגים ממשרדי הממשלה שנשמע אותם, אבל הם יסלחו לי כי הבנתי שחלק מהאוכלוסייה כאן לא דוברים את השפה העברית ולכן אני גם מדי פעם אדבר בערבית כדי שיבינו בדיוק על מה אנחנו מדברים.

אכרם חסון: חברים יקרים, אני רוצה להגיד לנציגי הממסד כאן, מאז שנכנסתי לכנסת לקחתי לאחריותי את נושא צד"ל.

אכרם חסון: קיימתי כאן מספר ישיבות.

אכרם חסון: תיק צד"ל נמצא במשרד ראש הממשלה, החברים האלה נפלו מאז מאי 2000 בין הכיסאות.

אכרם חסון: אני אישית אמרתי מעל במת הכנסת מספר פעמים שאני מתבייש כישראלי איך מתייחסים לאנשים שאיבדו מעל 600 חללים עם הרבה נכים, הם קשרו את גורלם איתנו אחרי מבצע ליטני עד עצם היום הזה ולצערנו הרב לא הצלחנו לתת להם את המינימום שבמינימום כדי שהם ירגישו שממשלות ישראל מכבדות ומעריכות את העשייה וההקרבה שלהם.

אכרם חסון: אני רוצה שאתם תשמעו, חברים, אני הולך לנחם מישהו מצד"ל במטולה ואמא שלו נפטרה מעבר לגדר, מרחק 200 מטר, והוא לא יכול לראות אותה בחיים.

אכרם חסון: זה צובט בלב, זה כואב שעד עצם היום הזה האנשים האלה לא זכו לזכויות שמגיעות להם על פי כל דין.

אכרם חסון: לצערי הרב, לפעמים אנחנו נתקלים בבירוקרטיה מיותרת במשרדי הממשלה, תשובה זה לא תשובה, מורחים את האנשים, אנחנו רואים גם מבחינה סוציאלית איך מטפלים בהם בעיריות ובמועצות המקומיות.

אכרם חסון: אנשים שאין להם כנסיות, לא יכולים להתפלל במקומות קרובים, אין להם בתי קברות איפה שהם גרים, הם מפוזרים בהרבה ערים ובהרבה יישובים ובסופו של דבר היום הזה מתקיים כדי קודם כל להגיד להם סליחה, אנחנו טעינו איתכם, אבל אנחנו לא נשכח ולא נשב בשקט עד שאחרון הצד"לניקים יקבל את מלוא הזכויות שלו בכל התחומים.

אכרם חסון: אז אני שמח שאתם נמצאים איתנו כאן.

אכרם חסון: הגיע איתנו גם חבר הכנסת חמד עמאר, אבל אנחנו נשמח לשמוע קודם כל את נציג מינהל האוכלוסין ששם רוב הבעיות.

אכרם חסון: מדוע חלק גדול מהאוכלוסייה הזאת עדיין לא זכו לקבל תעודות זהות?

אכרם חסון: מה הקשיים, מי מעכב את זה, מה הם צריכים לעשות כדי שאנחנו נפתור את הבעיה הזו?

עמוס ארבל: טוב, בוקר אור.

עמוס ארבל: אני אפתח במשפט הסיכום, מבחינתנו אין שום בעיה לגבי קבוצת האוכלוסייה הזו.

קריאה: אז בוא תגיד לנו את התהליך לאלה שכרגע אין - - -

אכרם חסון: חברים, אני מבקש, בישיבות בוועדות לא מגיבים ולא מדברים.

אכרם חסון: כל מי שרוצה לדבר יירשם ואנחנו ניתן לו את זכות הדיבור.

אכרם חסון: בבקשה.

עמוס ארבל: אני לא אסקור אחורה מ-2004, מאז נחקק חוק צד"ל, מה נעשה במדינת ישראל מבחינת משרד הפנים, רשות האוכלוסין, מאז ועד היום, אבל קבוצת האוכלוסייה הזו טופלה באופן מיוחד, באופן חריג ובאופן מבחינתנו הטוב ביותר שאפשר על פי החוק שחוקק אז ב-2004.

עמוס ארבל: צריך לזכור שצריך להבדיל כאן

עמוס ארבל: במספר סטטוסים שהם שונים ואנחנו לעתים מתבלבלים ביניהם.

עמוס ארבל: יש אזרחים, יש תושבי קבע ויש תושבים ארעיים.

עמוס ארבל: חוק צד"ל אפשר לתת לכל האוכלוסייה שהוכרה א'5, זה תושב ארעי, לאחר מכן הם שודרגו לתושב קבע ומי שרצה ויכול היה וענה על כל הקריטריונים שינה מעמדו לאזרח ישראלי.

אכרם חסון: כמה יש לנו במעמד א'5?

עמוס ארבל: אז היו בסביבות 3,000 ושודרגו, לדעתי יש מעט מאוד היום עם א'5, שהם תושבים ארעיים, לא אמורים להיות, למעט כאלה שעזבו את ישראל, חזרו חזרה ללבנון או עזבו למדינות אחרות.

חמד עמאר: אלה שנמצאים כאן, כמה יש לנו ארעים, כמה תושבים וכמה אזרחים?

עמוס ארבל: לדעתי יש משהו כמו 3,000 - - -

חמד עמאר: על פי נתון מדויק שלך, חייב להיות לך נתון מדויק.

עמוס ארבל: נכון, יש לי נתונים.

עמוס ארבל: נכון להיום בסביבות 2,800 קיבלו תושבות ארעית מסוג א'5, מרביתם שודרגו לתושב קבע.

חמד עמאר: מספרים, אני לא - - -

אכרם חסון: 2,800.

חמד עמאר: לא, מספרים, הוא אמר שודרגו.

חמד עמאר: מספרים אתה יכול לתת?

עמוס ארבל: אני יכול לתת, כן.

עמוס ארבל: יש היום בסביבות 2,400 אזרחים ישראלים, יש בסביבות 300 תושבי קבע ויש בסביבות 100 שהם עם רישיון ארעי.

עמוס ארבל: כך שכל אדם שכזה, יש לו תעודת זהות, מבחינתנו גם תושב ארעי מבחינת החוק הוא בעל תעודת זהות.

חמד עמאר: מה-100 שהם תושב ארעי, מי שרוצה להיות אזרח בעצם, לא תושב קבע?

עמוס ארבל: הוא צריך להיהפך לתושב קבע ולאחר מכן להיות אזרח ישראלי.

חמד עמאר: למה הם לא עשו את זה?

חמד עמאר: הם הרבה שנים כאן.

עמוס ארבל: אני לא עוקב אחרי כל אחד.

חמד עמאר: הם לא רצו או שאתם - - -

עמוס ארבל: אני לא עוקב אחרי כל אחד.

עמוס ארבל: יש חלק שלא רצו, יש חלק שעזבו את הארץ ויש חלק שהם לא מאושרים, מבחינה פלילית, ביטחונית וכאלה, שהגורמים הביטחוניים אינם ממליצים או אינם מאשרים את השדרוג שלהם לתושב קבע.

עמוס ארבל: אנחנו לא מכירים תופעה, בטח לא תופעה, פה מקרה אחד, פה שניים, יכול להיות, כמקרה פרטני גם לגבי אזרח, אדם שהוא יהודי, ישראלי, או נוצרי או כל בעל דת אחרת, שבמידה שהוא רוצה לשדרג את מעמדו מ-א'5 לתושבות קבע או אזרחות, הוא צריך לעבור את אותם תבחינים בדיוק כמו אנשי צד"ל.

עמוס ארבל: בעניין הזה אם אין המלצה של גורמי הביטחון ומשטרת ישראל אז כמובן שאנחנו לא משדרגים.

עמוס ארבל: הייתה קבוצה קטנה שנכנסה, שהם לא ענו על פי חוק צד"ל לקריטריונים, לדעתי משהו כמו 30 איש, לא יותר, נפשות, לאו דווקא גברים, והם היו חסרי מעמד בכלל.

עמוס ארבל: הם נכנסו לישראל עם הנסיגה של כוחות צה"ל חזרה לישראל, הם נכנסו איתם, או שהיו בצד הישראלי עוד כעובדים כאלה או אחרים בצד הזה.

אכרם חסון: ולא יכלו לחזור.

עמוס ארבל: ולא יכלו לחזור.

עמוס ארבל: ואז לפני חמש או שש שנים, עוד כשאלי ישי היה שר הפנים, טיפלנו בהם מול עמותה שישבה במעלות, אני לא זוכר איך קוראים להם, בחורה שם שהייתה קשורה לאנשי צד"ל, אספנו את השמות שלהם, בעבודה שעשינו מול יוסי פלד שהיה אז חבר כנסת ושר גם, הוא ריכז וטיפל באוכלוסייה הזו ונתנו להם ב'1 לשלוש שנים באישור שר הפנים ולאחר מכן שדרגנו את המעמד שלהם לתושבות ארעית של א'5.

עמוס ארבל: יכול להיות מקרה פרטני כזה או אחר, שוב, כמו כל קבוצת אוכלוסייה, שיש איתה בעיה כזו או אחרת, אבל באופן עקרוני אין שום בעיה מבחינתנו לתת תושבות קבע ואזרחות ישראלית לקבוצת האוכלוסייה הזו.

חמד עמאר: גם אלה שהיו כאן ונשארו, לא - - -

עמוס ארבל: נדמה לי שאז שר הפנים קבע שהם יהיו לפחות ארבע שנים א'5, אני לא בקי בכל אחד כמה זמן עבר מאז שנתנו לו את ה-א'5, אבל אם כן הוא יכול לשנות לתושב קבע ולאחר מכן לאזרח ישראלי.

עמוס ארבל: לא הייתה מניעה לשדרג אותם.

אכרם חסון: עמוס, בוא נבדוק, בבקשה, ברשותך, אם יש מישהו כזה במעמד שאתה דיברת עליו שנמצא איתנו כאן.

אליאס נהרא: (מדבר בערבית).

אכרם חסון: (מתרגם תרגום חופשי מהשפה הערבית) אשתו כאן וילדיו כאן וכולם עם אזרחות חוץ ממנו.

עמוס ארבל: למה הוא לא?

אכרם חסון: לפי מה שהוא אומר, הוא אמר שהוא לא הגיש בקשה, אבל איך אפשר שאשתו וילדיו מגישים בקשה והוא לא?

אכרם חסון: יכול להיות ש - - -

עמוס ארבל: קודם כל אפשר.

אכרם חסון: תשמע, לפעמים השפה היא מכשול.

אכרם חסון: יכול להיות שהוא לא הבין בדיוק מה צריך לעשות.

עמוס ארבל: או שהוא לא הבין, או שיש איתו בעיה ספציפית שאין לאישה ולילדים.

עמוס ארבל: אז מנעו אותו ולאחרים כן נתנו.

אכרם חסון: אז אני ממליץ לו ללכת למשרד הפנים הקרוב למגוריו ושיגיש בקשה.

אכרם חסון: מה שמך?

אליאס נהרא: אליאס נהרא.

עמוס ארבל: אני אקח אחרי זה את מספר הזהות שלו ואני אתן לו תשובה.

אכרם חסון: אוקיי, תודה.

אכרם חסון: עמוס ארבל, עוד משהו?

עמוס ארבל: מנהל מחלקת אזרחות - - -

אכרם חסון: רונן ירושלמי, בבקשה תציג את עצמך במה אתה מטפל.

רונן ירושלמי: אני רונן ירושלמי, מנהל המחלקה לאזרחות ברשות האוכלוסין וההגירה.

רונן ירושלמי: רציתי רק להוסיף שחוק צד"ל גם קבע קריטריונים מי רשאי לקבל את המעמד הזה.

רונן ירושלמי: ההגדרה של חייל צד"ל ובן משפחה זה איש צד"ל, בן זוגו, הורה או ילדו.

רונן ירושלמי: כלומר יש מצב שיש פה איש צד"ל שאחיו פה, אבל על פי החוק הוא לא נופל בקריטריונים.

רונן ירושלמי: לכן יכול להיות שישנם גם במקרים האלה אנשים שיש להם מעמד שהוא מעמד ארעי והם לא שודרגו כי הם לא עומדים בקריטריון הבסיסי.

אכרם חסון: אבל אחרי 18 שנה אנחנו חייבים לתת להם פתרון.

רונן ירושלמי: אני אומר עוד פעם, ההגדרה של החוק היא מאוד מאוד ברורה, זה בן זוג, הורה או ילד.

רונן ירושלמי: אם יש אח, צריך להעביר את זה ולאור הוראת השעה שישנה צריכים להעביר מקרה כזה לשר הפנים לאישור.

רונן ירושלמי: אם יש משהו פרטני, איזה שהוא מקרה פרטני שפונים אלינו לאחת מהלשכות ומסתבר שמדובר באח או מה שלא יהיה, אנחנו מעבירים את זה לאישורו של שר הפנים.

רונן ירושלמי: זו גם איזה שהיא דרך במרכאות להלבין את אלה שלא יכולים לקבל במסגרת החוק ובהגדרת החוק.

אכרם חסון: אז תן לי, בבקשה, אני אתרגם להם.

אכרם חסון: (מתרגם את הדברים לערבית).

עמוס ארבל: האדם כאן הוא תושב קבע, הוא לא תושב ארעי.

אכרם חסון: הוא תושב קבע.

עמוס ארבל: תושב קבע, בשביל להתאזרח צריך להגיש בקשה.

רונן ירושלמי: דבר נוסף, בכל מקרה של אדם שטועה, ויש כאלה שטועים, פונים ללשכה וטוענים באופן פרטני: אני זכאי לפי חוק צד"ל, בלי שום קשר לאחי, אחותי או אבא שלי.

רונן ירושלמי: אנחנו אומרים לו שייגש למשרד הביטחון, שזה הגוף המוסמך, שיציג בפניו את הניירת שלו.

רונן ירושלמי: ברגע שמשרד הביטחון פונה אלינו, וזה קורה, אמנם בטפטוף, כי אין הרבה, שהנדון פנה אליהם והוא הוכר כזכאי צד"ל, הוא ישר נכנס לרשימה של האנשים שיכולים לקבל מעמד ואזרחות.

רונן ירושלמי: אז אני אומר, גם במקרים שהם טוענים שהם זכאים בפני עצמם ללא שום קשר לבן משפחה, הם אמורים להציג למשרד הביטחון והוא הגוף שאמור להגיד לנו, אנחנו לא מכירים אותם, האם הוא זכאי או לא זכאי.

דאהר נהרא: (מדבר בערבית).

אכרם חסון: (מתרגם תרגום חופשי מהשפה הערבית) מר נהרא אומר שהחוק הוא נכון והוא ברור ולכן אין שום בעיה, מי שעונה על הקריטריונים מגיש ומקבל, מי שלא עונה על הקריטריונים לא מקבל.

דאהר נהרא: (מדבר בערבית).

אכרם חסון: (מתרגם תרגום חופשי מהשפה הערבית) יש לנו 40 אזרחים, אין להם תעודת זהות, כתוב בתעודה, אין מספרים שם, הכול אפסים.

דאהר נהרא: יש להם תעודת מעבר, לא תעודת זהות.

אכרם חסון: זה טראבל פס.

אכרם חסון: זה כמו אנשי רמת הגולן ואנשי ירושלים המזרחית.

עמוס ארבל: כנראה שהם לא אזרחים.

דאהר נהרא: הלוואי, יש להם מספר אפס אפס אפס, לא יכול להיכנס לבית חולים, לא יכול לקבל תלוש, לא יכול לפתוח מספר תשלום בבנק, לא יכול לעשות שום דבר.

דאהר נהרא: 18 שנה הוא כבר בארץ, או שתזרקו אותם בחוץ או תנו להם מה שצריך לחיות.

דאהר נהרא: אי אפשר להמשיך ככה, אי אפשר.

דאהר נהרא: 18 שנה - - -

עמוס ארבל: עמוס, או ירושלמי, מי מכם יענה, בבקשה?

עמוס ארבל: אתה טוען שהם אזרחים?

דאהר נהרא: הם עובדים, הם הכול בישראל.

עמוס ארבל: לא, עובדים זה לא אומר כלום.

עמוס ארבל: בן אדם עובד יכול להיות גם לא חוקי 100 שנה.

דאהר נהרא: יפה, אבל הם לא עשו תיק פלילי, לא עבריינים, לא עשו שום דבר.

עמוס ארבל: מה הסטטוס שלהם?

דאהר נהרא: יפה, הם מבקשים מספר תעודת זהות שיכולים לפתוח מספר חשבון, שהם יכולים לשלם עבור - - -

עמוס ארבל: איזה סטטוס הם?

קריאה: הם לא מוגדרים, אין להם הגדרה.

חמד עמאר: אני אסביר אותו.

חמד עמאר: הוא מדבר על 40 איש, יש להם תעודת זהות, שמספר תעודת הזהות שלהם הוא אפס אפס אפס.

עמוס ארבל: אין להם תעודת זהות.

אכרם חסון: זה לא תעודת זהות אפילו.

חמד עמאר: תעודת מעבר.

עמוס ארבל: אין להם גם תעודת מעבר.

חמד עמאר: אז מה יש להם?

עמוס ארבל: אין להם כלום כנראה.

דאהר נהרא: לא יודע, אבל אני יכול להשיג, זו לא בעיה.

דאהר נהרא: הם כמעט - - -

רונן ירושלמי: תעביר לנו דוגמה, נבדוק אותה.

רונן ירושלמי: הוא לא קיים.

עמוס ארבל: צריך לזכור שתעודת מעבר היא מסמך ליציאה מן הארץ, זה לא קשור בכלל לתושבות ולמעמד בישראל.

חמד עמאר: מה שהוא אומר, כי אני נתקלתי גם עם בעיה כזאת, יש 40 איש בערך, אפילו יותר - - -

עמוס ארבל: אנחנו רוצים לעזור.

עמוס ארבל: אנחנו לא מכירים את ה-40 האלה.

חמד עמאר: הם נכנסו לישראל, אין להם שום מעמד בישראל.

עמוס ארבל: אמרתי קודם בתחילת דבריי שאנחנו הכרנו בקבוצה שכזו, 20 ומשהו איש, בסביבות 30 איש.

חמד עמאר: כן, זה מה שהוא דיבר עכשיו.

עמוס ארבל: אם יש עוד 40 כאלה, אנחנו לא יכולים לגלות אותם, אנחנו לא יודעים.

עמוס ארבל: מי שייתן לנו רשימה של כל ה-40, עם מספר כלשהו שיש לגביהם, שהם יודעים לגבי המספר הזה, תאריך לידה, משהו, נבדוק את כל השמות.

עמוס ארבל: היום בחוק סמכות שר הפנים רק לאשר משהו, מעמד כלשהו, גם ב'1, גם אישור לעבוד כאן בישראל, רק על ידי שר הפנים.

עמוס ארבל: זו הסמכות על פי תיקון חוק האזרחות, הוראת השעה.

עמוס ארבל: בהתאם לכך אנחנו נעשה מבצע לגבי כל הקבוצה הזו.

עמוס ארבל: אנחנו מאוד רוצים להלבין אותם, אף אחד לא חושב שעכשיו, אחרי 18 שנה יהיה אפשר להחזיר אותם חזרה ללבנון, אנחנו לא חושבים כך.

אכרם חסון: עמוס, אנחנו הקמנו פורום קטן של נציגות שלהם ביחד עם חבר'ה ישראלים ואנחנו נטפל בהם, נאסוף את המידע ונעביר לכם בצורה מסודרת.

עמוס ארבל: שיכינו את הרשימה, פעם אחת ולתמיד נלבין אותה ונגמור את הסוגיה הזו.

אכרם חסון: מאה אחוז.

אכרם חסון: איתנו נציג משרד המשפטים.

אכרם חסון: תציג את עצמך, בבקשה.

עמרי בן צבי: שלום, קוראים לי עמרי בן צבי, מייעוץ וחקיקה, המחלקה המנהלית.

אכרם חסון: מה ששמעת כאן, אתה מכיר את הסוגיות שאנחנו מעלים כאן?

אכרם חסון: האם יש לכם פתרונות?

אכרם חסון: אתם מטפלים בצד"ל?

אכרם חסון: איפה הם אצלכם במשרד המשפטים?

עמרי בן צבי: אנחנו מלווים את רשות האוכלוסין בטיפול בסוגיה.

עמרי בן צבי: כמו שעמוס אמר, מי שיש לו סמכות להכריע בבקשות הפרטניות זה שר הפנים.

עמרי בן צבי: כשמתעוררות שאלות משפטיות רוחביות כמובן שאנחנו מסייעים במה שצריך.

עמרי בן צבי: כרגע, ממה שאני שומע כאן וממה שגם הגיע אלינו, לא התעוררה שאלה משפטית רוחבית שאנחנו צריכים לענות עליה, אבל אנחנו כאן ונשמח לענות על שאלות משפטיות ככל שיש.

עמרי בן צבי: כמובן שנשמח.

עמרי בן צבי: ולגבי מה שהתעורר עכשיו, כמו שעמוס אמר, אני חושב שהדבר הנכון לעשות הוא שיפנו באופן מסודר לרשות האוכלוסין ואני בטוח שכמו שהם טיפלו עד עכשיו הם ימשיכו לטפל.

אכרם חסון: נכנס אלינו ראש מועצת מטולה, חבר יקר שביקרנו איתו, הלוואי שכל ראשי המועצות היו מטפלים באנשי צד"ל כמו שהוא עושה, הוא עושה עבודת קודש ואני מברך אותו ומברך את כל העשייה.

אכרם חסון: עכשיו הוא דאג להקמת אנדרטה מיוחדת למען אנשי צד"ל, יש לו רעיון מאוד מיוחד, לפתח את התיירות במטולה באמצעות אנשי צד"ל.

אכרם חסון: אני אשמח אם הוא יברך וידבר שתיים-שלוש דקות, שנשמע בדיוק לאן מגיעים במטולה עם אנשי צד"ל.

דוד אזולאי: טוב, אז הייתי בוועדת חוץ וביטחון וגם דיברתי על הסוגיה של האנדרטה.

דוד אזולאי: אני אומר לצערי, דרך אגב, כאחד שלחם לצדכם ב-13 שנים שהייתי בשירות צבאי בתוך לבנון ובתוך שלוש השנים וחצי שאני ראש מועצה של מטולה, מתגוררים אצלי 17 משפחות יוצאי צד"ל ואני דיברתי על הסוגיה הזאת של האנדרטה, על הבירוקרטיה ועל ההזנחה של מדינת ישראל, לצערי, ב-18 שנה האחרונות, שלא השכילו להקים אנדרטה.

דוד אזולאי: אני מאוד מאוד מקווה שאנחנו בישורת האחרונה לקראת תחילת אנדרטה בגדר הטובה, כולכם בטח מכירים את הגדר הטובה, שעברתם בה לא מעט פעמים בזמן שהותכם במדינת ישראל ושהותנו בלבנון, ולצד זה אני רוצה להקים מתחם תיירות ועסקים קטן שיופעל רק על ידי אנשי צד"ל, תושבי מטולה ותושבי קרית שמונה.

דוד אזולאי: אני מקווה מאוד שמשרד ראש הממשלה ומשרד האוצר יקבלו את ההצעה שלי, שהיא תהיה פטורה ממע"מ, כמו באילת בדיוק, להקים מתחם תיירות ומסחר קטן ליד האנדרטה והיא תהיה פטורה ממע"מ וכך זה ימשוך יותר אנשים.

דוד אזולאי: אני מאמין שזה גם ייתן תעסוקה וגם יכבד את האנדרטה שתוקם שם.

דוד אזולאי: אני באמת אומר בצער שאנחנו, מדינת ישראל, 18 שנים לא השכילו לעשות את זה.

דוד אזולאי: אני מאוד מקווה שבחצי השנה הקרובה אנחנו נהיה אחרי ואנחנו נהיה כבר בטקס החנוכה של האנדרטה ושיהיה לכולנו בהצלחה.

דוד אזולאי: תודה רבה.

אכרם חסון: מישל נהרא?

מישל נהרא: כן.

אכרם חסון: יש לנו נציגים מטעם הארגון שלהם ואנחנו מבקשים שנשמע אותם.

מישל נהרא: העניין שדיברתם עליו, הוא לא הגיש בקשה לאזרחות בגלל שהוא בן אדם שלא מדבר עברית.

מישל נהרא: רוב החיים שלו הוא היה בצבא לבנון, שירת עם מישל חדד ואחר כך אנטואן לאחד והיה בשירות בית הסוהר בכלא אל-ח'יאם, הגיע לפה, לא מדבר ערבית.

מישל נהרא: יש לו בעיה רפואית גם עם אשתו, הוא מקבל קצבת זקנה בסביבות 5,000-4,000 שקל, משלם שכר דירה מעל 4,000 שקל.

מישל נהרא: העניין הוא שכל הזמן הוא לא במצב סביר.

מישל נהרא: אף אחד לא טיפל בו, העבירו אותו, שמו אותו בקליטה, אין לו דירה.

מישל נהרא: רוב אנשי הצד"ל, יש להם את הבעיה הזאת, רובם בממוצע בגיל מ-50 עד 70, הוא בן 75.

מישל נהרא: זה כל הסיפור.

עמוס ארבל: ראשית, אנחנו יודעים לטפל גם בכאלה שלא דוברים עברית.

עמוס ארבל: שנית, אפשר לצרף בן משפחה שמדבר, שכן, חבר, מישהו שיכול לבוא ולעזור לו.

מישל נהרא: זה לא העניין, אני התכוונתי - - -

עמוס ארבל: שנייה, שנייה.

מישל נהרא: אדוני, סליחה - - -

עמוס ארבל: אנחנו רוצים לטפל, אנחנו לא נגד, אנחנו בעד.

עמוס ארבל: מעבר לכך, תושבות הקבע שלו נותנת את כל הזכויות כמו כל אזרח ישראלי לגמרי, כלומר הוא לא נפגע בזה שהיום הוא רק תושב קבע ולא אזרח ישראלי חוץ מזה שאין לו דרכון והוא לא יכול להצביע לכנסת, זה שני הדברים היחידים.

מישל נהרא: נכון, הוא מקבל כל מה - - -

עמוס ארבל: יפה, כלומר גם אם - - -

מישל נהרא: הוא דיבר על מה שהוא מקבל, הוא שירת בצבא - - -

עמוס ארבל: אדון, אנחנו לא אומרים נגד.

עמוס ארבל: גם אם מחר בבוקר הוא יהיה אזרח, מבחינת התנאים, אמרת קודם, ביטוח לאומי וכל המסביב שקשור לזה, אלה אותם תנאים בדיוק.

עמוס ארבל: לא יהיה לו שקל אחד יותר ולא פחות.

מישל נהרא: בדיוק, אבל אני רציתי להעביר מסר.

מישל נהרא: רוב אנשי צד"ל, כמו הבן אדם הזה, מתייאשים.

עמוס ארבל: שלא יתייאש, אין סיבה בעולם, זה משהו שאפשר לטפל בו וזה לא משהו מאוד מסובך, לכל תושב קבע יש זכות במדינת ישראל להגיש בקשה לאזרחות ואם אין מניעה, כמו שאמרתי קודם, הוא יהיה אזרח.

אכרם חסון: תודה.

אכרם חסון: אתי צור.

אכרם חסון: תציגי את עצמך, בבקשה.

אתי צור: שמי אתי צור.

אתי צור: אני כתבתי את זה.

אתי צור: אדוני היושב ראש, חבר הכנסת אכרם חסון, גבירותיי ורבותיי, חברות וחברי כנסת נכבדים, עמיתיי למאבק בנפגעי המערכת.

אתי צור: בראש ובראשונה ברצוני להודות לכל השותפים להגעתנו הנה ולבמה המכובדת לה אנו זוכים ומקווים להישמע.

אתי צור: ברצוני לומר מספר מילים מתוך כאב אמיתי, אך תחילה הרשו לי להציג את עצמי.

אתי צור: שמי אתי צור, אני ישראלית ויהודייה שוות חובות וזכויות במדינתנו, חונכתי על ערכי המורשת היהודית ועל ערכי הדמוקרטיה היהודית וגדלתי להאמין בשלום ובבואו וכי מדינתנו ועמי יכולים להכיל את מגוון התרבויות והמסורת סביבנו, בקבלה ובאהבה, כמו שמצווה עלינו דתנו.

אתי צור: אני ניצבת מולכם היום בשאיפה לספר סיפור, סיפור זה אינו שלי ואינו של בני עמי, אך הוא סיפור של בני משפחתי, כך אני בוחרת להגדירם וכך אני רואה אותם.

אתי צור: הרשו לי להחזיר אתכם כ-30 שנים בזמן, לשירותי הצבאי אשר שירתי בדרום לבנון כפקידתו של אלוף משנה אברהם חידו ז"ל ביק"ל.

אתי צור: כחלק משירותי שירתנו לוחמי צד"ל ולוחמי צה"ל אלו לצד אלו, לבנונים וישראלים יחד, מי היה מאמין, יהודים, נוצרים, מוסלמים ודרוזים זה לצד זה תוך מטרה משותפת אחת, לשמור על הבית.

אתי צור: לראשונה בחיי הצלחתי להאמין שהדו קיום אפשרי וקרוב מתמיד.

אתי צור: בני משפחותיהם של חיילי צד"ל ראו בנו כבני בית, אירחו אותנו, דאגו לנו לכל מחסורנו ועשו בשבילנו כל שביכולתם כדי להקל על שהותנו במדינתם ולהראות את הוקרת התודה על המסוגלות לראות בנו מעבר לדיכוטומיה הברורה ולהגן אחד על ביתו של השני.

אתי צור: צה"ל עזר לאנשי צד"ל, הוא אימן אותם, סיפק להם נשק והכשרה ובתמורה חיילי צה"ל היוו את קו ההגנה הראשון בגבול הצפוני.

אתי צור: הייתה פה הבנה הדדית, חיילי צד"ל האמינו בכוחה של מדינת ישראל והאמינו כי חבריה לחרב לא ינטשו אותם וכך גם חיילי צה"ל היו מוכנים למות למען חבריהם החדשים.

אתי צור: בשיתוף פעולה עם חברינו הלבנונים עם מדינת ישראל הם חרצו את גורלם אל מול החיזבאללה, אך זה הסיכון שהם הסכימו לקחת, סיכון שהם הסכימו לקחת מתוך אמונה חזקה בנאמנות לחבריהם מצפון, צבא ההגנה לישראל ולוחמיו.

אתי צור: אך טעות הייתה בידם, ב-24 במאי בשנת 2000 הוכרזה נסיגתו של צה"ל מלבנון וזאת ללא כל אזהרה והתראה, לא לאנשי צד"ל ולא לאנשי צה"ל.

אתי צור: איני כאן לבקר את ההחלטה, לשמור זאת בסוד או לעסוק בהחלטותיהם של הביטחון, אני כאן כדי למחות על ההחלטה שהתקבלה, או לא התקבלה מיד שלאחריה.

אתי צור: עם נסיגתו של צה"ל מלבנון לא נשארה לאנשי צד"ל, שגורלם נחרץ, בררה אחרת.

אתי צור: בהתראה של שעות בודדות הם נאלצו לארוז מזוודה, את כל חפציהם במזוודה קטנה, ולנוס על נפשם לעבר הגבול הישראלי.

אתי צור: הם האמינו שהם יכלו להשאיר את חייהם מאחור כיוון שבני בריתם החדשים, הלוא הם צבא ההגנה לישראל ועם ישראל, יעמדו בהבטחותיהם ויקבלו אותם באהבה ובהבנה, יספקו להם מקלט, בית או אפילו חלקה קטנה, חינוך וקליטה הוגנת, רק את הצרכים הבסיסיים.

אתי צור: דמיינו את עצמכם, דמיינו את סביכם, אולי אפילו את הוריכם, אלו שבאישון לילה ארזו את כל שיכלו, עזבו את בתיהם וברחו מגורל מר וממוות בטוח.

אתי צור: תמונות ילדות במסגרות, בובות צהובות וצעצועים.

אתי צור: כיצד אנחנו, העם היהודי, למרות הקשיים והרדיפות אינו חש חמלה עבור אלו שנגזר עליהם גורלם?

אתי צור: היו שבחרו אחרת, כמו סלאמה שחזר בשביל בתו שנשארה בלבנון מאחור ועמדה תחת איומים.

אתי צור: סלאמה נותר שם ללא כלום, ביתו נלקח, רכושו נלקח, משפחתו בישראל עדיין לא יודעת מה מצבו שם ומה עובר עליו.

אתי צור: או ג'לס, שהתקשה לחיות במדינה שרואה בו כזר, אינו יכול להשתלב.

אתי צור: הוא נתפס על ידי החיזבאללה ועונה עד שליבו נדם, נרצח בדם קר.

אתי צור: כיום קיימות בישראל כ-400 משפחות החיות כבר 18 שנה ונאבקות לשרוד.

אתי צור: הן חיות מתחת לקו העוני, חוות קשיי הסתגלות קשים, קשישים וילדים כאחד נאלצו ללמוד שפה זרה ללא סיוע ונלחמו לדיור הולם, מציאת עבודה ופרנסה וחיים בכבוד.

אתי צור: מדינת ישראל הפקירה את אלו, הפקירה את חברינו ואת בני משפחתנו, השאירה אותם ללא כל סיכוי לשרוד, לא כאן ולא בלבנון.

אתי צור: למרות כל אלה אתם תמצאו אותם עדיין נאמנים למדינת ישראל, גם היום משרתים בצה"ל, משלמים מיסים, עומדים בכל חובותיהם, זה הזמן לתת להם את הזכויות.

אתי צור: אני פונה אליכם היום, נבחרי העם, שגינו בעבר ובני בריתנו שילמו על כך בחייהם, האם נמשיך להפנות להם עורף או שמא נתקן את העוול שנעשה?

אתי צור: אני קוראת לכם להצטרף אלינו, להירתם למאבק למען חברינו ובני בריתנו הלוחמים, לתת להם סוף סוף דיור ונלווה לכך, לפתור בעיה של 50-40 איש מקרב הלבנונים השוהים בישראל ללא תעודת תושב ותעודת זהות כמו שמגיע להם.

אכרם חסון: קודם כל תבורכי, אנחנו מודים לך מאוד.

אכרם חסון: אנחנו מעריכים את העשייה שלך במשך השנים, אנחנו מקווים שיהיו לך הכוחות להמשיך ולעזור ולקדם וכל הכבוד.

אכרם חסון: אני רוצה לקדם בברכה ילדה שהגיעה מיפו במיוחד, היא מלווה אותנו, קוראים לה נורהאן.

אכרם חסון: אהלן וסהלן נורה

אכרם חסון: אן, ברוכה הבאה.

אכרם חסון: איתנו עוד מהקבוצה שמלווה אתכם, דני אבו סמרא.

אכרם חסון: בבקשה, בקצרה, לא לחזור על אותם דברים.

אכרם חסון: בבקשה.

דני אבו סמרא: שלום רב.

דני אבו סמרא: ברשותכם, אני רוצה להודות לכם על הפגישה, תודה רבה.

דני אבו סמרא: השם שלי דני אבו סמרא, אני גר בטבריה, נשוי עם ארבעה ילדים, שירתי בצד"ל מ-76' עד שנת 2000 ברצף, הייתי בדרגת סרן, הייתי סגן מ"פ 601, אחראי על 24 טנקים.

דני אבו סמרא: בכל זאת לא הכירו בנו במשרד הביטחון, אנחנו הכול פה בסל קליטה, אפילו אנחנו באנו לארץ ב - - - צבא.

דני אבו סמרא: אני הייתי בבסיס, אמרו לי: תיכנס לממשלת ישראל.

דני אבו סמרא: אנחנו התחלנו מ-76' עם ראיד חדד, אללה ירחמו.

דני אבו סמרא: ב-76' לא היה כיפת ברזל, לא היה מטוס בלי טייס, אנחנו היינו כיפת הברזל, אנחנו היינו הכול, שמרנו על הגבול שלנו, שמרנו על הכפר שלנו והיינו ביחד, אנחנו וצה"ל, לאותן משימות הולכים, אחד שומר על השני, אוכלים ביחד, ישנים ביחד, הכול ביחד.

דני אבו סמרא: אף פעם לא חשבנו שאנחנו נהיה בישראל ויהיו לנו בתים בישראל.

דני אבו סמרא: היה לנו כפר, יש לנו משהו לזכור בכפר שלנו, יש לנו בית קברות, יש לנו הכול.

דני אבו סמרא: פתאום אנחנו בארץ פה, מה אנחנו עושים?

דני אבו סמרא: אנחנו גדולים בגיל, אין לנו מקצוע, אין לנו כלום, אנחנו אנשי צבא, לא מבינים כלום.

דני אבו סמרא: אני עשיתי יותר ב-20 קורסים ב - - - בגולן, בטאבה, בכל מקום.

דני אבו סמרא: לא רק אני, כל החבר'ה פה, אנחנו חיילים.

דני אבו סמרא: אף אחד לא טיפל בנו כמו שצריך.

דני אבו סמרא: מה נעשה?

דני אבו סמרא: אנחנו כולנו עובדים פיזית, אנחנו לא יכולים לעבוד פיזית, אנחנו רוצים - - -

אכרם חסון: אתה מאלה שלא קיבלו דיור?

דני אבו סמרא: כן.

דני אבו סמרא: לא קיבלתי.

דני אבו סמרא: אני סל קליטה, גם כמו כל החבר'ה, אחרי 24 שנה ברצף בצבא.

אכרם חסון: אנחנו מכירים את המצב הזה ולכן מטפלים ואנחנו מקווים שגם יהיה פתרון.

דני אבו סמרא: בסדר.

דני אבו סמרא: אנחנו מבקשים שיעשו לנו חוק, לכל בן אדם, ייתנו לנו חוק, משכורת בבקשה כל סוף חודש ודירה.

דני אבו סמרא: כמו כל חייל בצה"ל שהוא עובד, הוא שירת ותודה רבה למדינת ישראל.

דני אבו סמרא: תודה לכם.

אכרם חסון: תודה רבה.

אכרם חסון: יוסף, תפאדל, יוסף ג'יליאן.

יוסף ג'בארין: כן.

יוסף ג'בארין: (מדבר בערבית).

אכרם חסון: תודה לך.

אכרם חסון: הוא אמר שהוא מודה למדינת ישראל והוא מבקש עזרה במה שנקרא רכישת בית.

אכרם חסון: זה הנושא שאנחנו מטפלים לכ-450 משפחות כדי לקבל בית וזה אולי גם נציג משרד המשפטים יבין.

אכרם חסון: הם כאן כבר 18 שנים.

אכרם חסון: אנחנו משתתפים בשכר דירה סמלי, בין 800 ל-1,200 שקל למשפחה.

אכרם חסון: אם היינו נותנים להם את הבית היינו כבר משלמים משכנתא 18 שנים.

אכרם חסון: אני לא יודע מי מקבל את ההחלטות, איך קיבלו את ההחלטה, למה עשו את הדבר הזה.

אכרם חסון: אני כבר שנתיים אומר שהמדינה תיקח משכנתא ותיתן להם בתים, כל אחד והמפתח ותגיד לו תודה רבה על כל מה שעשית למדינת ישראל.

אכרם חסון: זה מה שאנחנו זקוקים לו עכשיו.

אכרם חסון: יש לנו הבטחה שזה יתממש, אבל לצערי הרב עד עצם היום הזה אין לנו את המסמך הרשמי הסופי עם החותמת שאכן זה מה שיהיה.

אכרם חסון: זה אתגר גם למשרד המשפטים שיעזור לנו, כי אי אפשר להשאיר 450 משפחות כשהם רחוקים מהתרבות, רחוקים מהשפה, אין להם עבודה.

אכרם חסון: היה להם קשה מאוד להיקלט במדינת ישראל וגם בסוף החודש הם צריכים לדאוג לשכירות, אם לא, יזרקו אותם לרחוב.

אכרם חסון: זה מצב שאנחנו לא מאחלים אותו לאף אזרח באף מקום בעולם.

קריאה: פאדי מנצור, הוא גם מוגדר - - -

אכרם חסון: פאדי מנצור, שתי דקות, בבקשה.

פאדי מנצור: אני מטבריה, שרתי בצבא עשר שנים, הגענו בשנת 2000 לארץ.

פאדי מנצור: אין לי מה להוסיף על כל מה שדובר כאן, דיברתם הרבה דברים, אין לי מה להוסיף, רק דבר אחד יש לי להגיד לכם.

פאדי מנצור: אני גאה שאני בישראל ואני אוהב את מדינת ישראל וגידלתי את הילדים שלי על אהבת המדינה הזו ואף פעם לא נתתי לילדים שלי שירגישו שהם אוכלוסייה אחרת מהאוכלוסייה היהודית, אחד על אחד.

פאדי מנצור: הם למדו בבתי ספר, סיימו בתי ספר וגם שירתו את המדינה הזו, כמו שאבא שלהם עשה.

פאדי מנצור: אבל אני כן מאוכזב ממדינת ישראל, מהממשלה, הממשלה פגעה בנו בגדול.

פאדי מנצור: אנחנו לא צריכים לקבל מה שעשו לנו, אנחנו נתנו את החיים שלנו, אנחנו שישה אחים במשפחה אחת, שני אחים נכי צה"ל, איפה אנחנו?

פאדי מנצור: באיזה מעמד אנחנו?

פאדי מנצור: עובדים מהבוקר עד הלילה בקושי להביא את המשכורת הביתה.

פאדי מנצור: השכלה מאוד נמוכה, אין אחד מאיתנו כאן שיושב שיש לו השכלה גבוהה, אין אחד מאנשי צד"ל - - -

קריאה: שלושה אחים נפטרו, נהרגו.

פאדי מנצור: תשאלו את כל אנשי צד"ל, 680 משפחה, 700 משפחה, 900 משפחות, יש משפחה אחת מהם שיש להם מישהו שעובד בבית חולים?

פאדי מנצור: יש משפחה אחת שיש מישהו במשרד הפנים עובד?

פאדי מנצור: יש אחד מהם שעובד בבתי משפט?

פאדי מנצור: אין.

פאדי מנצור: לך לאוכלוסייה הרוסית, הקליטה הרוסית, כל הרוסים עובדים בכל מקום.

פאדי מנצור: לך לארגנטינאים, כולם עובדים בכל מקום מסודר.

פאדי מנצור: לך לאתיופים, בכל מקום הם עובדים.

פאדי מנצור: הקליטה הלבנונית, של הצד"לניקים, לא עובדים בשום מקום, מפעל ובית.

פאדי מנצור: זה המקום של הצד"לניקים.

פאדי מנצור: אני מכבד כל מה שנאמר כאן, אין לי שום טענה, על הדיור ועל הכול, אני מדבר איתכם מכאב, אין לי אבא ואין לי אמא פה, יש לי מדינת ישראל, זה אבא ואמא שלי.

פאדי מנצור: איפה אבא ואמא שלי?

פאדי מנצור: אתם כשהייתם בלבנון אנחנו נתנו לכם את החיים שלנו, היינו לפניכם על הכביש, אבל כשבאנו לישראל זרקתם אותנו לזבל, סליחה על הביטוי, זה לא היה צריך להיות איתנו.

פאדי מנצור: האדון ממשרד המשפטים, למה אני ששירתי את מדינת ישראל בחיים שלי, נתנו אני ואחים שלי את כל החיים, צריך להגיש לבית משפט שאני אקבל את התנאים שלי מבית המשפט?

פאדי מנצור: איפה המדינה פה, למה היא לא הגנה עליי?

פאדי מנצור: אני הגנתי עליה בלבנון, נתתי את חיי, איפה המדינה הזו?

פאדי מנצור: למה אני לא צריך לבקר את הקבר של אבא ואמא שלי?

פאדי מנצור: למה, אני לא בן אדם?

פאדי מנצור: מה, אני סוג ב' או סוג ג'?

פאדי מנצור: אני סוג א'.

פאדי מנצור: אני לא הייתי נותן לחייל אחד שיילך לפניי על הכביש.

פאדי מנצור: אני שירתי בתותחנים, קצין תותחנים, שמונה קורסים עשיתי בישראל.

פאדי מנצור: בשנת 99', ארז גרשטיין, שנפטר אצלנו, קיבלתי את דרגת הקצין ממנו.

פאדי מנצור: איפה אנחנו, חבר'ה?

פאדי מנצור: איפה אנחנו?

פאדי מנצור: הזכויות, בן אדם, תנו לנו את האישיות שלנו, מה שמגיע.

פאדי מנצור: אני לא רוצה להגיד לך תן לי ארמון, אבל תן לי לגור בכבוד.

אכרם חסון: המסר עבר.

פאדי מנצור: אדוני, תסלח לי.

פאדי מנצור: אנחנו כל שנה עוברים מבית לבית וכל העברת בית זה 40,000-30,000 להעביר את הבית, מאיפה אנחנו?

פאדי מנצור: אנחנו כבר מתחת לאדמה, חבר'ה, אנחנו קבורים מתחת לאדמה חיים, אנחנו חיים במדינת ישראל לא חיים, לא יודעים מה זה חיוך.

פאדי מנצור: היינו חיים בלבנון בסכנה, אבל היינו מחייכים, היה לנו את החיוך.

פאדי מנצור: בישראל אין לנו את החיוך, אין לנו את הטעם.

פאדי מנצור: באים אלינו בביקור, מסתכלים מה אנחנו אוכלים בבית, אבל לא שואלים אותי מה כואב לך.

אכרם חסון: לצערנו מה שאתה מתאר אנחנו מכירים ואנחנו מצטערים שהמצב הוא כזה.

אכרם חסון: אנחנו נעשה את הכול כדי לתקן את העוול שנעשה במשך השנים.

פאדי מנצור: אני מבקש, אדוני, ד"ר חסון, אנחנו מודים לך, אני לא אמרתי, אני מודה לכל החבר'ה, מודה גם למשרד הפנים, תודה לכם, תסלחו לי על הכעס שלי, אבל אני אומר לכם שאנחנו מדברים מכאב.

פאדי מנצור: ד"ר חסון, אנחנו פה בישראל לא רוצים כלום, אנחנו רוצים לחיות בכבוד, הכבוד שלנו היה בלבנון, תנו לנו, הכבוד של הלבנונים זה גג.

אכרם חסון: מאה אחוז, מגיע לכם.

פאדי מנצור: אני כל החיים שלי לחיות מתחת לגג, לא לחיות באוהל.

פאדי מנצור: אני רוצה בית, בית שירים אותי וירים את הילדים שלי.

פאדי מנצור: זה מה שאני רוצה.

אכרם חסון: תודה רבה לך.

אכרם חסון: גם מכבד אותנו בנוכחותו כאן חבר הכנסת יעקב אשר, גם נאפשר לו קודם כל לברך אתכם ודבר שני, הוא גם מכיר את הסוגיה ובטח ליבו איתכם ואנחנו נעשה את העבודה ביחד עם כל מי שמקבל החלטות כאן כדי לשנות את המצב.

אכרם חסון: בבקשה.

יעקב אשר: תודה, אדוני היושב ראש.

יעקב אשר: קודם כל אני חושב שהישיבה היא חשובה.

יעקב אשר: יש מושג ביהדות, אצלנו בתורה, שנקרא הכרת הטוב, להכיר טובה למי שהיה ועזר לך גם כשזה היה קשה לו וגם כשזה היה כרוך, ודאי במקרה שלכם, בסכנת חיים.

יעקב אשר: אני חושב שזו החובה הקדושה של כולנו באמת להכיר טובה לאנשי צד"ל.

יעקב אשר: כולנו זוכרים את האומץ שלהם ואת הגבורה שלהם ואת האמינות ואת הנאמנות שלהם.

יעקב אשר: אני מודה שאני לא כל כך בתוך העניין, אני אשמח, אכרם, לשתף פעולה, אנחנו יודעים לשתף פעולה, מכל המפלגות.

יעקב אשר: אני חושב שהדבר הוא צודק, חייבים לתת לכם, לא רק את ההרגשה, אלא לתת את הזהות ואת האחריות ושכל אחד ירגיש כאן שהוא לא נטע זר או משהו כזה.

יעקב אשר: אני אשמח מאוד לשתף פעולה בכל עניין ועניין.

אכרם חסון: בשמחה.

יעקב אשר: אני לא אגיד סתם דברים שאני לא עומד מאחוריהם, כי אני באמת לא מכיר את הסוגיה ואת החסמים, אבל אני בהחלט מתכוון להיכנס לעניין הזה.

יעקב אשר: שיהיה לכם בהצלחה ואנחנו מודים לכם, שוב, בשמנו ובשם כל העם, על השירות הגדול שלכם שעשיתם ועל השירות הגדול שאתם עושים גם היום.

אכרם חסון: (מתרגם את הדברים לערבית).

אכרם חסון: חבר הכנסת ברושי, אתה רוצה להגיד משהו?

אכרם חסון: בבקשה.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, הייתי בבוקר בוועדת חוץ וביטחון ובהמשך במקומות אחרים, אני מכיר את הנושא ועסקתי בו בתפקידים קודמים.

איתן ברושי: אני רוצה לומר שחלק גדול מהטענות שאני מכיר, וגם נשמעו בבוקר, הן צודקות, לא פעם ישראל לא מתייחסת נכון למי ששיתף איתה פעולה ובמשך השנים האחרונות נוצרה פגיעה בלוחמי צד"ל שחירפו את נפשם למען מדינת ישראל ואחר כך יצרו פה אפליה בין מפקדים יותר בכירים ופחות בכירים ופערים גדולים, בעיקר בשיכון, בין לוחמים ובין מפקדים.

איתן ברושי: אנחנו, שגדלנו על שוויון ועל יכולת לקיים חיים משותפים ולא כל דבר נקבע לפי הדרגה, יכולים לומר לממשלה שהיא לא בסדר בעניין הזה ואני מצפה שהתוצאה של היום הזה, שהוא חשוב, תהיה החזרת האיזונים הנכונים והשוויון הנכון בין לוחמים ומפקדים שחירפו את נפשם ביחד למען בטחון ישראל.

איתן ברושי: היציאה החפוזה מלבנון השאירה את לוחמי צד"ל מאחור, ואני חושב שהיציאה הייתה נכונה, אבל היו מספיק הזדמנויות לממשלה, ומינו את השר פלד ואחרים ויש עכשיו נציגות שעוסקת ואני בעצמי עסקתי בזה כעוזר שר הביטחון אהוד ברק, אני חושב שאם יש משהו משמעותי מהיום הזה זה לא רק לתת כבוד, לא רק מחמאות, אלא גם המחאות ולאזן מחדש את ההתייחסות הנכונה של ממשלת ישראל מי שעמד לצדה בשעות הכי קשות.

איתן ברושי: גם עכשיו, לא פעם, ואנחנו יודעים מה קורה בעוטף עזה, ישראל זקוקה לסיוע הזה גם מעבר לגבול ולא יכולה להיות ממשלה שזקוקה לסיוע ונשענת על סיוע כמו של צד"ל בשנים גורליות וכשצריך להחזיר ללוחמים את היכולת להתקיים במקום לא פשוט, אחרי שעזבו את לבנון ועברו לישראל, לא יכולה להיות ממשלה שמפלה בין מפקדים בכירים לבין מפקדים ולוחמים אחרים.

איתן ברושי: אני חושב שזה לא מאוחר לתקן.

איתן ברושי: אני אומר את זה כמי שלא בא מהצד של אופוזיציה, אני בא מהצד של דאגה לערכים ולהמשך יכולת לשתף פעולה עם ישראל.

איתן ברושי: אני מכיר את זה גם ממקומות אחרים וגם מתקופות אחרות, לצערי אני אומר את זה, יש משהו לא תקין בהתנהלות של הממשלה, היא עושה שימוש מתכלה לפעמים, שמש וזרוק.

איתן ברושי: אני חושב שהממשלה בעניין הזה לא בסדר וצריך לומר לממשלה, זה לא הרבה כסף, אבל יש בזה גם הבטחת התנאים להמשך שיתוף פעולה בעתיד.

איתן ברושי: מי ירצה לשתף פעולה כשהוא רואה את המודל של משתמשים וזורקים?

איתן ברושי: אני חושב שצריך לומר את הדברים באופן ברור, הממשלה בקטע הזה לא פעלה נכון, לא פועלת נכון והגיע הזמן לפצות ולהסדיר את העוול הזה.

אכרם חסון: יש מישהו שעדיין לא נתנו לו לדבר ורוצה להגיד מילה?

אכרם חסון: כי לא נשאר לנו הרבה זמן.

אכרם חסון: תציג את עצמך, בבקשה.

סמיר חצבני: חצבני סמיר.

סמיר חצבני: רק דבר אחד להגיד לכם.

סמיר חצבני: היום הילדים שלי רוצים להיכנס לצבא, דבר אחד אני אומר להם, לא, בגלל ההתייחסות של – מה קיבלתי ממדינת ישראל?

סמיר חצבני: נלחמתי עם מדינת ישראל, נלחמתי עם החיילים של צה"ל, אני אומר לו לא.

סמיר חצבני: זה מההרגשה שאני הרגשתי, רק זה קחו בחשבון, כי הילדים שלנו גם עושים צבא.

איתן ברושי: איפה אתה גר?

סמיר חצבני: בקרית שמונה.

סמיר חצבני: תיקחו בחשבון שגם הילדים שלנו נכנסים.

טניה אבו סמרא: אני רוצה להוסיף משהו.

אכרם חסון: תציגי את עצמך.

טניה אבו סמרא: קוראים לי טניה, אני אשתו של דני אבו סמרא.

טניה אבו סמרא: אני רק רוצה להוסיף דבר מאוד חשוב פה.

טניה אבו סמרא: אנחנו עוד איכשהו מסתדרים לחיות, אוכלים, לא אוכלים, מסתדרים, אבל הדאגה זה להורים שלנו.

טניה אבו סמרא: אני לא חושבת שאף אחד מכאן מוכן לראות את אבא או אמא שלו חיים בלי אוכל, עם חוסר ודאות, עם אי שייכות ואין שקט פנימי.

טניה אבו סמרא: הם לא יודעים להסתדר בשום מקום, הם לא יודעים לנהל את העניינים שלהם וגם, אם נגיע לשורה התחתונה, המצב הכספי, אני אין לי מאיפה לתת ומאיפה לעזור.

טניה אבו סמרא: חוץ מלראות ולבכות בשקט אני לא יכולה לעשות כלום.

טניה אבו סמרא: בתור איש דתי, אדוני, עם כל הכבוד, אני לא חושבת שאתה מסכים שתראה את ההורים שלך במצב על הפנים.

טניה אבו סמרא: אני פונה עכשיו, שתחשבו על ההורים שלנו לפני שאני אומרת אני או אח שלי או אחותי או הילדים שלי.

טניה אבו סמרא: אני דואגת להורים שלי ואני לא רוצה להעביר אותם גופה ללבנון.

טניה אבו סמרא: אני מאוד מבקשת, מגיע להם את הכבוד ותודה רבה לכם.

אכרם חסון: תודה לך.

פאדי מנצור: אני רק רוצה לשאול את האדון.

פאדי מנצור: יש לי שאלה לאדון שהיה עוזר לברק בזמנו במשרד הביטחון.

אכרם חסון: איתן ברושי.

פאדי מנצור: מר איתן, אם היית אתה הסגן של ברק בזמנו - - -

איתן ברושי: לא סגן.

פאדי מנצור: העוזר שלו, היית במשרדים שלו.

פאדי מנצור: איפה החוק של אנשי צד"ל?

פאדי מנצור: איפה החוק של אנשי צד"ל משנת 2000 עד היום?

איתן ברושי: אני לא מכיר דבר כזה, אבל הנושא הזה מטופל על ידי משרד ראש הממשלה כל השנים ואלה החלטות של ממשלה ואוצר.

איתן ברושי: אין לנו זמן כרגע, אני עכשיו חבר כנסת, אני לא מתפקד כעוזר שר, אבל אני יכול לומר שאני מכיר את צד"ל עוד כשהגבול היה במטולה, מי שהיה רב סרן סעד חדד, הייתי אצלו לא פעם במשרד ואני – אני לא רוצה להאריך, אני רק רוצה לומר, אמרתי את דעתי, אני חושב שהממשלה לא מתנהגת נכון עם לוחמי צד"ל בהקשר הזה ואני חושב שצריך למצוא תכנית מיוחדת שתפתור את הבעיה, גם של הקיום וגם של השיכון.

איתן ברושי: אני חושב שזכותכם לעמוד על הצרכים ואני מוכן לעזור.

פאדי מנצור: אני יכול להגיד לך - - -

אכרם חסון: סליחה שנייה, זה לא נושא לוויכוח.

אכרם חסון: אנחנו כאן לא על תקן של מתווכחים.

אכרם חסון: חברי הכנסת באו להביע תמיכה ויתמכו.

אכרם חסון: הבעיה מוכרת, אנחנו העלינו אותה במליאת הכנסת, חברי הכנסת הצביעו על ההצעה שלנו, אבל בסופו של דבר כל הנושא הזה נשאר במשרדו של ראש הממשלה.

אכרם חסון: יש תת אלוף אחד, פלסנר, אתם מכירים אותו, הוא מנהל, יש לנו הרבה חילוקי דעות איתו בעניינים רבים ובזמנו הוא גם הבטיח לי שהוא יתפטר אם הסוגיה הזו לא תיפתר והוא לא יקבל מה שצריך לעשות כדי להציל את המשפחות ולכן, בבקשה, בואו נעצור.

אכרם חסון: יש לנו עוד חבר כאן, בבקשה, תציג את עצמך.

ג'וסף מזהר: ג'וסף מזהר.

אכרם חסון: מנין אתה?

ג'וסף מזהר: מקרית שמונה.

אכרם חסון: בבקשה.

ג'וסף מזהר: (מדבר בערבית).

אכרם חסון: (מתרגם תרגום חופשי מהשפה הערבית) החבר אומר שיש לנו כאן לוחם צד"ל שבא עם הבן שלו לכאן, הבן שלו יצא שלוש שנים לשבדיה, הייתה לו תעודה ארעית כשהוא יצא לשבדיה, הוא חזר והם לא מוכנים לתת לו אזרחות כפי שהחוק מחייב.

אכרם חסון: יש בעיה, מי שעוזב לא מקבל.

אכרם חסון: אנחנו לא יודעים, אנחנו נצטרך תשובה אחרי זה ממך.

אכרם חסון: הוא ממשיך, בבקשה.

אכרם חסון: זו תעודת הזהות שהייתה לו אז.

אכרם חסון: (מדבר בערבית).

מישל נהרא: כמו שאמרו כולם, נכון לאפשר - - - באנו לכנסת לא לטייל, באנו לקבל מחברי הכנסת החלטה או לחץ על הממשלה שתטפל בנו כמו שצריך.

אכרם חסון: בהחלט.

מישל נהרא: לא באנו לטייל, יכולים לטייל באזור הצפון.

אכרם חסון: מאה אחוז.

אכרם חסון: טוב, אנחנו מסכמים.

עמוס ארבל: אם אפשר, ברשותך אדוני, שתי מילים לפני שתסכם.

אכרם חסון: בבקשה, עמוס.

עמוס ארבל: יש פנייה של התארגנות צוות לצד"ל.

עמוס ארבל: הסוגיות שאנחנו עוסקים בהן, על פי החוק אפשר לטפל בהן, אין בזה שום בעיה.

עמוס ארבל: לדעתי יש פה אי הבנות ודברים שנתקעים - - -

אכרם חסון: הסברנו חלק מהבעיות.

עמוס ארבל: מה שלא בסדר, אז אפשר כמובן להגיד שהוא לא בסדר.

עמוס ארבל: שאיזה גוף או התארגנות שמטפלת בכל קבוצת האוכלוסייה הזו, שיעבירו אלינו, אפשר להיפגש איתם, אפשר להעביר באופן מסודר רשימה של כל הבעיות שקשורות למעמד בישראל.

אכרם חסון: אוקיי, אנחנו נסכם את זה.

עמוס ארבל: אפשר להעביר את זה אלינו ונתקדם עם זה.

אכרם חסון: אנחנו מסכמים שכל הבעיות שיש לאנשי צד"ל, למשפחות, לחברים שלכם, בכל היישובים, תעבירו לקבוצה שחלק ממנה דיברו כאן, הם מעבירים לנו או לעמוס ישירות, תיכף עמוס יגיד לאן להעביר, ככה בצד, הם יטפלו בכל הבקשות וכל הפניות בצורה הכי טובה, כמובן על פי הכללים, על פי החוק, על פי המלצות של משרד הביטחון, כל מה שאמרנו בהתחלה.

אכרם חסון: מצד שני, אני רוצה להגיד לכם שנושא הדיור, אנחנו בשלבים אחרונים, אנחנו מקווים שהנושא הזה יאושר כבר בימים הקרובים, לפי מה שהובטח לנו, מה שהובטח.

אכרם חסון: אני אומר הובטח, עדיין לא סגור, אם אנחנו מקבלים את ההבטחה הזאת כפתרון סופי אז יש לנו פתרון ל-400 משפחות בנושא הדיור.

אכרם חסון: תודה לכם, תודה שבאתם.