ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 702, 2018-10-29 09:30

יעקב מרגי: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת החינוך התרבות והספורט של הכנסת.

יעקב מרגי: היום 29 באוקטובר 2018, כ' בחשוון תשע"ט.

יעקב מרגי: נושא הישיבה: עלויות החינוך הבלתי פורמלי.

יעקב מרגי: כנראה אני הפוליטיקאי האחרון שלא מסתובב במוניציפלי.

יעקב מרגי: נראה לי שכולם במוניציפלי, אבל בואו נראה בהמשך.

יעקב מרגי: אומר מספר מילים, ונראה לאן הדיון הזה הולך.

יעקב מרגי: המדינה מכירה בערך של כל החינוך הבלתי פורמלי.

יעקב מרגי: זה בא לידי ביטוי בתקצוב, בניהול נכון, בהעצמה של הנושא של גידול בתקציבים בשנים האחרונות, גם ברוח גבית של הוועדה.

יעקב מרגי: אבל בד בבד, כשדברים פורחים צצים איתם גם – אתם יודעים, אני גר במושב ויש לנו מלחמה מתמדת עם העשבייה.

יעקב מרגי: אתה משקה את העץ, אבל מסביבו גדלים עשבים – אני לא רוצה לומר את זה בקונוטציות של עשבים שוטים אבל מתפתח משהו, ואנחנו ערים לכך שחווית החינוך הבלתי פורמלי הופכת להיות לאט לאט חוויה רק של חלק מהעם, של חלק קטן מהעם, מהילדים, מבני הנוער, והיא חוויה יקרה.

יעקב מרגי: אני מודע לכך שיש את המיזם של "חוג לכל ילד", אבל עדיין ה"סיירת מטכ"ל" של החינוך הבלתי פורמלי, תנועות הנוער וארגוני הנוער – לתנועות הנוער יש עלויות גבוהות להורים.

יעקב מרגי: ההורים נושאים חלק גדול, לכן מיד חיפשתי כאן את ראשי תנועות הנוער, כדי שנשמע מכל אחד מהם את אופי הפעילות ולמה, ואם כן, נצטרך לפרוץ גם את הדלת הזאת כפי שפרצנו דלתות אחרות.

יעקב מרגי: כמו שבשנה האחרונה זכתה הממשלה הזאת בשיתוף פעולה של ועדת החינוך, של השלטון המקומי, של שר האוצר בסבסוד הצהרונים.

יעקב מרגי: אם יש הכרה בתרומה המשמעותית והחשובה של החינוך הבלתי פורמלי לעיצוב דמותו של הבוגר במערכת החינוך, כמכפיל כוח ערכי לתלמיד – אנא, המדינה פה צריכה לעשות שידוד מערכות, כדי שלפחות זה יהיה מוצר מדף נגיש.

עושים הכול: לכן רציתי להביא את הדיון הזה, והוא כנראה יהיה דיון ראשון, לא דיון אחד ותו לא, כי אני רוצה להביא שינוי בקטע הזה.

עושים הכול: משרד החינוך, בבקשה.

עושים הכול: אני מבין שחגי גרוס שוב לא נמצא אתנו.

קריאה: כן, אני מבינה שלא.

יעקב מרגי: לא נורא, אתן לו עוד הזדמנות בפעם אחרת.

יעקב מרגי: הפעם לא ננזוף בו.

יעקב מרגי: יש פתגם שאומר: "אם תעזבני יום – יומיים אעזבך".

יעקב מרגי: יהיו ימים שהחינוך הבלתי פורמלי יצטרך את ועדת החינוך, ואז ועדת החינוך לא תהיה זמינה: היא תהיה פעם בחוץ לארץ, היא תהיה פעם בהשתלמות, פעם כואב הגב ואחר כך כואב הראש.

יעקב מרגי: .. בבקשה, הילה פאר, עשיתי את זה עדין, מה את רוצה?...

אירית ברוק: אגיד באופן כללי.

אירית ברוק: כמובן שבשנים האחרונות לשמחתנו, החינוך הבלתי פורמלי, ובראשו תנועות הנוער, הופך להיות פופולרי במדינה ורואים יותר ילדים שמצטרפים לתנועות הנוער.

אירית ברוק: גם רואים – אני מוכרחה להגיד גם לשבח המשרד, שנותן תקציבים גדולים מאוד לתעדוף הפריפריה וגם לשבח חבריי היושבים פה מתנועות הנוער, ששמים דגש גדול מאוד על שילוב אוכלוסיות פריפריה בתוכניות מיוחדות, בהנגשה מיוחדת ובמתן חשיבה מיוחדת כיצד להגיע לילדים וכיצד להגיע להורים שלהם בדרכים שלא היו מקובלות עד השנים האחרונות בתנועות.

יעקב מרגי: ברשותך, תסבירי לי, ממרומי גילי אני זוכר שאם הייתי צריך לשלם כסף כדי להיות אז באחת מתנועות הנוער – לא הייתי הולך לשם, כי לא הייתה יכולת להורים שלי.

יעקב מרגי: איך אז כן התאפשר הדבר, והיום זה עסק של עשירים?

אירית ברוק: חשבנו על זה הרבה.

אירית ברוק: התחושה היא, יכול להיות שפעם כולם היו בתנועות הנוער.

אירית ברוק: יש את האמירה הזאת: "כולם היו בתנועות הנוער", אבל אנחנו יודעים שהמספרים היום בתנועות הנוער הם כנראה הגדולים ביותר שהיו מאז ומתמיד במדינת ישראל.

 << דובר >> יהודית גדלי: תני קצת מספרים.

 << דובר >> יהודית גדלי: כמה היו אז?

 << דובר >> יהודית גדלי: כמה יש היום?

אירית ברוק: הסיבה היא, לצערי, אני חושבת שכאשר פעם אמרו "כולם"- - -

יעקב מרגי: כשאת אומרת כמות, כמה הם באחוזים מגודל האוכלוסייה?

אירית ברוק: אנחנו חושבים שהסיבה היא, אתם יודעים שכשפעם היו אומרים "כולם", היית מסתכל על אזור המרכז ואומר "כולם".

אירית ברוק: זאת אומרת, כל מי שאתה ספרת כ"כולם" היו בתנועות.

אירית ברוק: על הפריפריה פשוט לא הסתכלו.

יעקב מרגי: את יודעת איפה גרתי?

יעקב מרגי: גרתי בבאר שבע.

יעקב מרגי: אז היא הייתה הפריפריה של הפריפריה.

יעקב מרגי: חברים שלי היו אומרים: "באר שבע?

יעקב מרגי: כשיצאתי למחנה אימונים קציעות או לשבטה עברתי דרך באר שבע" ...

יעקב מרגי: פעם זו הייתה התגובה האוטומטית.

אירית ברוק: אני רוצה להשלים את הדברים.

אירית ברוק: יש היום אוכלוסיות של פריפריות שנכנסות.

אירית ברוק: הסבסוד שניתן בתקנת תנועות הנוער, שאני מבינה שאתה רוצה, אם אנחנו ממקדים את הדיון לרגע בתנועות - - -

יעקב מרגי: אנחנו נעבור לחוגים, נעבור לכול.

יעקב מרגי: מאחר שזה החינוך הבלתי פורמלי - - -

אירית ברוק: אז נעבור על הכול.

אירית ברוק: אז הסבסוד שהמדינה נותנת לצורך השילוב של ילדי פריפריה בתנועות הנוער עומד על 13 מיליון שקלים, כשהוא מחולק בתוכו: 7 מיליון שקלים ניתנים במסגרת תוכנית "אתגרים" לסבסוד חניכים נזקקים; 4.2 מיליון שקלים לסבסוד יהודים ודרוזים, כלומר לאוכלוסייה האחרת, ועוד 1.9 מיליון שקלים תקציב ייחודי לסבסוד אתיופים.

יעקב מרגי: כמה סך הכול תקציב תנועות הנוער?

יעקב מרגי: לא ארגוני הנוער.

אירית ברוק: תקציב תנועות הנוער, זה מתוך 105 מיליון שקלים.

אירית ברוק: לא לתעדוף פריפריה.

אירית ברוק: לסבסוד חניכים.

יעקב מרגי: בכלל.

יעקב מרגי: עוד יותר.

אירית ברוק: לא.

אירית ברוק: מעבר לזה הפריפריה מתועדפת בעוד מגוון של דברים.

אירית ברוק: למשל: סניפים חדשים בפריפריה מתועדפים בצורה מאוד רצינית, סניפים בפריפריה בכלל מתועדפים בצורה מאוד רצינית.

יעקב מרגי: כשאת אומרת סניפים מתועדפים, מה הכוונה?

אירית ברוק: הכוונה היא שיש סעיף ייעודי, שנותן תקציב אך ורק לסניפים בפריפריה והוא עומד על – אני לא זוכרת כמה מיליונים.

אירית ברוק: נפתלי דרעי בטח זוכר.

נפתלי דרעי: בסביבות 4 מיליון שקלים.

יעקב מרגי: לטובת מה?

יעקב מרגי: כשאת אומרת לי סניפים – אנחנו יודעים מהי הפעילות - - -

אירית ברוק: בתנועות הנוער יש כ-2,000 סניפים.

אירית ברוק: מתוכם יש – אני לא זוכרת במדויק – כ-500 בפריפריה.

יעקב מרגי: התקציב הזה הוא ייעודי למה?

יעקב מרגי: קיבל סניף תקצוב מועדף של 3,000–4,000 שקל לסניף – למה התקציב הזה מיועד?

אירית ברוק: קודם כול, הסכומים הם גדולים יותר, אבל זה מיועד לצוות של הסניף, לסקירת רכז שבט, לפעילויות של הסניף, לטיולים של הסניף – גם אם הם חד-יומיים, לחומרים ולתוכניות.

יעקב מרגי: בסוף בסוף, האם זה מוריד עלויות מההורים?

אירית ברוק: בוודאי, סבסוד נוסף שם.

אירית ברוק: בוודאי.

יעקב מרגי: אני לא חושב.

יעקב מרגי: לפי מה שתיארת, זה לא מוריד מההורים.

 << דובר >> יהודית גדלי: זה מוריד מההורים.

יעקב מרגי: אם את אומרת שזה בא כדי להעסיק את ה - - -

אירית ברוק: אתן דוגמה, נחתמה למשל אמנת תנועות הנוער, שכדי להחזיר סניף, לא משנה איפה, צריך כמה שותפים.

אירית ברוק: שותף אחד הוא המדינה, שותף שני הוא התנועה.

יעקב מרגי: רשות מקומית.

אירית ברוק: וכן כספי הורים והרשות המקומית.

יעקב מרגי: השותף המרכזי והכבד הוא ההורים?

אירית ברוק: לא יודעת אם הוא המרכזי.

אירית ברוק: תלוי בסניף.

רינת הררי: אם לא יותר.

יעקב מרגי: אני מבקש לא לעזור לי.

יעקב מרגי: בזמנכם תקבלו רשות דיבור.

אירית ברוק: כשאתה מסתכל על זה, אתה לא מסתכל דיפרנציאלית.

אירית ברוק: אתה חייב להכניס את האלמנט הסוציו-אקונומי.

אירית ברוק: זאת אומרת, הראייה היום בכל הגזרה, בטח במדינה אבל גם ברוב רובן של התנועות, אולי בכולן, היא אמירה שמתבוננות אחרת על המרכז ועל הפריפריה.

אירית ברוק: דמי חבר באזור המרכז הם גבוהים יותר מאשר בפריפריה.

אירית ברוק: האוכלוסייה האתיופית כמעט ולא משלמת.

אירית ברוק: היא משלמת תשלום סמלי רק כדי לא להגיד שהיא באה ללא עלות.

יעקב מרגי: האם זאת ההנחיה במבחני התמיכות?

יעקב מרגי: או שאת יודעת את זה ממה שעושות תנועות הנוער?

אירית ברוק: לא.

אירית ברוק: מבחני התמיכה מכוונים לזה.

אירית ברוק: זאת אומרת, בואו נגיד שיש תנועה שהיום אומרת:

אירית ברוק: אני לא מעוניינת לעבוד בפריפריה, אני רוצה לעבוד בעשרה מקומות, בשלושה מחוזות אמנם, והיא תחסוך ברכבים.

אירית ברוק: זאת אומרת כלכלית מאוד כדאי.

אירית ברוק: היא תצא ניזוקה בתקנת תנועות הנוער בצורה ניכרת.

יעקב מרגי: את אומרת שמבחני התמיכה נותנים תעדוף לפריפריה.

אירית ברוק: מאז דוח טרכטנברג.

יעקב מרגי: את מדברת על הפריפריה הגיאוגרפית או גם על הפריפריה החברתית?

אירית ברוק: גם החברתית.

אירית ברוק: אנחנו הולכים לפי מדד שטראוס.

יעקב מרגי: נעזוב את תנועות הנוער.

יעקב מרגי: ספרי לנו על פרויקט "חוג לכל ילד".

אירית ברוק: לגבי הדברים האחרים, מאז שנת 2011 שוב רואים כניסה מסיבית לסיוע הדיפרנציאלי.

אירית ברוק: בפרויקט "חוג לכל ילד" – היום ילדים משלמים 100 שקל לשנה, זאת אומרת כ-10 שקלים לחודש.

אירית ברוק: מדובר בסכום סמלי שבסמלי, רק כדי להגיד: גם אנחנו יש לנו איזושהי השתתפות.

יעקב מרגי: ואיפה הוא מיושם?

אירית ברוק: הוא מיושם היום במחוז צפון, באוכלוסייה הערבית, באוכלוסייה החרדית ובעוטף עזה.

אירית ברוק: זאת אומרת למעשה, אוכלוסיות הפריפריה של מדינת ישראל מכוסות.

יעקב מרגי: כמה תקציב ייעד משרד החינוך לפרויקט "חוג לכל ילד"?

אירית ברוק: התקציב הכללי – אני לא יודעת.

יעקב מרגי: או-קיי.

יעקב מרגי: נשמח לקבל את זה בהמשך.

יעקב מרגי: את אומרת שזה בפריפריה הגיאוגרפית?

אירית ברוק: לא.

אירית ברוק: גיאוגרפית וחברתית.

יעקב מרגי: לא, אם את אומרת שזה רק בעוטף עזה, בחברה הערבית ו - - -

אירית ברוק: עוטף עזה; צפון; הערבים – זה לא שייך דווקא לאזורים גיאוגרפיים אלא זה ישובי "אתגרים", אני מניחה; וחרדים זה חרדים.

יעקב מרגי: בסדר, זו עדיין לא כל הפריפריה החברתית, כי שכונות חלשות לא בפנים.

יעקב מרגי: בתי ספר עם מדד טיפוח גבוה לא נמצאים שם.

אירית ברוק: ברור.

אירית ברוק: תלוי איך בודקים.

אירית ברוק: אני אומרת שיש השתדלות גדולה וההתבוננות הולכת ומוסיפה אוכלוסיות.

יעקב מרגי: כמה תלמידים באחוזים?

יעקב מרגי: אם תיקחי שנתון מסוים שהוא הממוצע המרכזי לתנועות הנוער, מכיתות ה'-ו' אתם מודדים?

יעקב מרגי: מאיזה גיל מתחילים?

יעקב מרגי: כמה אחוזים של ילדים מתוך שכבת גיל מסוימת משתתפים בתנועות הנוער?

בתנועות הנוער: "חוג לכל ילד" – 44 מיליון.

יעקב מרגי: זה התחיל השנה.

אירית ברוק: "חוג לכל ילד" התחיל בשנה שעברה.

יעקב מרגי: שנה שעברה?

יעקב מרגי: אני חושב שהשנה.

קריאה: זו שנה שנייה.

אירית ברוק: לדעתי הוא התחיל בשנה שעברה עם אוכלוסייה מצומצמת יותר, ושוב הוא הולך ומתרחב.

יעקב מרגי: טוב מאוד.

יעקב מרגי: מה עוד יש לנו בחינוך הבלתי פורמלי?

יעקב מרגי: ארגוני הנוער.

אירית ברוק: בחינוך הבלתי פורמלי יש לנו קודם כול "ערי ילדים ונוער".

אירית ברוק: מעבירים סכום של 11.5 מיליון שקלים ייעודיים לפעילות קיץ.

יעקב מרגי: תסבירי לנו מה זה "ערי ילדים ונוער".

אירית ברוק: קול קורא לרשויות המקומיות לבנות פעילות נוער בקיץ, כי אנחנו יודעים שבחופשת הקיץ - - -

יעקב מרגי: בקצרה – הילדים עסוקים, אז עשו להם...

יעקב מרגי: אני אומר את זה בציניות.

אירית ברוק: היות שצריך לשים דגש על העסקת הילדים אז יש תקציב ייעודי, שגם הוא מוטה דיפרנציאלית סוציו-אקונומית.

רינת הררי: - - -

אירית ברוק: תתקני אותי אחר כך, או את רוצה להעיר?

רינת הררי: לא.

רינת הררי: חזרתי בי כי זה לא מנומס.

יעקב מרגי: היא חסכה לי את ההערה.

אירית ברוק: שוב, זה מה שידוע לי בנושא הזה.

יעקב מרגי: לא הסברת מה זה "ערי ילדים ונוער".

יעקב מרגי: מה היא הפעילות?

אירית ברוק: הפעילות של "ערי ילדים ונוער" זו תמיכה ברשויות המקומיות - -

יעקב מרגי: לעשות מה?

שנית הראל: אירועים בקיץ.

אירית ברוק: - - לעשות פעילויות קיץ ואירועים על מנת לתגבר את פעילות הקיץ של הרשויות המקומיות, שממילא קיימת כמובן.

אירית ברוק: לתת לה שכבה נוספת מתוך הבנה שהפעילות - - -

יעקב מרגי: לא מדובר באירועי תרבות בקיץ?

יעקב מרגי: לא מופעי קיץ – כי זה ממילא מתוקצב ממשרדים אחרים.

אירית ברוק: לא, לא מה שמתוקצב ממשרדים אחרים.

אירית ברוק: פעילות חינוכית.

יעקב מרגי: בנוסף לבתי ספר של החופש הגדול?

אירית ברוק: בנוסף.

אירית ברוק: והשכבה הנוספת היא כמובן בתי הספר של החופש הגדול, שזו פעילות גדולה.

יעקב מרגי: 11 מיליון שקלים – תחלקי אותם לכלל הרשויות, זה לא הרבה – אבל בסדר, זה גם טוב.

אירית ברוק: "נוער בוחר ערך כדרך" – פעילות נוער ברשות בכלל – 6 מיליון שקלים במהלך כל השנה, שבזה הדר אליהו תדע להגיד טוב יותר ממני, אבל זה גם דיפרנציאלי.

אירית ברוק: 20 מיליון שקלים – סבסוד של מינהל חברה ונוער למנהל יחידת הנוער, שזה תקצוב שעלה עם השנים – גם מוטה דיפרנציאלית.

אירית ברוק: כמובן, גולת הכותרת היא "בית הספר של הקיץ".

יעקב מרגי: תקשיבי, בשנים הראשונות, כשהיה לנו עניין שרשויות מקומיות יקימו את המחלקות האלה ויאיישו את המשרות, היה חשוב לציין את זה.

יעקב מרגי: עכשיו, גמרנו, זה "בילט אין" בתקציב.

יעקב מרגי: זה צריך להיות חובה בתקציב.

יעקב מרגי: כשאתם מציינים את זה, זה נראה כאילו – אנחנו כבר התרגלנו לזה.

שנית פנחסי הראל: לא, אבל מה שהיא אומרת הוא שההשתתפות ברשויות הנמוכות היא 90%.

יעקב מרגי: כן, אנחנו מודעים לזה.

אירית ברוק: זאת אומרת, התקציבים הולכים ומוטים לפריפריה, על פי המדיניות.

יעקב מרגי: באחוזים, כמה רשויות מקומיות כבר איישו את זה?

אירית ברוק: את מנהל יחידת הנוער?

אירית ברוק: אצטרך לברר.

הדר אליהו: 243 כמדומני.

יעקב מרגי: ובאחוזים?

הדר אליהו: 90% בערך.

יעקב מרגי: אני מבין שבודדים עדיין לא איישו.

הדר אליהו: כן, וזה גם בשל בעיות נקודתיות, בשל מעבר בין מנהלים, לא בגלל איזו סיבה.

יעקב מרגי: או-קיי.

אירית ברוק: אני חושבת שגולת הכותרת היא "בית הספר של הקיץ", שמדובר ב-300 שקלים מכספי הורים לשלושה שבועות, 100 שקלים לשבוע.

אירית ברוק: דובר בזה הרבה, שזה חוסך עלויות כבדות מאוד.

יעקב מרגי: ארגוני הנוער – תסבירי לנו, אנשים לא יודעים פה מה ההבדל בין תנועות מחוץ, מועדון סגור ומועדון פתוח, מה הבדל בין ארגון נוער לתנועת נוער.

אירית ברוק: בענייני המועדון הסגור, אני חושבת שבשנה הבאה תהיה לנו בשורה בשבילך.

אירית ברוק: יש תנועות מועמדות שמבקשות להתקבל כתנועות נוער, והן נבדקות, אז עניין המועדון סגור הוא - - -

יעקב מרגי: הוא צריך להיפתח קצת.

אירית ברוק: מי שעומד בדרישות נכנס.

יעקב מרגי: מאפשרים לו לעמוד בדרישות.

יעקב מרגי: היו שנים שלא אפשרו לאף אחד לעמוד בדרישות.

אירית ברוק: אני לא חושבת כך.

יעקב מרגי: בסדר.

אירית ברוק: ההבדל בין תנועות נוער לארגוני נוער נעוץ בשלושה דברים.

יעקב מרגי: אם את אומרת כך, זו כבר חצי תשובה למה שאתם צריכים לתת לנו על בני המושבים.

אירית ברוק: תשובה מלאה תקבלו.

אירית ברוק: למה חצי?

אירית ברוק: אדוני היושב-ראש לימד אותי שעדיף לא לבוא עם חצאי תשובות.

יעקב מרגי: לא באתי עם הצעה.

יעקב מרגי: על הדרך אני מבין שיש פה איזה צוהר.

אירית ברוק: אם אתה כבר שואל – בני המושבים לא הגיעו אליי בכלל.

אירית ברוק: הם לא הגישו בקשת תמיכה.

יעקב מרגי: בסדר, כי הם טוענים לעצמם שהם תנועת נוער.

יעקב מרגי: על זה הוויכוח.

אירית ברוק: אבל בן אדם יכול לטעון לעצמו.

יעקב מרגי: היועצת המשפטית, שנית פנחסי הראל, אני מבין את הקו שלך.

שנית פנחסי הראל: לא רק רציתי לומר שזה יופי שהם מתכתבים משפטית, אבל להיפגש עם הגורם המקצועי, שהוא הדבר החשוב – זה לא קרה.

אירית ברוק: עם הגדרה עצמית אין בעיה.

יעקב מרגי: תנועת הנוער, אם הבנת, הם קודם כל תנועת נוער שהתאחדה, ומשרד החינוך הסכים לכך.

יעקב מרגי: עכשיו אני עושה דיון פילוסופי ולא דיון משפטי.

שנית פנחסי הראל: זה לא נכון.

יעקב מרגי: זה הדיון שלהם, והוא לא הדיון הזה.

יעקב מרגי: לכן הם לא פנו עדיין לגורמים המקצועיים.

אירית ברוק: כשייפנו – ייבדקו.

פנחסי הראל: דבר ראשון שעושים כשרוצים להצטרף הוא לבוא לגורם המקצועי ולדבר ולהבין.

יעקב מרגי: טוב, אני מקווה שהם יסתדרו ביניהם עוד לפני כן.

שנית הראל: במקום זה הם מתכתבים.

אירית ברוק: רק אומר, לעניין ההגדרה העצמית – הגדרה עצמית היא פתוחה לגמרי.

אירית ברוק: אתן דוגמה את "כנפיים של קרמבו", שקוראים לעצמם תנועת נוער מהיום הראשון, כשהם עוד היו מספר מצומצם מאוד של ילדים שלא מתקרב לא לתנועה ולא לארגון או לשום דבר שאפשר לתמוך בו.

אירית ברוק: או-קיי?

אירית ברוק: לא.

אירית ברוק: לא.

אירית ברוק: לא.

אירית ברוק: הם קוראים לעצמם תנועת נוער, ואין עם זה שום בעיה.

אירית ברוק: זה כבר שנים ככה.

יעקב מרגי: הם סטטוטורית לא תנועת נוער?

אירית ברוק: לא.

שנית פנחסי הראל: אבל עכשיו הם הגישו בקשה למועמדות, נפגשו עם אירית ברוק ועשו כל מה שצריך לעשות.

אירית ברוק: הם עשו דרך ארוכה גם.

אירית ברוק: הם משלימים את מה שהם צריך להשלים, ובעזרת השם.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: תסבירי לנו את ההבדלים בין תנועות נוער לארגוני נוער.

יעקב מרגי: אצלי לא הכול מתבטא בתנאיי סף ובמבחני תמיכה, עזבי אותי מההגדרות, הרי מבחני התמיכה הם פועל יוצא.

יעקב מרגי: מה הם ההבדלים במהות שלהם?

הבדלים מהותיים: ההבדל הגדול הראשון הוא הסיפור של "נוער מחנך נוער".

הבדלים מהותיים: המתודה של תנועות הנוער, הייחודית למדינת ישראל, היא "נוער מחנך נוער".

הבדלים מהותיים: כהורה, כשאתה שולח את הילדים לתנועת הנוער, אתה צריך לצפות שהמדריך הוא ילד בכיתה י"א-י"ב, בדרך כלל אפילו בי"א.

הבדלים מהותיים: י'–י"א–י"ב אלה סד"כ (סדר כוחות) המדריכים, והם מדריכים ילדים צעירים מהם בגילאי ד'–ה'–ו' על כל המשתמע מכך.

הבדלים מהותיים: בארגוני הנוער המדריכים הם מבוגרים.

הבדלים מהותיים: זאת אומרת, תקנת ארגוני הנוער נכתבה על מנת לאפשר מצב של חינוך בלתי פורמלי, שבו מבוגרים מחנכים נוער.

הבדלים מהותיים: זה יושב על תפיסה עמוקה שאומרת שהאידאולוגיה של תנועות הנוער היא שנוער מחנך נוער כי תפיסת המרד שלטת.

הבדלים מהותיים: מה זה אומר?

הבדלים מהותיים: אנחנו באנו להתבונן פה על המציאות, אתם המבוגרים עשיתם אולי דברים נחמדים – זה בתנועות הנוער הנחמדות – אבל כך וכך דברים שעשיתם הם לא מוצלחים, ואנחנו באנו לכאן לתקן אדם ולתקן עולם.

יעקב מרגי: לא צריך את תנועות הנוער.

יעקב מרגי: בסוף הם מתחתנים ושמים לך את זה בפנים על השולחן.

אירית ברוק: אז תנועת הנוער מעודדות את זה שישימו לך את זה על השולחן, אבל גם יפעלו לתיקון.

יעקב מרגי: כמה ארגוני נוער יש?

אירית ברוק: רגע, זה הבדל אחד.

אירית ברוק: שנייה.

אירית ברוק: סבלנות.

אירית ברוק: יש 19 ארגוני נוער.

אירית ברוק: מתוכם, ששה ארגונים חרדיים, אם אני לא טועה, מהזיכרון, ארגונים ערביים – עוד ארבעה.

אירית ברוק: כעשרה ארגונים ערביים ועוד תשעה ארגוניים יהודיים.

אירית ברוק: מבחינת הכמויות, כ-80% מהתקנה היא עם חניכים ערביים וחרדיים ויתר ה-20% היא בארגונים שהם באוכלוסיות לא מסורתיות, בואו נקרא לזה ככה.

אירית ברוק: אז זו הנקודה הראשונה.

יעקב מרגי: עוד נתון, כמה בני נוער חברים בארגוני הנוער?

אירית ברוק: בארגוני הנוער נמנו 197,000 בני נוער ב-2018.

יעקב מרגי: ובתנועות הנוער?

יעקב מרגי: במספרים ולא באחוזים.

אירית ברוק: בתנועות הנוער ההערכה שלנו היא שיש כ-340,000–350,000 חניכים.

אירית ברוק: כשמשווים את המספרים צריך לזכור שהם נספרים בשתי שיטות מדידה או בשני סרגלים אחרים, ואם היינו משיתים את אותו סרגל היו לנו מספרים שונים.

אירית ברוק: זאת אומרת, הפרופורציה הייתה שונה.

דב חנין: מה הסרגלים השונים?

אירית ברוק: הגודל של תנועות הנוער נאמד לפי אומדן תנועות נוער שנעשה על ידי הראמ"ה (רשות ארצית למדידה והערכה), שהוא סרגל מאוד קשוח, פלוס הערכה שלנו משנת 2016.

אירית ברוק: זאת אומרת, הפעם האחרונה שנעשה אומדן הייתה ב-2014–2015, ומאז המספרים הם הערכה שלנו תוספתית על פי נתונים שאנחנו רואים בשטח.

אירית ברוק: גודל ארגוני הנוער הוא על סמך דיווח שנבדק אצלנו מול המיקוד.

אירית ברוק: גם שם עובדים על הכנסת אומדן, אבל הוא עדיין לא נכנס.

דב חנין: גברתי הייתה בהבדלים, וסקרה את ההבדל הראשון.

יעקב מרגי: אני הפסקתי אותה.

אירית ברוק: כן.

אירית ברוק: היושב-ראש מאתגר את הקשב שלי.

יעקב מרגי: לא, אני ממהר לאתגר את הקשב שלי ואת הריכוז שלי.

אירית ברוק: זה בסדר.

אירית ברוק: אני מוכרחה להגיד שאני מאוד מאוד מעריכה את העזרה של הוועדה.

אירית ברוק: אני יודעת כמה אתם בגב של החינוך הבלתי פורמלי, בבדיחות הדעת כמובן.

אירית ברוק: ..

אירית ברוק: הדבר השני הוא הסיפור של המקצועיות.

אירית ברוק: בגלל הסיבה הראשונה, ארגוני הנוער מסוגלים לתת חינוך מקצועי ותנועות הנוער מסוגלות לתת חינוך שאנחנו קוראים לו "חינוך כּוּלִי".

אירית ברוק: כלומר, תנועות הנוער, כדרכם של ילדים מחנכים ילדים, נוער מחנך ילדים, ייגעו במגוון נושאים שקיים: מעגל השנה; תיקון עולם; פערים בחברה; כלכלה; שילוב ילדים עם מוגבלויות; דאגה לבעלי חיים – יש פעולות על זה.

אירית ברוק: כל מה שרק רוצים מעולמם של הילדים, גם מה שחשב עליו המטה וגם מה שלא חשב עליו המטה, אלא בא באותו הרגע מאוכלוסיית הילדים – זה מה שתנועות הנוער ייגעו בו, אבל הם ייגעו בו בעומק שנוער מסוגל לגעת בו: גם אם הוא הכין את עצמו בבית; גם אם הוא קרא בוויקיפדיה; גם אם הוא השתמש בכל המערכים שהתנועות עשו.

יעקב מרגי: הוא יביא משלו.

אירית ברוק: הוא יביא ממה שהתנועה הביאה לו ומה ששלו, אבל מה שמוגבל להכנה שהיא מצומצמת.

אירית ברוק: המדריך בתנועות הנוער מכיר, הוא יושב לילות כימים, אבל זה לא ישווה למה שבעל מקצוע יכול להביא.

אירית ברוק: בארגוני הנוער, אני אקח למשל את מד"א כדוגמה טובה או את הקונספט של חוגי סיור.

אירית ברוק: יש מבוגרים שזאת עבודתם, זאת ההתמחות שלהם והם מנחילים אותה לצעירים.

יעקב מרגי: הוועדה סיירה באחת הגיחות באחד המקומות שלהם, והיינו נוכחים בקבוצת דיון שעשו ארגוני הנוער הדרוזיים, הערביים, הישראליים, דתיים וחילוניים במעגל אחד גדול, והציפו סוגיות שהחברה הישראלית מעודדת אותן.

אירית ברוק: זה משהו אחר.

אירית ברוק: זאת אומרת בדיון כזה בוודאי שהנוער הוא נוער הוא נוער.

יעקב מרגי: אבל המובילים הם מדריכים בוגרים.

אירית ברוק: זה גם בסדר, אבל אני אומרת שבפעילות השגרתית, למשל בפעילות השגרתית של מד"א יש שלבים של החייאה כזאת ואחרת והכנסת מחטים מפה וטיפול על האמבולנסים ככה, ואלה שלבים מאוד מאוד מקצועיים שמונחלים על ידי אנשי מקצוע.

אירית ברוק: זאת אומרת, לא יעלה על הדעת לשלוח ילד בכיתה י"א - - -

יעקב מרגי: הבאת דוגמה קיצונית.

אירית ברוק: הדוגמה קיצונית, אבל זה הקונספט – לזה זה מיועד.

אירית ברוק: אנחנו רואים למשל יתרון גדול של ארגוני הנוער לפעמים בחירום, שאפשר לקחת מדריכים בוגרים שלא זקוקים לאישורי הורים ולעשות איתם דברים שאתה לא יכול לעשות עם חבר'ה צעירים יותר שזקוקים לאישורי הורים.

אירית ברוק: אז זה הקו השני.

אירית ברוק: הדבר השלישי הוא הגשמה.

אירית ברוק: תנועות הנוער בהגדרתן מחויבות לחנך להגשמה וגם להראות בפועל שהן מגשימות.

אירית ברוק: זאת אומרת, כל חניכי תנועות הנוער הולכים לצבא כצעד ראשון - - -

יעקב מרגי: הן נמדדות?

אירית ברוק: הן נמדדות.

אירית ברוק: יש לנו אחוזים מהצבא.

אירית ברוק: אנחנו יודעים ש-97% או 98% מהם הולכים לצבא.

אירית ברוק: אלה מספרים יפים.

יעקב מרגי: אבל זה דיווח שהחיילים מדווחים, שהם היו - - -

אירית ברוק: זה דיווח של משרד הביטחון.

יעקב מרגי: דורש.

יעקב מרגי: שואל.

דב חנין: מהו המבחן להגשמה עבורכם?

דב חנין: זה שירות צבאי?

אירית ברוק: המבחן להגשמה הוא חינוך לשירות צבאי או חינוך לשירות אזרחי או לשירות לאומי או חינוך להתנדבות, י"ג ממוסדת, למשל כמו שקורה היום בחברה בהיכלי ענ"ג (ארגון נשות גור).

יעקב מרגי: שי"ן-שי"נים?

אירית ברוק: לא רק שי"ן-שי"נים.

אירית ברוק: אם תנועה חרדית מראה שיש לה מערך מתנדבות של י"ג מסודר ושיטתי שפועל 40 שעות בשבוע כמו שי"ן-שי"ן – זה גם מקובל מבחינתנו, כדי לא לצמצם אוכלוסיות.

אירית ברוק: בוודאי.

אירית ברוק: לא.

אירית ברוק: אנחנו מדברים על משרד החינוך, וזה הפועל היוצא.

אירית ברוק: תראה, היינו בבעיה אם היו מגישים לנו תוכניות הכנה לצה"ל והיינו רואים שרק 50% הולכים לצבא, אז כל התוכניות שלנו לא היו, עפעס, מי יודע מה.

אירית ברוק: אבל יש פה דיווח משני צדדים.

אירית ברוק: מצד אחד, מוגשות פה פניות והן מאוד מרשימות וגם הולכים בפועל לראות את הדברים האלה קורים בשטח.

אירית ברוק: זאת אומרת, שיש ההכנה לצה"ל.

אירית ברוק: רוב התנועות הן ציוניות, וגם מי שלא ציונית פועלת בתחומים שלה מאוד קשה, גם לפעמים תוך יצירת "סטייטמנט" באוכלוסייה שלה ויצירת דברים חדשים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נעשה הפסקה כאן, וניתן לאחרים.

אירית ברוק: מצד שני, בארגוני הנוער לעומת זאת לא נדרשים להגשמה בכלל.

אירית ברוק: זאת אומרת העניין של ההגשמה גם לא נבדק וגם המדינה אומרת שהיא תומכת ללא הרכיב הזה של ההגשמה.

דב חנין: תודה.

דב חנין: גברתי תוכל להעביר לנו לוועדה – כפי שאמר היושב-ראש, זה לא מוקד הדיון הזה, אבל נשמח להכיר את מבחני התמיכה של התנועות ושל הארגונים בצורה מסודרת.

דב חנין: תודה גברתי, ואני אשמח שתעבירו לי.

 << דובר >> יהודית גדלי: כן.

 << דובר >> יהודית גדלי: כן.

 << דובר >> יהודית גדלי: רשמתי.

יעקב מרגי: בגדול, הם מפורסמים?

אירית ברוק: בוודאי.

אירית ברוק: הם מפורסמים ברשומות המדינה.

יעקב מרגי: שלטון מקומי, יש שלושה שותפים באדם.

יעקב מרגי: בדקתי בדוחות – בדרך כלל שלושת השותפים באדם הם אביו, אמו והקדוש ברוך הוא – למי שעדיין מאמין - -

הדר אליהו: אמת.

יעקב מרגי: - - אם לא יחשדו בי בהדתה – ובתנועות הנוער ראיתי בדוחות מה זה שלושה שותפים, שכשיש שותף מרכזי, והוא ההורים, שמיד נשמע אותם.

יעקב מרגי: השלטון המקומי הוא שותף, ועם משרד החינוך זה ארבעה שותפים.

יעקב מרגי: דברי אתנו בכלל על החינוך הבלתי פורמלי, בבקשה.

הדר אליהו: אני מבקשת לברך ולהתייחס מהמיקרו אל המקרו, כי אני חושבת שמה שאמרת בתחילת הדיון, זו מבחינתי האמירה הכי משמחת, שהדיון הזה, כפי הנראה, יהיה הדיון הראשון.

הדר אליהו: מרכז השלטון המקומי שם לעצמו כאחת מהמטרות המרכזיות לקדם את תחום החינוך הבלתי פורמלי בכל מיני דרכים, ואחת מהן היא כל נושא התקצוב.

הדר אליהו: אז קודם כול אני שמחה מאוד שתהיה לנו ההזדמנות גם ללמוד וגם לקדם דברים באמצעות הוועדה.

הדר אליהו: אחד הנושאים שאנחנו חייבים לדון בהם הוא קודם כל מהו חינוך בלתי פורמלי.

הדר אליהו: אני בטוחה שאם נעשה עכשיו סבב – ותקדים שיושבים כל כך הרבה יהודים אז מספר הדעות הן לא כמספר האנשים – אנחנו נקבל עוד תשובות כפול על כפול מכל אחד מה הוא חושב: מה הוא חינוך בלתי פורמלי, מי הוא קהל היעד.

הדר אליהו: יש כאלה שיגידו שבית ספר של החופש הגדול הוא לא חינוך בלתי פורמלי ויש כאלה שיגידו שכן.

הדר אליהו: אני חושבת שזוהי איזושהי הסכמה שהשולחן צריך להגיע אליה לפני שאנחנו בכלל מדברים על הדבר הזה, כי אין הסכמה.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אמנם אני לא משפטן, אבל אם שאלת כבר: כל מה שלא בהגדרה של חוק חינוך חובה חינם, למרות שהחינם לא מתקיים, חוק חינוך חובה.

יעקב מרגי: כל מה שהמערכות נותנות בתחום החינוך מעבר לזה הוא חינוך בלתי פורמלי.

הדר אליהו: אני מקבלת את דעתך.

הדר אליהו: אני מקווה מאוד שכלל השטח מיושר עם האמירה הזאת.

הדר אליהו: זה דבר אחד.

יעקב מרגי: בחיים לא תמצאי.

הדר אליהו: נכון, אבל מותר קצת לחלום, שאם לא – לא היינו פה.

הדר אליהו: המדינה משתתפת בכל מיני דברים, כפי שתיארה פה אירית ברוק, ויש עוד דברים.

הדר אליהו: אני חייבת לציין שמרבית הדברים שהמדינה מתקצבת נכון להיום לא נמצאים בכלל בבסיס התקציב.

הדר אליהו: אין ספק שהמהלך שאתה כבר לוקח אותו כטבע ברור ברשויות המקומיות, של תפקיד מנהל יחידת הנוער הוא סדור, מסודר ומתוקצב.

יעקב מרגי: את חושבת שהאמירה שלי הייתה לחינם?

יעקב מרגי: גמרנו, זה כבר הוטמע, קדימה.

יעקב מרגי: צריך להטמיע אותו גם בספר התקציבים.

הדר אליהו: נכון.

הדר אליהו: קרה דבר מדהים.

הדר אליהו: יש את כל הסיפור של תקציבים לתנועות הנוער ולארגוני הנוער שבהזדמנות זאת אני רוצה להגיד שבלי ספק מדובר פה בפעילות חינוכית וערכית מהדרגה הראשונה.

הדר אליהו: זה לא מונע מעצמנו את האחריות לקיים דיון אמיתי לגבי העלויות.

הדר אליהו: אני אישית נמצאת זה הדיון השלישי בנושא הגבייה לתנועות הנוער.

הדר אליהו: שני דיונים היו בוועדה לזכויות הילד וזה הדיון השלישי.

הדר אליהו: אני חייבת לציין, במחילה מכבודם של כל המעורבים, שלא הייתה שום התקדמות.

הדר אליהו: אפילו להגיד: "או-קיי, זה בסדר", גם זה לא נאמר.

הדר אליהו: גם להגיד: "הסכום הזה בסדר, ואפשר להתקדם הלאה", גם זה לא נאמר, וצריך גם להחליט אם מקובל עלינו או לא.

הדר אליהו: יש את הסיפור של תקציבים נוספים כמו תוכנית הצפון, כמו ששמענו פה על "הדרך החדשה" וכל מיני תקציבים שיושבים בצורה צבועה, ואכן נותנים מענה בחינוך הבלתי פורמלי לאוכלוסיות מסוימות.

הדר אליהו: האם התוכניות הללו נותנות מענה לכל האוכלוסיות הפריפריאליות, אם הגיאוגרפיות ואם החברתיות, שהיינו רוצים?

הדר אליהו: ממש לא.

הדר אליהו: הן נותנות מענה, הן ראויות, ואני ממש מברכת עליהן.

יעקב מרגי: המספרים מדברים בעד עצמם.

יעקב מרגי: לא כולם נהנים.

הדר אליהו: נכון, וזה נושא שאנחנו חייבים להעלות אותו על סדר היום, כי כל הזמן אנחנו שומעים שנותנים ונותנים, אבל חבר'ה, זה לא מספיק.

הדר אליהו: החינוך הבלתי פורמלי מהווה את אחד הנדבכים המרכזיים שהילד חווה במהלך היום.

הדר אליהו: מ-08:00 עד 14:00 בממוצע בבית הספר, ומה קורה אחר כך?

הדר אליהו: כל הדברים האלה, יסכימו איתי כולם שאנחנו גם לא יודעים מה יהיה איתם מחר בבוקר.

הדר אליהו: היום יש אבל אנחנו לא יודעים מה יהיה מחר.

שצוינו פה: התקציב הזה עמד, תקנו אותי, בסביבות ה-10 מיליון.

שצוינו פה: השנה הוא כבר ירד ל-4.8 מיליון.

שצוינו פה: יש מכתב של חיים ביבס, לא מהיום אלא מלפני שנתיים וגם מלפני שנה, לשר החינוך: "ידידי, מה קורה?".

שצוינו פה: לא מספיק שלא עושים עם זה כלום – גם מורידים מדי שנה את הסכום.

שצוינו פה: זאת מציאות שהיא בלתי אפשרית כשהרשויות המקומיות לוקחות על עצמן נתח גדול מאוד של החינוך הבלתי פורמלי, כי כפי שנאמר פה – 30% בתנועות – ואתם יודעים שיש גם שונוּת בין הרשויות וביכולות שלהן – אם בתנועות ואם בארגונים, ומה עם כל השאר?

שצוינו פה: מישהו צריך לדאוג לנוער הזה.

שצוינו פה: ועוד פעם משיתים את הדבר הזה על הרשויות, ויש רשויות שיכולות ויש רשויות שלא יכולות.

שצוינו פה: זה משהו שאנחנו חייבים לדון בו.

שצוינו פה: הרי הילדים והנוער אותו - - -

יעקב מרגי: לסיכום.

הדר אליהו: רק משפט על זה, וסיכום.

הדר אליהו: הרי הילדים והנוער – תקנה 11.2 מיליון שקלים לפעילויות הקיץ כפי שנאמר.

הדר אליהו: אנחנו הגענו למצב עם push מאוד רציני לרשויות: תמלאו, תמלאו, תמלאו.

הדר אליהו: העוגה לא משתנה, אבל הנתח לכל רשות הולך וקטן, כאשר יש פערים גדולים מאוד בין הרשויות הקטנות לגדולות.

הדר אליהו: הקטנות לא בהכרח יכולות תקציבית.

הדר אליהו: את כל הסיפור הזה של היחס בין הגודל למצב הסוציו-אקונומי כולנו מכירים.

הדר אליהו: בשורה התחתונה, נשמח מאוד שהוועדה תיקח על עצמה להיות שותפה, ולהיכנס לעומק של החינוך הבלתי פורמלי ולעשות סוף סוף איזשהו מיפוי אמיתי הכי מקיף שיכול להיות של כל מיני תקציבים שניתנים למדינה: אם נגב-גליל, אם תוכנית הצפון, אם התוכנית לערבים ולאתיופים וכולי, ולקבל איזושהי תמונה גדולה.

הדר אליהו: אני בתפקיד שלי קרוב לשלוש שנים וזאת אחת מהמשימות שלי.

הדר אליהו: אני מרגישה שאני די שולטת בחומר, ועדיין אני יודעת להגיד לכם שאני לא יודעת כלום, כי זה מין עולם שהוא לא ברור עד הסוף.

יעקב מרגי: המשרדים שנקבת בשמם לא מדברים אחד עם השני?

יעקב מרגי: כל אחד בעצמו.

הדר אליהו: לא בהכרח, לצערנו הרב, ולא רק בתחום הזה, וחבל.

הדר אליהו: אנחנו פה למטרה אחת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זאב גולדבלט.

זאב גולדבלט: אדבר בקצרה ואקרא מהכתב כדי להשאיר זמן לשתי האימהות שהגיעו מבית אריה.

יעקב מרגי: אם הן נרשמו.

זאב גולדבלט: הן נרשמו.

זאב גולדבלט: על תרומתן של תנועות הנוער אין חולק, שלא יהיו אי-הבנות, ורצוי לעודד את כל בני הנוער להצטרף אליהן.

זאב גולדבלט: אבל, וכאן מגיע האבל הגדול.

זאב גולדבלט: נבצר מאתנו בפורום ועדי ההורים היישוביים להבין את הסיבה לסכומי העתק אותם נדרשים ההורים לשלם בעבור הפעילות.

זאב גולדבלט: אתמקד, מן הסתם, דווקא בתנועה הגדולה ביותר, הצופים, לא בגלל שהיא יוצאת דופן.

זאב גולדבלט: כדי לסבר את אזנה של הוועדה – ואני מלין גם על משרד החינוך, כי הוא ציין סכומי סבסוד – נכון שדמי הרישום יוצרים אשליה של זול, זה 700 שקלים בשנה.

זאב גולדבלט: צריכים לזכור שההדרכה מתבצעת ללא עלות, כי היא ניתנת על ידי המדריכים שהם בני נוער בדיוק כמו החניכים שלהם.

יעקב מרגי: לכל ילד בתנועת נוער יוצא 3,000 שקלים.

רינת הררי: מינימום, אם לא יותר.

זאב גולדבלט: בין 3,000 ל-4,000 שקל בשנה, וזה בלי דמי הרישום, אלא רק על הנלווים.

זאב גולדבלט: יש גם פער אדיר בין השבטים השונים.

זאב גולדבלט: סתם כדי לסבר את האוזן – טיול שבת - - -

יעקב מרגי: כמה עולים דמי הרישום?

זאב גולדבלט: דמי רישום עולים 700 שקלים.

רינת הררי: על ילד שני – אין הנחה.

רינת הררי: על ילד שלישי – אין הנחה.

זאב גולדבלט: כשאני מדבר על 4,000-3,000 שקל – זה לילד, לחניך – ואין הנחות.

זאב גולדבלט: זאת אומרת שצריכים לעשות את המכפלות.

יעקב מרגי: כמה טפסים צריך למלא כדי להירשם?

קריאה: אין טופס.

קריאה: זה במחשב.

רינת הררי: צריכים חתימה.

זאב גולדבלט: כדי שלא יהיו אי-הבנות, יש גם פער- - -

יעקב מרגי: מועצת ארגוני הילדים והנוער, כמה צריך לשלם?

יעקב מרגי: מה גובה דמי הרישום?

שלומי קסטרו: ברוב ארגוני הנוער זה דמי רצינות מאוד מאוד בסיסיים.

יעקב מרגי: כמה הם בערך?

שלומי קסטרו: לא יודע.

שלומי קסטרו: נגיד בין 200 ל-300 שקלים, ויש כאלה שמסבסדים.

קריאה: תוכנית שאקל.

זאב גולדבלט: תרשה לי רק להשלים.

זאב גולדבלט: יש גם פער, דלתא עצומה בין השבטים השונים, ואתן דוגמה.

זאב גולדבלט: בשבט יהוד טיול שבת עולה 190 שקלים, אבל באותו שבט לאותו מסלול בדיוק, ואני מדבר על תל-חדיד לצורך העניין, העלות היא 310 שקלים.

זאב גולדבלט: זאת אומרת כמעט פי שניים.

זאב גולדבלט: ביטוח – עוד 200 שקלים, למה?

זאב גולדבלט: הרי אנחנו העברנו יחד את חוק ביטוח תאונות אישיות של כל תלמיד בישראל.

יעקב מרגי: 24 שעות ביממה שבעה ימים בשבוע.

זאב גולדבלט: זאת בדיוק הנקודה.

זאב גולדבלט: אז בשביל מה לוקחים עוד כסף?

זאב גולדבלט: ככה, כי אפשר, שיטת מצליח.

זאב גולדבלט: חלק מהפעילויות הן נגזרת מכל מיני דברים שלי קשה להבין אותן.

יעקב מרגי: אבל בתנועות נוער יש אקסטרים?

זאב גולדבלט: עוד מעט אדבר על זה.

שלומי קסטרו: תכף אני אתייחס לזה.

זאב גולדבלט: עלויות שכר עצומות.

זאב גולדבלט: כדי לסבר את האוזן, אני לוקח רק מ"ישראל היום" מ- 2016, זאת אומרת, מלפני שנתיים.

זאב גולדבלט: טוענים שעלות השכר של ראשי התנועות היא בין 34,000 ל- 42,000 שקלים בחודש.

מירב בן ארי: של מי?

מירב בן ארי: שכר של מי?

זאב גולדבלט: אמרתי, של הצמרת של תנועות הנוער.

זאב גולדבלט: אני רק מצטט מ"ישראל היום".

מירב בן ארי: מה זה צמרת?

יעקב מרגי: רק תרשה לי משפט.

יעקב מרגי: כשמצטטים בעיתונות או בכל כלי תקשורת שכר של מאן דהוא – לוקחים את זה מהדוחות: העלות חלקי שניים עשר.

יעקב מרגי: תפחית עלות מעביד, שלפעמים היא ,28% כולל עלות מעסיק, ותפחית ברוטו.

זאב גולדבלט: אני מדבר על ברוטו, אתה צודק.

יעקב מרגי: אבל אני לא רוצה להיות הסנגור שלכם, מועצת תנועות הנוער.

מירב בן ארי: טוב, תן לנפתלי דרעי שיגיד מה השכר.

זאב גולדבלט: אז התחלנו לחפש איפה מסתתר עוד כסף.

זאב גולדבלט: מסתבר שחלק גדול מהפעילויות הן נגזרת של הכתבת ספקים.

זאב גולדבלט: פשוט מכתיבים את הספקים לשבטים השונים, כמובן על ידי ההנהגה הראשית: אם זה הסעות, אם זו אבטחה, אם זה רופא.

זאב גולדבלט: קיבלתי דוגמה של רופא שקיבל בעבור 24 שעות לליווי מחנה 6,000 שקלים.

זאב גולדבלט: אתם יודעים מה, כולנו יחד כאן מקבלים 6,000 שקל ליום.

זאב גולדבלט: אני לא מכיר כזה דבר, ליום עבודה 6,000 שקל.

זאב גולדבלט: התוצאה היא, כמובן, שההורים נדרשים לשלם קרוב ל-4,000 שקלים לכל ילד.

זאב גולדבלט: זו עלות בלתי נסבלת וזה עול עצום.

זאב גולדבלט: לכן אנחנו מצטרפים לקריאת מרכז השלטון המקומי, ומבקשים את התערבות הוועדה כדי ליצור רגולציה בתחום.

זאב גולדבלט: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נשמע את מועצת תנועות הנוער.

נפתלי דרעי: אני מזכ"ל מועצת תנועות הנוער.

נפתלי דרעי: זה ארגון גג של תנועות הנוער.

נפתלי דרעי: ראשית, אני רוצה להודות לך, אדוני היושב-ראש, על הדיון הזה.

נפתלי דרעי: אני חושב שהוא חשוב.

נפתלי דרעי: הפתיח של הדברים שלך תמצת בדיוק את הנקודה העיקרית.

נפתלי דרעי: חשוב לדעת שהחינוך הבלתי פורמלי, ותנועות הנוער בתוכו, לא מתוקצב על פי חוק.

נפתלי דרעי: התקציב שמגיע לתנועות הנוער הוא נגזרת של נוהל תמיכה, וככזה הוא מגדיר סכום ולא משנה כמה יש ב - - -

יעקב מרגי: כמה שנים הנוהל קיים ברציפות?

נפתלי דרעי: מתחילת שנות ה-90 כשנגמרו האיחודים והתחילו נהלי תמיכה.

יעקב מרגי: משנות ה-90 ועד היום אף פעם לא ביטלו אותו?

נפתלי דרעי: נוהל תמיכות – לא.

נפתלי דרעי: לא שינו אותו.

יעקב מרגי: לא משר כזה ולא מממשלה כזאת?

נפתלי דרעי: לא.

נפתלי דרעי: שינו את הקריטריונים, אבל לא אותו.

נפתלי דרעי: צריך לזכור שנוהל כזה בעצם לא מעודד אותך להרחיב את הפעילות, כי ככל שיהיו לך יותר ילדים תקבל פחות פר ילד.

נפתלי דרעי: דיברה אירית ברוק על תהליך האומדן שהיה ב-2014–2015, ומאז הייתה גדילה מאוד משמעותית.

נפתלי דרעי: התקציב של תנועות הנוער לא גדל בארבע השנים האחרונות, למעט תוכנית "אתגרים", שזה ספציפי לתוכנית "אתגרים", אבל התקציב הלך וקטן פר ראש בשנים האחרונות.

נפתלי דרעי: אני מסכים איתך שהעלות המרכזית מגיעה מגבייה מהורים.

נפתלי דרעי: בסופו של דבר, כשאתה פורט את העלויות של הפעילויות ובודק אותן, אז אתה רואה שבשנים האחרונות כל סיפור הרגולציה של רפואה, ביטחון, בטיחות וכולי – מגדילים לנו את ההוצאות בעשרות אחוזים.

נפתלי דרעי: אותם 100 מיליון של משרד החינוך מהווים 20%-25% מתקציב תנועות הנוער.

נפתלי דרעי: ואתה אמרת כמה מגיע מההורים – זה פחות או יותר קרוב למספר שציינת.

יעקב מרגי: לא מסתדר לי 25%.

כי נפתלי דרעי: כי אם תקציב משרד החינוך - - -

יעקב מרגי: אה.

יעקב מרגי: ממשרד החינוך, מהעוגה.

יעקב מרגי: בסדר.

נפתלי דרעי: כן, אותם 100 מיליון שקלים.

נפתלי דרעי: כשאתה בודק אם העלויות הן יקרות או זולות, צריך לזכור שיש 13 תנועות נוער.

נפתלי דרעי: נציג של ועדי ההורים בדבריו התרכז בעיקר בתנועת הצופים, ונציגי תנועת הצופים שנמצאים פה יוכלו להשיב על הדברים שהוא אמר, אבל אותם דמי חבר של 695 שקלים הם הרף העליון, ומרבית תנועות הנוער לא מגיעות לרף הזה.

נפתלי דרעי: הן גובות סביב 200–250–300 שקלים, וכן יש הנחות.

נפתלי דרעי: לא אתייחס לדוגמאות הספציפיות, כי אני לא מכיר את הנתונים, אבל צריך לראות את התמונה הכללית והגדולה.

יעקב מרגי: תן לי בדקה, דקה וחצי את המסר המרכזי שלך, ואני חייב לעבור לדוברים אחרים.

נפתלי דרעי: בסופו של דבר, כשאנחנו בודקים לדוגמה את טיולי תנועות הנוער – אנחנו לפני טיולי חנוכה בעוד חודש, ואנחנו בודקים כמה עולה טיול של שלושה ימים או ארבעה ימים שעושות התנועות, פר יום – זה זול יותר מהתעריף שקבעה הוועדה הזאת לבתי הספר.

נפתלי דרעי: המרכיבים הם אותם המרכיבים: צריך אותו חובש, ואותו מאבטח, ואותו אוטובוס ואותו אוכל.

נפתלי דרעי: זה אותו חוזר מנכ"ל לשנינו.

יעקב מרגי: איפה אתם לנים?

נפתלי דרעי: בשטח.

יעקב מרגי: בטיולים של בתי הספר לא לנים בשטח.

נפתלי דרעי: בסדר, אבל עדיין אנחנו זולים ב-25% בממוצע מהטיולים האלה.

נפתלי דרעי: נאמר פה לגבי הביטוח - - -

מירב בן ארי: וגם לישון בשטח כרוך בעלויות של הקמה.

מירב בן ארי: זה, להבדיל, כמו חתונה שאתה בא לאולם לעומת חתונה שאתה מקים את הכול בשטח.

קריאה: זה הרבה יותר יקר.

מירב בן ארי: מה זה משנה?

מירב בן ארי: הוא לא שֹם ֹשם תאורה ושירותים וכן הלאה?

מירב בן ארי: זה עולה מלא כסף.

נפתלי דרעי: כשבאים היום לשטח אז הרשויות מחייבות אותך להביא שירותים, להביא הכול, כל מה שצריך.

מירב בן ארי: כן, את הכול הוא צריך להביא.

יעקב מרגי: מכובדי, בוא אני אומר לך.

יעקב מרגי: מכל הנאום הארוך שאמר זאב גולדבלט מהפורום, מה שקלטתי, וזה לפעמים נחלתם של הרבה ארגונים, לצערי הרב, הקטע הזה של - - -

מירב בן ארי: השכר של הצמרת?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני לא מהצדקנים.

יעקב מרגי: אני נגד השתוללות, אבל כשאתה רוצה מנכ"ל איכותי שינהל לך ארגון שמחזיק 30,000 ילדים - - -

מירב בן ארי: אתה לא יכול לתת לו 5,000 שקל בחודש.

קריאה: 100,000 שקל שיהיה.

יעקב מרגי: אפילו אם אלה היו 1,000 ילדים או 2,000 ילדים – אני לא רוצה.

יעקב מרגי: צריך לקחת מנכ"ל איכותי.

יעקב מרגי: לכן כשהוא אמר 41,000 שקלים כולל הכול – רבותיי, אני לא שם.

יעקב מרגי: מה שכן, אני אבדוק בסוף עם משרד החינוך אם בכלל יש כיוון כזה.

יעקב מרגי: יכול להיות שהוא יגיד לך: אלה עמותות, אנחנו נותנים רק מנוהל תמיכות.

יעקב מרגי: השאלה היא איפה פה הקטע של ההתייעלות.

יעקב מרגי: כשיש לי בררת מחדל נוחה וקלה – ההורים, אז אני כראש השבט, תקרא לזה מנכ"ל התנועה, ראש אזור – מחליט עכשיו על אופי פעילות ולא מעניינות אותי ההשלכות שלה, בסוף מי משלים את העלויות.

יעקב מרגי: הקטע הזה של התייעלות, ושזה יהיה כמה שאפשר להוריד את נטל התשלומים מהורים, כי אם המדינה עשתה זאת בשנים האחרונות בתחום החינוך, אין שום סיבה שגם תנועות הנוער לא יעשו זאת.

יעקב מרגי: בד בבד שהמדינה גם מגדילה את התקציב.

יעקב מרגי: הקטע הזה של ההתייעלות צריך להיבדק, ולא: "אנחנו נחגוג כי יש תמיד מי שישלים את הדלתא הזאת, כי העוגה של משרד החינוך קשיחה והעוגה של השלטון המקומי קשיחה".

יעקב מרגי: מה נשאר?

זאב גולדבלט: ההורים.

יעקב מרגי: ברירת המחדל – ההורים.

יעקב מרגי: ההורים רוצים את ההשתתפות של הילדים בתנועות הנוער.

יעקב מרגי: ההורים רוצים להעצים את הילדים, ואסור שזה יהווה להם נקודת חולשה בקטע הזה, כי יודעים שאין ברירה – זה לקוח שבוי.

נפתלי דרעי: אנחנו נשמח להעביר כל נתון שמתייחס גם להתייעלות וגם למרכיבי העלויות.

נפתלי דרעי: דבר אחרון, דובר על ביטוח.

נפתלי דרעי: זה עולה, כבר פעם שנייה שאני שומע את זה בוועדה.

נפתלי דרעי: הביטוח שאתם מדברים עליו לא מכסה אותנו.

נפתלי דרעי: אתם יכולים להציג את זה איך שאתם רוצים, אבל הוא לא מכסה.

זאב גולדבלט: אותך – לא, את הילד – כן.

נפתלי דרעי: אבל אני עושה ביטוח לתנועת הנוער ולא רק לזה.

נפתלי דרעי: אתה צריך לכסות את עצמך.

יעקב מרגי: זאב גולדבלט, כאשר הוא אמר "אותנו" הוא התכוון לילדים.

נפתלי דרעי: התביעה תגיע לתנועת הנוער.

נפתלי דרעי: היא לא תגיע למשרד החינוך.

קריאה: צריך לבטח פעמיים?

קריאה: זה לא בביטוח.

נפתלי דרעי: זה לא פעמיים.

קריאה: זה כמו ביטוח בריאות, אותו דבר.

יעקב מרגי: מכובדי, השולחן הזה חוקק ותיקן חקיקה שהייתה במשך 70 שנים, שהסתבר שאגודות הספורט הכריחו - -

מירב בן ארי: כן, לשלם ביטוח

יעקב מרגי: - - בני נוער ברמות סיכון לא מקצועיות, וייעלנו זאת.

יעקב מרגי: בהתחלה הם התנגדו, התנגדו, התנגדו, והיה כפל ביטוחים.

יעקב מרגי: בסוף, כשאתה בא לתבוע , מה הוא התצהיר הראשון שאתה חותם עליו?

יעקב מרגי: האם יש לך פוליסה שמכסה, וכולם מחפשים את הכסת"ח שלהם.

יעקב מרגי: אז אם יש כפל ביטוחי – לכן אני לא אומר בצורה נחרצת, לכן קפצתי מיד לאקסטרים, אבל כשהולכים לצאת למכרז של פוליסת ביטוח לילדים בתנועות הנוער – צריך לקחת יועץ מקצועי ולבדוק עד איפה מכסה הפוליסה של ביטוח תאונות אישיות, ועל הדלתא הזאת נבטח.

יעקב מרגי: לא נזרוק הכול.

יעקב מרגי: רבותיי, אנחנו במשק הפרטי שלנו כושלים בכך ולפעמים מבטחים את עצמנו בכל מיני ביטוחים שונים ומשונים שבסוף אין לך אלא אחד.

מירב בן ארי: כפל.

מירב בן ארי: כפל ביטוחי.

יעקב מרגי: כל שכן, אתם תצטרכו לבדוק את זה.

יעקב מרגי: לא יקרה כלום.

נפתלי דרעי: לקחנו ייעוץ ביטוחי, בדקנו את הדברים האלה, ואני מוכן גם להעביר לך.

נפתלי דרעי: דבר אחרון, אני רוצה בהזדמנות הזאת, אדוני היושב-ראש, להזמין אותך ואת חברי הוועדה גם לסיור בתנועות הנוער ולא רק בגופים האחרים, כדי שתכיר מקרוב ותשמע את הילדים בעצמם.

מירב בן ארי: אתה לא רשום?

יעקב מרגי: אתה יודע, אני מרוקאי, והמרוקאי לא הולך לאן שלא מזמינים אותו.

יעקב מרגי: ארגוני הנוער הזמינו אותי...

נפתלי דרעי: אני מזמין אתכם.

יעקב מרגי: אנחנו צריכים לסכם.

יעקב מרגי: יש לנו ארבע דקות.

יעקב מרגי: בית אריה.

יעקב מרגי: מה עם הכביש העוקף בבית אריה?

קריאה: נשארו עוד שני קילומטרים.

רינת הררי: קודם תודה רבה שניתנה לנו הזדמנות להשמיע את הקול של ההורים.

רינת הררי: אני רואה את המדים של הצופים וכולי מלאת הערכה.

יעקב מרגי: גם הילדים שלך בוגרים, או שאת?

יעקב מרגי: את יודעת שיש דיון עוד מעט על הצופים.

רינת הררי: אני נשארת פה.

רינת הררי: התחלתי לאהוב את המקום, נראה לי שאשאר איתך עד סוף היום.

יעקב מרגי: אל תאהבי את הנושא רק... את הנושא הבא אל תאהבי...

רינת הררי: ההטרדות?

יעקב מרגי: מותר לה...

רינת הררי: קודם כול, תודה רבה שניתנה לנו הזדמנות.

רינת הררי: הכרנו את זאב גולדבלט ככה בדרך לא דרך.

רינת הררי: כבר שנתיים אני בתוך הנושא הזה, מנסה לחפש תשובות.

רינת הררי: אני הורה לשלושת ילדיי, שתיים מהם רשג"דיות בצופים.

רינת הררי: כפי שאמרתי, הצופים זורמים בעורקים שלנו אבל הגענו למצב שעם כל הערכים של הצופים היא הפכה להיות תנועה יוקרתית ביותר ופחות ערכית לצערי.

רינת הררי: לא אוסיף על מה שזאב גולדבלט אמר על כל העלויות.

יעקב מרגי: אין לנו זמן.

יעקב מרגי: יש לך דקה.

רינת הררי: לא, הגעתי לפה במיוחד מהעוקף.

יעקב מרגי: את יודעת מה זה דקה לדבר בכנסת?

יעקב מרגי: חבר כנסת עולה לנאום, אחרי שהוא שואף להגיע לכנסת במשך כל החיים שלו – נותנים לו שלוש דקות.

יעקב מרגי: אז לך יש דקה.

רינת הררי: אתה חוטף לי מהזמן.

רינת הררי: רק לסבר את אוזניכם, מהמחנה קיץ שעולה למעלה מ-700 שקלים, גם אני בתור הורה משתתפת במחנה הקיץ – אני מבשלת ב-40 מעלות בצל.

רינת הררי: ככה שבאמת הצופים בשבילנו היא תנועה מאוד ערכית.

רינת הררי: הילדים לא ישנים בצימרים – אני לא יודעת מה אתם חושבים – הם ישנים על חול.

רינת הררי: אני מודעת לכל העלויות מסביב, אבל זה לא מגיע לכל העלויות המטורפות שאנחנו משלמים.

רינת הררי: בכל מכתבי התשובה של הצופים שנענינו הם דיברו של על סבסוד.

רינת הררי: אני חייבת לסבר את אוזני כולם, לא נעשה שום סבסוד – אימא לארבעה ילדים בצופים משלמת אותו הדבר, בלי הנחה של שקל.

יעקב מרגי: כמו אימא של ילד אחד?

רינת הררי: כמו אימא של ילד אחד.

רינת הררי: אין הנחה של שקל.

רינת הררי: זאת אומרת שהסכומים הם - - -

יעקב מרגי: וכל פעם 700 שקלים דמי רישום?

רינת הררי: לא.

רינת הררי: לא.

רינת הררי: חבר'ה זה לא 700 שקלים.

יעקב מרגי: למרות שזה אותו שם האב , אותו שם האם ולמרות שזו אותה כתובת?

רינת הררי: כן.

רינת הררי: אני הורה יחיד לשלושה ילדים, ולא קיבלתי הנחות, ואחרי שכבר התעקשנו על הנחות אז הפנו אותי להנהגה ששם קיבלתי בערך 25 דפים למלא כדי לקבל את ההנחה.

רינת הררי: כשהגעתי לקטע שאני צריכה למלא ולמַסכן את עצמי – מצטערת, אני לא עושה את זה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הבנו.

רינת הררי: זהו?

רינת הררי: מתי אני יכולה להמשיך לדבר?

יעקב מרגי: יהיו עוד דיונים.

יעקב מרגי: תודה רבה לך.

יעקב מרגי: נציגי הצופים, זכות התגובה, לפני שאני נועל את הדיון.

לימור רובין: שלום לכולם, אני סמנכ"לית כספים של תנועת הצופים.

לימור רובין: כמובן גם אני מברכת על הדיון ועל העלאת הנושא.

לימור רובין: תנועת הצופים בשנתיים–שלוש האחרונות, לאור פניות בוועדות שהשתתפנו בהן, אימצה נוהלי סבסוד, בייחוד להנחות אחים.

לימור רובין: אחים בתנועת הצופים מקבלים הנחה בלי שצריך לבקש שום דבר, בלי שצריך למלא שאלונים.

לימור רובין: אח שני מקבל 10% הנחה.

יעקב מרגי: סליחה, אם לשתי רשג"דיות.

רינת הררי: שמשלמות רגיל.

לימור רובין: אני אימא לרשג"דית ואימא לשתי חניכות אחרות, ולא משלמת רגיל.

רינת הררי: לא נכון.

יעקב מרגי: אולי רינת הררי לא יודעת את זה.

יעקב מרגי: אז יכול להיות שהמידע לא נגיש.

דני לויט: נבדוק את זה.

רינת הררי: זה לא נכון.

לימור רובין: אבל יש לנו נוהל.

יעקב מרגי: יכול להיות שהמידע שלכם או ההנחה הזאת לא נגישה לכולם.

יעקב מרגי: זה קורה בהרבה גופים.

לימור רובין: אין בעיה.

לימור רובין: אני אגש לדוברת ואברר.

יעקב מרגי: מידע נגיש שווה הון.

לימור רובין: המידע שלנו מופיע באינטרנט וההורים רואים אותו.

יעקב מרגי: את יודעת, רמי לוי, יש לו שיטה.

יעקב מרגי: הוא עושה מבצעים אבל הפרסומים שלהם - - -

לימור רובין: יש נוהל הנחת אחים וכל אחד יכול לדרוש את זה.

לימור רובין: אח רביעי לא משלם בתנועת הצופים.

דני לויט: אגב, זאת מערכת ממוחשבת.

דני לויט: היא לא צריכה לבקש.

לימור רובין: מקבלים הנחה ללא שצריכים למלא שום דבר.

לימור רובין: לגבי הנחות סוציו-אקונומית – נכון, צריך למלא 12 דפים.

רינת הררי: זה לא סוציו-אקונומיות.

יעקב מרגי: הלו, גברתי, אם תנהלי ככה את הכספים שלך בתנועת הנוער – את תתפזרי, אז זה לא יפה.

יעקב מרגי: מר שלומי קסטרו הנכבד ואחר כך בועז אחד העם.

שלומי קסטרו: שלום, אני מנכ"ל מועצת ארגוני הנוער.

יעקב מרגי: יש לך דקה וחצי, בגלל האיחור שלך.

שלומי קסטרו: אתה צודק.

שלומי קסטרו: יש לי כאן טיוטת דוח שעשינו ואנחנו נפיץ אותו בקרוב, ואני מקווה פה בוועדה, עם פירמת BDO, לבחון יעילות וכולי.

רק נתון אחד: אני אומר את זה כי צריך לשים את זה במרחב של החברה האזרחית.

יעקב מרגי: אתה יכול לתרגם את זה לאנשים פה שלא הבינו?

שלומי קסטרו: מאוד פשוט – פי 15.

שלומי קסטרו: דיברת על יעילות של ארגונים או של תנועות נוער – יבדקו את זה – אז אנחנו נשמח להציג לכם דוח שמציג יעילות מאוד מאוד גבוהה בתשומות שארגוני החברה האזרחית מייצרים החוצה.

שלומי קסטרו: זה דבר אחד.

יעקב מרגי: בכלל החינוך הבלתי פורמלי?

שלומי קסטרו: לא.

שלומי קסטרו: עשינו את זה על כל ארגוני הנוער.

יעקב מרגי: חשבתי שהתנדבת לעשות על כולם.

יעקב מרגי: ..

שלומי קסטרו: דבר שני, 1.4% מתקציב משרד החינוך בלבד מושקע בחינוך הבלתי פורמלי.

שלומי קסטרו: דבר שלישי, צריך להכיר שה"אקו סיסטם" הזה של החינוך הבלתי פורמלי, ואני מזמן אותך באמת להיכנס, אולי דרך ועדת המשנה- - -

יעקב מרגי: רגע אמרת נתון, תחזור עליו.

שלומי קסטרו: 1.4% בלבד מתקציב משרד החינוך כולו מושקע בחינוך הבלתי פורמלי במדינת ישראל בתנועות, ארגוני נוער ומתנ"סים.

יעקב מרגי: תרגם את זה.

יעקב מרגי: מ-60 מיליארד שקל כמה זה 1.4%?

שלומי קסטרו: אנחנו מדברים על סדר גודל של 800 מיליון שקל, משהו כזה.

שלומי קסטרו: זה סדר הגודל.

יעקב מרגי: ה-1.4% נשמע מעט, ה-800 מיליון שקל – לא מבוטל, אבל עדיין תמיד יש מקום ליותר.

שלומי קסטרו: אין בעיה.

שלומי קסטרו: דבר נוסף שאני רוצה להסב את תשומת ליבך אליו ואת ההורים – תדעו שמדינת ישראל רוצה מאוד לתמוך בהיבטים מולטי דיסציפלינריים, דרך כל מיני מקומות.

שלומי קסטרו: לצערי כל מיני פרשנויות משפטיות חדשות ומוזרות יצרו מצב - -

יעקב מרגי: כפל תמיכות.

שלומי קסטרו: - - של כפל תמיכות, שאני אומר לך, פרשנות רחבה ומיותרת במשרד החינוך מונעת בסוף כספים מאזרחי מדינת ישראל.

יעקב מרגי: תתכבד המדינה ותאגם את המשאבים שלה או שתעשה מיזמים משותפים.

יעקב מרגי: הקטע הזה של כפל התמיכות, לצערי הרב, הרבה חכמים מצאו את הפרצות שם ונהנים, ובסוף בסוף זה בא על חשבון האזרח, לכן אל תלין על זה.

יעקב מרגי: אתה אולי כיושב-ראש ארגון, קשה לך יותר, אבל אני כאזרח מן השורה אומר לך – יבורכו.

יעקב מרגי: צריך לאגם משאבים ולעשות מיזמים משותפים.

יעקב מרגי: אף שר ואף משרד לא ייפגע לו האגו שלו אם יתכבד לעשות מיזם משותף עם משרד אחר.

מירב בן ארי: להיפך, הם דווקא עושים את זה.

יעקב מרגי: זה מכפיל כוח.

שלומי קסטרו: דבר אחרון, העלית פה את סוגית החקיקה.

שלומי קסטרו: איני יודע מה רוצות תנועות הנוער.

שלומי קסטרו: מבחינת ארגוני הנוער – אם מדינת ישראל תלך לחקיקה הם ישמחו, כדי להסדיר את הדבר הזה.

שלומי קסטרו: לסיכום, אני רוצה להציג עוד תמונה אחת שהיא תמונת המונופוליזם.

שלומי קסטרו: כשארגוני הנוער בהחלטה של מדינת ישראל נכנסו לתמונה, לצערי יש גופים, אחד מהם היא תנועת הנוער העובד והלומד, שמייצרים איזשהו מונופול והולכים לרשויות ואומרים: "לא, אל תתקצבו אותם".

שלומי קסטרו: צריך להכיר בכך שהדבר הזה בסוף גם משפיע ובעיניי זה שתנועה הולכת ואומרת: "לא, אל תתמכו בגופים אחרים, תנו לנו להישאר כמונופול במרחב הזה", זו תקלה מאוד גדולה.

יעקב מרגי: בדיון שהיה בשבוע שעבר הרגשנו את טשטוש הגבולות בין תנועות פוליטיות לתנועות נוער, וזה חבל.

מירב בן ארי: עם בני המושבים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רבותיי, אמרתי שזה דיון ראשון.

יעקב מרגי: קיבלנו סקירה שטחית מעל פני השטח.

יעקב מרגי: אין ספק, פועל יוצא מזה זה הסיכום שלי - - -

מירב בן ארי: תגיד לי שנייה, על הכסף של המגזר הערבי דיברת?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: עדיין לא נגענו.

מירב בן ארי: אבל זה גם שלהם.

יעקב מרגי: נגיע לזה.

יעקב מרגי: אירית ברוק נתנה סקירה, אבל זהו דיון ראשון מבין כמה דיונים שיהיו בסוגיית החינוך הבלתי פורמלי.

מירב בן ארי: המשימות של ועדת החינוך במושב הזה הן ההשכלה הגבוהה והחינוך הבלתי פורמלי.

מירב בן ארי: תחדד להם.

יעקב מרגי: אנחנו נרד לרזולוציות.

יעקב מרגי: היום דיברנו על תנועות נוער וארגוני נוער ונגענו קצת בכל דבר.

יעקב מרגי: אנחנו כן ניכנס לסוגיה של הרגולציה, לפיקוח ובקרה.

מירב בן ארי: גם בחינות לשנת שירות.

יעקב מרגי: שוב, אני חוזר, אמרתי בפתיח, לכן שלא יצטייר שאנחנו לא מתייחסים.

יעקב מרגי: אנחנו מכירים בערך הבלתי מוערך, שלא ניתן להעריך אותו בכמות, של החינוך הבלתי פורמלי בכלל ושל תנועות הנוער וארגוני הנוער בפרט ובכל הפעילויות.

יעקב מרגי: אנחנו מכירים בזה, ולכם ההורים, שמעתם דוגמה של אימא אחת שכלואה, רוצה, גאה ומתרגשת על כדי צמרמורת כשהיא רואה את המדים של הצופים, אבל היא מלינה כי אין לה ברירה אחרת.

יעקב מרגי: זה מחייב אותנו כנבחרי ציבור דווקא להיכנס ולראות איפה המדינה צריכה לתת יותר, איפה תנועות הנוער וארגוני הנוער צריכים להתייעל יותר, איפה התכנים הערכיים והפדגוגיים יוכלו להיות מועצמים יותר.

יעקב מרגי: בשל כך אנחנו כאן.

יעקב מרגי: בועז אחד העם, בקצרה, כי זה יהיה בדיון הבא.

בועז אחד העם: משהו קטן.

בועז אחד העם: אני רוצה לדבר על ילדים ונערים, נוער עם מוגבלויות.

בועז אחד העם: אני חושב שתנועת הנוער היא אחד ממוקדי החיברות שיוצרים את הדבק הכי חזק, ולצערי אני חושב שזה נעדר.

בועז אחד העם: רק לא מזמן הוקמה תנועת הנוער "כנפיים של קרמבו", אבל זה עדיין לא מספיק.

בועז אחד העם: אני יכול להגיד שאפילו מניסיון אישי, אני נפלטתי בגלל זה מחוסר נגישות וחוסר קבלה, ואני חושב שיש פה איזה פספוס.

יעקב מרגי: אז עוד נקודה של נגישות והנגשה.

יעקב מרגי: תודה.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: נקודה חשובה, דרך אגב.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.