הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 251, 2018-11-13 12:00

יפעת שאשא ביטון: צהריים טובים לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אני מאוד מאוד מתרגשת לראות כאן את כולכם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים בישיבה מיוחדת לציון יום זכויות הילד בוועדה לזכויות הילד בכנסת.

יפעת שאשא ביטון: למעשה את יום זכויות הילד הבינלאומי מציינים שבוע הבא ברחבי העולם ואנחנו החלטנו, מכל מיני סיבות, להקדים אותו ולקיים אותו היום.

יפעת שאשא ביטון: היום הזה כולו בסימן של ילדים שהם גיבורים של החיים.

יפעת שאשא ביטון: כך אנחנו קבענו כבר לפני מספר חודשים ואני כל הזמן אומרת, שום דבר הוא לא מקרי.

יפעת שאשא ביטון: ממש ברגעים האלה כשאנחנו יושבים כאן יש במדינת ישראל ילדים שהם גיבורים של החיים עכשיו, ואלה ילדי הדרום.

יפעת שאשא ביטון: דווקא כבת קריית שמונה מאוד קשה לי לנתק בין שני האירועים, זה כביכול קורה בשני עולמות מקבילים: יש את הדרום, כל מה שהוא חווה, ומצד שני, למרות כל ההזדהות של אזרחי המדינה, אנחנו ממשיכים לנהל איזושהי שגרה.

יפעת שאשא ביטון: בפנים לי קצת יותר קשה להתנתק וזה נמצא באיזה שהם רגשות מאוד מעורבים.

יפעת שאשא ביטון: לא אשקר שאפילו התלבטתי אם זה נכון או לא נכון לקיים את היום הזה.

יפעת שאשא ביטון: ואז אתמול בלילה אמרתי – דווקא היום זה נכון לקיים את זה ולהגיד בקול שהילדים האלה שמתמודדים עם מציאות ביטחונית, שאנחנו יכולים אולי ברגעים האלה להבין את הפחד, את החוויה שלהם, אבל היא תיגמר אצלנו כשהכול יירגע, אצלם היא תישאר לתמיד.

יפעת שאשא ביטון: הילדים ימשיכו לחוות בפנים, בנפש שלהם, את כל מה שהם חווים בימים האלה.

יפעת שאשא ביטון: וזה הכי נכון להיות כאן ולהגיד שלצד הגיבורים המופלאים שיש לנו סביב השולחן, ואנחנו עוד מעט נפגוש אותם ונשמע אותם, יש במדינת ישראל היום את ילדי הדרום שהם הגיבורים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה לשלוח להם מכולנו חיבוק חם וגדול עם הרבה מאוד תפילה שהרגעים האלה יסתיימו כמה שיותר מהר והם יוכלו לחזור לשקט ולשגרה ולחיים שלהם, אתם יודעים, בבית ספר, בגן, לדברים הקטנים שהם כל כך מובנים לנו מאליהם ועבורם עכשיו הם באמת רגעים של חסד אז אני שולחת להם מכולנו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בחרנו את הנושא של גיבורים של החיים כי אנחנו יודעים שיש הרבה מאוד ילדים שמצליחים לצמוח דווקא מהמקומות הקשים, דווקא מתוך מצוקות, ולעשות דברים שהם מופלאים, לא רק עבורם, אלא עבור החברה בכלל.

יפעת שאשא ביטון: וכשאני מסתכלת דווקא על ילדים בעודם ילדים, אנחנו כל הזמן שואלים את עצמנו מאיפה הכוחות, מאיפה תעצומות הנפש ומאיפה הבגרות לקחת את המקום הכל כך קשה שהם היו בו ולצמוח ממנו אל תוך מקום שהם תורמים ומחזקים לא רק את עצמם, אלא גם את מי שנמצא סביבם.

יפעת שאשא ביטון: ויש גם גיבורים של החיים שלא צמחו מתוך מצוקה, אלא באמת מתוך איזושהי אמפתיה, איזושהי רגישות חברתית מאוד מאוד גדולה כלפי כל מה שקורה סביבם ומתוך המקום הזה הם מחליטים לצאת ולתרום ולא להישאר רק בתוך חלקת האלוהים הקטנה והנוחה שלהם.

יפעת שאשא ביטון: וגם הם גיבורים וגם הם נמצאים כאן בינינו.

יפעת שאשא ביטון: ויום זכויות הילד הוא יום מיוחד.

יפעת שאשא ביטון: אני כל שנה אומרת – ביום הזה אנחנו לא יכולים להעלות עוד נושא כמו שאנחנו מעלים בכל דיון בוועדה, אי אפשר כל הזמן לדבר רק על מה שדורש תיקון ועל מה שצריך לשנות ועל כל הלקונות שיש בתחומים כאלה ואחרים, אלא באמת לעצור ולתת את המקום והבמה לילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו באמת נמצאים כאן בשבילם.

יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה שכל בוקר כשאני קמה אני קמה בשביל ילדי ישראל, בשביל לעשות למען ילדי ישראל ועם זה אני מגיעה לכאן לכנסת.

יפעת שאשא ביטון: ומבחינתי היום זה יום חג שלכם, זה היום שלכם.

יפעת שאשא ביטון: כמו שאתם רואים, לא חברי כנסת, לא אנשי מקצוע רק מקיפים את השולחן אלא אתם, הילדים שבשבילם אנחנו נמצאים כאן, יושבים סביב השולחן הזה.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו ניתן לכם את כל המקום וכל הכבוד וכל הבמה כפי שראוי שתקבלו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל איתך, טובה בן ארי, אחראית זכויות הילד במשרד החינוך, שותפה שלנו לדרך, כל שנה ביום זכויות הילד ובכלל לאורך השנה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

טובה בן ארי: תודה רבה.

טובה בן ארי: לכבוד הוא לי.

טובה בן ארי: יום חג שנחוג בכנסת בזכותך, חברת הכנסת יפעת, אנחנו מציינים בכנסת את יום זכויות הילד ממקום של כבוד ואחריות ואהבה ואמפתיה.

טובה בן ארי: ואני ממשיכה אותך, למרות שרשמתי ראשי פרקים אני ממשיכה אותך כי אני חשה, ולא רק אני, כל ילדי ישראל חשים את זה, שאת שם בשבילם.

טובה בן ארי: אלה שבגנים ואלה שבתיכונים - - - זה החלוקה, בשטח ככה זה קורה.

טובה בן ארי: ב - - - בנובמבר מציינים בעולם 195 מדינות את יום ההולדת לאמנת זכויות הילד.

טובה בן ארי: את התאריך הזה, ה-20 בנובמבר, אתם אולי לא זוכרים, הצעירים אני מדברת, התאריך הזה נכנס ללוח העברי לפני 18 שנה כשנכנסתי לתפקיד, עם ההשמה וההתחלה של ההחלה של חוק זכויות התלמיד.

טובה בן ארי: 18 שנים זה גם מספר מכובד למדינת ישראל שעברה כברת דרך למען הילדים של עצמה.

טובה בן ארי: לילדים יש זכויות מיוחדות ונבדלות משל מבוגרים, אולי קצת יותר ממבוגרים.

טובה בן ארי: כי אנחנו מבוגרים מהצעירים אמורים לכוון אותם את הדרך.

טובה בן ארי: כשקראתי את המסמך ששלחו לי מהוועדה אני יכולה לספר לך שאני ממש נפעמתי.

טובה בן ארי: נפעמתי מהתלמידים שעוד מעט אנחנו נפגוש אותם ונקשיב להם אחד אחד, לפלא הנעורים הזה שצמח פה בתוך החברה הישראלית ויהווה לנו איזשהו מוקד משיכה של כל הילדים אחריהם.

טובה בן ארי: מוקד שימשוך את החברה הישראלית למקום הרבה יותר גדול, הרבה יותר משמעותי במשפחת העמים.

טובה בן ארי: אז אני מברכת אתכם הילדים והנוער, המורות, חברת הכנסת שאשא, אני אסירת תודה שנתת לי את הזכות לכבד את הילדים בברכה.

טובה בן ארי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך טובה גם על השותפות וזה בהחלט כבוד לנו שגם את נמצאת איתנו כאן היום.

יפעת שאשא ביטון: מלווים אותי, כמו שמלווים גם חברי כנסת נוספים, חניכים של חינוך לפסגות.

יפעת שאשא ביטון: מועתז סיקסק ושלו מלסה.

יפעת שאשא ביטון: הם מלווים אותי במשך היום ואני מקבלת גם אותם בברכה ואת כל החניכים האחרים שחלקם פה וחלקם נמצאים עם חברי כנסת אחרים בישיבות ועדה אחרות.

יפעת שאשא ביטון: מועתז אתה רוצה לומר כמה מילים על עצמך?

מועתז סיקסק: קודם כל תודה ליפעת שאירחה אותנו בכבוד ובשמחה.

מועתז סיקסק: אני מועתז, כיתה י', מיפו.

מועתז סיקסק: יש כאלה שבאו לפה כדי ללמוד ויש כאלה שהמקצוע הזה מעניין אותם.

מועתז סיקסק: אני לא מדבר כרגע על זכויות הילד, אני מדבר על הכנסת עצמה.

מועתז סיקסק: למזלי אני - - - את זכויות הילד ואני יודע שיש הרבה זכויות שאין לילדים והם צריכות להיות לילדים ויש גם זכויות שיש לילדים.

מועתז סיקסק: ואלה דברים שצריכים לשמוע אותם- - - כי לילד חשוב להתפתח בסביבה בריאה מבחינה גופנית ושכלית, שיהיה בסביבת שני הוריו ושיתפתח בצורה בריאה ומושלמת.

מועתז סיקסק: זהו, זה מה שיש לי להגיד.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה מועתז.

יפעת שאשא ביטון: זה מתחבר לי קצת לדברים שאמרה טובה לגבי הזכויות שלכם.

יפעת שאשא ביטון: אז אני רק אומר את התחושה האישית שלי, בלי להבהיל את המבוגרים.

יפעת שאשא ביטון: אבל נכון, לכם יש את הזכות, יש לכם את הזכות לחיות במקום שמגן עליכם, שומר עליכם, במקום בטוח, במקום שנותן לכם את כל מה שאתם צריכים.

יפעת שאשא ביטון: ולנו, המבוגרים, יש את החובה להעניק את הסביבה הזו לילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: והלוואי שכל אחד שייצא מכאן, ובכלל, ילך עם התחושה הזו שבאמת אנחנו, המבוגרים, בסופו של דבר שמים את התשתית, נותנים את הקרקע הבטוחה לילדים.

יפעת שאשא ביטון: ובשבילנו זו חובה, זו לא זכות.

טובה בן ארי: כל אחד מהנוכחים פה שירצה שאני אגיע לבית הספר שלו, אפשר לקחת גם ממנהלת הוועדה את הטלפון שלי, אני יכולה גם לתת לכם כרטיסי ביקור, אבל ברמה העקרונית אני אגיע לכל מקום.

טובה בן ארי: כי אני המאמין שלי זה להגיע לכל ילד או ילדה שרוצים לדבר איתי.

טובה בן ארי: וברוב ימות השבוע אני מרמת הגולן עד אילת מסתובבת.

טובה בן ארי: השאלתי פה לכמה אנשים את החדר שלי, אגב, כי הוא ריק.

יפעת שאשא ביטון: שלו, את רוצה לומר כמה מילים?

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר כבר מראש ששלו היא אחת מהנערות שהן גיבורות של החיים שלנו היום שיציגו בהמשך אבל לפני כן את רוצה לומר כמה מילים?

שלו מלסה: כן.

שלו מלסה: אני רק רוצה להגיד שקודם כל כנערה מרגישים - - - עלינו ולא באמת רואים איזה פועל.

שלו מלסה: והיום שמחתי לגלות שיש באמת גב תומך ושיש בנאדם שאני יכולה לסמוך עליו.

שלו מלסה: ושזה מדהים אותי לראות איך הדברים מתנהלים כאן.

שלו מלסה: זה לא מובן מאליו בכלל, הדרך שאת פועלת, ושאת עושה הכל מהלב.

שלו מלסה: תודה על הגב.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה שלו.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר לך שיש לכם הרבה אנשים שהם גב חזק ותומך עבור הילדים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לעשות קצת יותר מאמץ כדי לחשוף אותם אליכם כדי שאתם תוכלו להיעזר בהם בעת הצורך.

יפעת שאשא ביטון: ואחד מהם זה המועצה לשלום הילד שגם מלווים את דיוני הוועדה שבוע אחרי שבוע, לפעמים גם יום אחרי יום, בבקשה ורד.

ורד וינדמן: תודה רבה יפעת.

ורד וינדמן: אני בניגוד למנהגי רוצה לדבר מעט היום ולהקשיב הרבה.

ורד וינדמן: אני רוצה לברך קודם כל אתכם, את כל הנוכחים, הילדים, התלמידים שנמצאים פה, התלמידים שבגרו שנמצאים פה ואני מחכה בקוצר רוח להקשיב לכם, לומר לכם שאנחנו פה, אתם בוועדה שבאמת מקדישה מושבים כפגרה כאחד עבורכם.

ורד וינדמן: ואכן, אנחנו חוגגים את קיומם של זכויות ילדים אבל אנחנו יודעים שבשגרה לא כל הילדים, כפי שאמרת, מועתז, לא כל הזכויות ממומשות ולא לכל הילדים יש את אותן הזכויות וכל הזכויות.

ורד וינדמן: ואנחנו פה במהלך השנה כדי להבטיח שהדבר הזה יתקדם לכיוון הרצוי.

ורד וינדמן: אני רוצה לדבר רק על זכות אחת ספציפית היום, בקצרה, שהיא החידוש המרכזי של האמנה, היא הזכות של ילדים להשתתף.

ורד וינדמן: הוועדה הזו מקפידה שילדים ישתתפו ולא רק ביום המיוחד הזה.

ורד וינדמן: ואני חושבת שלנו, המבוגרים, החובה להקשיב לילדים אבל לא לנו רק המבוגרים כקבוצה כמבוגרים אלא לקובעי המדיניות יש חובה.

ורד וינדמן: אני חושבת שאנחנו יכולים ללמוד הרבה מאוד מילדים על איך צריכה להיות מדיניות מיטיבה ביחס לילדים.

ורד וינדמן: ועל הרקע הזה הקמנו את פרלמנט בני הנוער שיושבת ראש הוועדה הייתה חלק מהמאמץ החלוצי הזה בשנה שעברה בכנס הנגב לשלום הילד.

ורד וינדמן: בעצם משרדי הממשלה התכנסו כדי להקשיב לקבוצות מכם, כדי ללמוד מכם מה הפתרונות שאתם יכולים להציע לבעיות חברתיות כמו בעיות בתחום האינטרנט והגנה באינטרנט, ילדים שנמצאים בהשמה חוץ ביתית ועוד מגוון נושאים שמטרידים את קובעי המדיניות ואנחנו חושבים שבלי להקשיב להם אי אפשר יהיה לקבוע מדיניות מיטבית.

ורד וינדמן: יש לנו גם שיתוף כזה עם משרד החינוך ועם יעל קוטון שנמצאת כאן, כמועצה מייעצת למחלקת נוער במשטרה, כדי שאתם תוכלו באמת להשמיע את קולכם ואנחנו נוכל לעזור לקדם מדיניות מיטבית.

ורד וינדמן: אז אני מברכת אתכם, מצפה להקשיב לכם ומברכת את יושבת ראש הוועדה על היוזמה הברוכה הזו שהיא כולה הקשבה לילדים ושתשמשו לנו השראה ושאנחנו נדע איך עם ההשראה הזאת לעשות דברים טובים יותר עבור שכמותכם.

ורד וינדמן: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, ורד, ולכל הצוות.

יפעת שאשא ביטון: יושבת מאחורייך גם כרמית, המועצה בהחלט שותפה אמיתית.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו גם נציגות של יוניס"ף.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא פעם בוועדה מדברים לא רק על ילדי ישראל שהמקום הטבעי שלהם הוא ישראל אלא גם על ילדים אחרים שנמצאים כאן.

יפעת שאשא ביטון: ולפעמים אפילו על ילדים שנמצאים במקומות אחרים, כשאנחנו תמיד אומרים שילד הוא ילד הוא ילד וזו לא סיסמה.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתנו ילד הוא ילד על כל המכלול, לא משנה איפה הוא נולד, לא משנה איפה הוא גדל, לא משנה מי ההורים שלו ומאיזה מוצא הוא הגיע.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לנו שהילדים יקבלו את מה שמגיע להם לקבל בכל מקום.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אם אתה רוצה לומר מספר מילים.

רועי מלמד: תודה רבה על ההזדמנות.

רועי מלמד: אני מיוניס"ף ישראל.

רועי מלמד: אנחנו גם שותפים של טובה ממשרד החינוך בכל הנושא של הטמעת זכויות הילד בחברה הישראלית.

רועי מלמד: אנחנו גם שותפים של הוועדה כמיטב יכולתנו בכל מה שאנחנו יכולים להביא לשולחן, מהחומרים הבינלאומיים ומהעולם.

רועי מלמד: וכמו שחברת הכנסת יושבת ראש הוועדה אמרה, אנחנו מנסים בעצם להיות החוליה המחברת בין ילדי ישראל לילדי העולם, גם ליעדים של העולם, גם לצרכים שיש בעולם, אבל בעיקר לנסות ולתת את תמונת המצב מה מצב הילדים בישראל כשאנחנו מסתכלים מבחוץ.

רועי מלמד: נכון שתמיד יש מה לשפר אבל התמונה בהרבה מאוד אספקטים והרבה מאוד דברים טובה.

רועי מלמד: יש מקומות הרבה יותר בעייתיים בעולם.

רועי מלמד: אנחנו ברי מזל בהמון דברים – מתחום הבריאות והחיסונים, דרך מערכת החינוך שלנו, על כל הבעיות שלפעמים יש בה - -

יפעת שאשא ביטון: כל האתגרים.

רועי מלמד: כל האתגרים, נכון.

רועי מלמד: ואני מאוד מתחבר למה שורד אמרה כקולגה וכאשת מקצוע – בסוף אנחנו, כל המשימה שלנו היא לקום בבוקר ולתת לכם את התנאים, בני הנוער והצעירים, לדאוג שהקול שלכם יישמע, שהדלתות יהיו פתוחות, שהקשב יהיה מספיק בנפש חפצה ובאוזניים כרויות כדי להקשיב לכם ולעשות הכי טוב שאנחנו יכולים כדי שאתם תממשו את הפוטנציאל שלכם.

רועי מלמד: בשביל זה אנחנו קמים בבוקר ובשביל זה אנחנו עושים את כל המאמץ גם ברמה העולמית וגם ברמה המקומית.

רועי מלמד: בסופו של דבר אנחנו רק צריכים לאפשר לכם – אתם טובים יותר מאיתנו, חכמים יותר מאיתנו, לתפיסתי, מבריקים יותר מאיתנו ויש לכם גם הרבה יותר שנים ליהנות מהדברים שאתם היום תובילו ותקדמו למען עצמכם.

רועי מלמד: אנחנו רק צריכים לא להפריע לכם.

רועי מלמד: אז תודה על ההזדמנות ושיהיה לנו דיון ויום פורה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה רועי, ובמשפט הזה חתמת את השותפות בינינו כי אני כל הזמן אומרת, אנחנו צריכים רק לא להפריע, ואני לגמרי לגמרי מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: לפני שאנחנו נעבור לגיבורים שלנו אנחנו ניתן את הבמה למועצת התלמידים והנוער הארצית שגם הם שותפים בוועדות.

יפעת שאשא ביטון: אני כבר פוגשת משנה לשנה יו"רים חדשים.

יפעת שאשא ביטון: כל שנה אני נפעמת מחדש וכנראה שזה הנוער שלנו, זה לא רק מי שנבחר, אלא זה הנוער שלנו – כל כך איכותי, כל כך מוכשר וניתן לכולם לראות בעצמם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

ליהי טרן: אני דוברת במועצת התלמידים והנוער הארצית.

ליהי טרן: אנחנו מאוד שמחים ונרגשים להשתתף כאן, בוועדה הזאת במיוחד, ובכלל בכל הוועדות השונות לזכויות הילד.

ליהי טרן: חשוב לנו באמת, אנחנו מקבלים מדיי יום כמה פניות, אם זה לזכויות של בני נוער בתעסוקה, בלימודים, ובכלל.

ליהי טרן: אנחנו תמיד כאן כאוזן קשבת לייצג ובאמת לקבל את כל הפניות של בני נוער.

ליהי טרן: ובאמת חשוב לנו להעלות את המודעות לזה ולהוריד את זה גם לשטח, שכל ילד וילדה במדינה יידעו את הזכויות שלהם, יידעו את מה שמגיע להם ויוכלו לפנות אלינו במידה ומפרים את הזכויות שמגיעות להם.

ליהי טרן: אנחנו תמיד כאן כאוזן קשבת ואנחנו שמחים להיות נוכחים בוועדה הזאת, ובכלל לאורך כל השנה ביחד איתך.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: וכמו שאתם יכולתם לראות, אני יכולה לומר לכם שגם הדברים וגם האופן שבו אתם מציגים אותם לא נופל משום הצגה של אף חבר או חברת כנסת ואף איש מקצוע ואתם עושים את זה בהתמדה במסגרת הוועדות השונות.

יפעת שאשא ביטון: ואני תמיד אומרת שהחוכמה שאתם מביאים לשולחן, בדרך שאתם מביאים אותה, היא הרבה פעמים הרבה יותר חזקה ממה שכל מבוגר אחר יבוא וינסה לומר את אותם דברים בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: ולכן הנוכחות שלכם היא מאוד משמעותית גם בשבילנו.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה גם על השותפות שלכם.

יפעת שאשא ביטון: נעבור לגיבורים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך, כמובן, אני אתן להתייחס למי שירצה.

יפעת שאשא ביטון: אני קודם כל חייבת לומר – יש הרבה מאוד גיבורים של החיים במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: שאנחנו רצינו לבחור אותם, ואנחנו במשך מספר חודשים נברנו וניסינו לראות את מי נכון וכדאי להזמין, היו כל כך הרבה ילדים, חלקם אפילו ילדים שכבר הפכו להיות מבוגרים אז זה עזר לנו קצת בסינון – אמרנו שאם יש כל כך הרבה אז אנחנו ננסה רגע להתמקד רק באלה שהם עד גיל 18, למעט מקרים מיוחדים שאין מה לעשות, כדי לשמוע את מה שהיה שם אנחנו חייבים שהם יהיו בגירים מבחינה חוקית.

יפעת שאשא ביטון: אבל לא יכולנו להביא את כולם לכאן.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שיהיו לי מספיק שנים בכנסת כדי שאני אוכל לתת ליותר ויותר ילדים להגיע הנה ולהציג את עצמם.

יפעת שאשא ביטון: מי שנבחר כאן, שתדעו, זו הייתה באמת בחירה של כבוד של מנהלת הוועדה תמי, יחד עם כל צוות הוועדה, היועצים שלי, שמלווים את כל התהליך, ואנחנו מאוד שמחים שאתם כאן.

יפעת שאשא ביטון: מאוד שמחים שהסכמתם להגיע לכאן.

יפעת שאשא ביטון: ואני אומר כבר בהתחלה שהכבוד הוא רק וכולו שלנו, אז תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתחיל עם דללין דסטאו.

יפעת שאשא ביטון: דללין, אני אשמח שתציג את עצמך, אני אשתדל מאוד לא להפריע באמצע, למרות שרק מלקרוא אודותיך ומכל ההכנה שעשינו יש לי הרבה מאוד שאלות.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו אחר כך נשאל, גם אני וגם מי מהקהל שירצה.

דללין דסטאו: קודם כל הכבוד הוא לי להיות כאן.

דללין דסטאו: אני רוצה קודם כל להגיד בשמי, בשם מועצת התלמידים והנוער הארצית וארגון משפחה, אנחנו מאחלים לבני הנוער במחוז דרום יום שקט, יום נעים, יום שאנחנו נשמע לו בשורות טובות.

דללין דסטאו: לי קוראים דללין דסטאו, בן 17.5 מעפולה, לומד בכיתה י"ב - - - מנכ"ל ארגון משפחה ונציג במועצת תלמידים והנוער הארצית.

דללין דסטאו: יש שאלות?

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה שאני אעזור לך?

יפעת שאשא ביטון: ספר להם מהיכן הגעת, לפני כמה שנים הגעת, הם יהיו מופתעים בדיוק כמוני, אני בטוחה.

יפעת שאשא ביטון: לפני כמה שנים עלית לארץ?

דללין דסטאו: אני עליתי לארץ לפני שש שנים ב-2012.

דללין דסטאו: מה שנקרא, הסיפור שלי לרוב שאני נכנסתי לכיתה ז' בפעם הראשונה בישיבה בבית ספר עמית אז המורה שלי נכנסה לכיתה ושאלה מי רוצה להיות במועצת תלמידים.

דללין דסטאו: ואתם שואלים אותי, אני לא מבין עברית ולא כלום ויש דבר כזה לפני עיוור לא תיתן מכשול אז אני החלטתי להצביע כמו שאר החברים בכיתה ולשמחתי נבחרתי.

דללין דסטאו: אבל בלי ידע.

דללין דסטאו: זה היה קשוח, מאתגר, במיוחד כשלא מבינים את השפה - - - מדברים במילים גבוהות ואני לא יכולתי להבין את המילים האלה עד הפגישה השלישית.

דללין דסטאו: שם פחות או יותר הבנתי.

דללין דסטאו: גם חבר מאוד טוב שלי, אליה בטיטו, הוא היה יושב ראש מועצת נוער באותה תקופה, עזר לי להתקדם, להגיע, ועודד אותי.

דללין דסטאו: ובזכות המועצות אני נמצא איפה שאני היום.

דללין דסטאו: ובנוסף, אחרי שמילאתי כל כך הרבה תפקידים – הייתי יושב ראש מועצת הנוער העירונית של עפולה, הייתי יושב ראש מועצת תלמידים שלוש שנים, הייתי יושב ראש ועדת נוער בקהילה של המועצה המחוזית בשנה שעברה.

דללין דסטאו: זה התפקיד שאני אזכור לכל החיים שלי.

דללין דסטאו: החוויה באמת מדהימה, לעבוד עם 94 רשויות, כמעט 64 - - - כל יום רשות אחרת - -

יפעת שאשא ביטון: אני מזכירה לכם שהוא רק שש שנים בארץ.

דללין דסטאו: בכיתה י' שאלתי את עצמי שאלה מעמיקה, תוך כדי כל הפעילות שלי במועצות, ודיברתי עם עצמי קודם, אבל עשיתי חשבון נפש עם עצמי ושאלתי את עצמי, מכוון שאני גם ילד יתום, התייתמתי מההורים שלי בגיל שנתיים – האם מדינת ישראל מתעסקת באמת בעניין של ילדים יתומים.

דללין דסטאו: התברר לי מהר מאוד שלא - - - יש אנשים כאלה ואחרים שאומרים, יש את ארגון אלמנות יתומי צה"ל, אני מכבד את הארגון הזה, בהחלט מגיע ליתומי צה"ל את כל הכבוד שבעולם, אבל מה עם החבר'ה שכמוני, האחרים, שלרוב קשה להם לצאת מהדיכאון.

דללין דסטאו: באחד מהימים חייגתי לחבר טוב שלי, ערב המימונה, צאת פסח, ואמרתי לו, תשמע, אסף, אני רוצה להקים פרויקט.

דללין דסטאו: הוא לא הבין מה זה והוא יודע שלרוב אנחנו עובדים ביחד ולא יודע מה קרה לי והוא אמר, בסדר, נראה אם אני זורם איתך, בוא ניפגש.

דללין דסטאו: באותו ערב נפגשנו, עשר בלילה, והתחלנו לגייס חבר'ה.

דללין דסטאו: אני יכול להגיד ש-14 חבר'ה שגייסנו עד ארבע לפנות בוקר הם עדיין הצוות הארצי של הארגון שמובילים את הארגון.

דללין דסטאו: יש לארגון שתי מטרות: לעזור יותר מבחינה רגשית ומבחינה חברתית.

דללין דסטאו: מבחינה רגשית אנחנו משתדלים לסייע ביועצים חינוכיים, פסיכולוגיים, אח בוגר ואחות בוגרת.

דללין דסטאו: מבחינה חברתית יותר טיולים, פעילויות.

דללין דסטאו: בסמינר חנוכה אנחנו נקיים באחד מבתי המלון באשקלון את סמינר הפתיחה שלנו, משהו חגיגי שאני באופן אישי מצפה לזה בהתרגשות.

דללין דסטאו: שם אנחנו נכשיר כבר 60 חבר'ה שהם יתפזרו בכל רחבי הארץ.

דללין דסטאו: יש לנו צוות בירושלים, צוות בתל אביב וצוות בעפולה.

דללין דסטאו: יש את הצוות הארצי, צוות בתל אביב ועוד צוותים שאנחנו מתכננים להקים.

דללין דסטאו: כשאני באתי והקמתי את הארגון אמרתי לעצמי שאני רוצה דבר אחד – שכמו שאני הפכתי את האתגר, ואני יכול להגיד לכם שהיה לי אתגר לא פשוט, נדדתי בין משפחות, בין סבא לסבתא, ראיתי את חלק מבני המשפחה מתים מול העיניים שלי, שבתור ילד זה לא דבר שאני הייתי צריך לעבור.

דללין דסטאו: אבל מצד אחד אנחנו בני אדם ולכל בנאדם יש את הקושי שלו, וגם אברהם אבינו עבר הרבה מכשולים בחיים, התמודד עם הרבה מכשולים.

דללין דסטאו: אז אני שאלתי את עצמי ואמרתי שאני חייב ללמוד על העבר ולהסתכל על העתיד.

דללין דסטאו: כשהגעתי לארץ זה באמת מה שעשיתי.

דללין דסטאו: החלטתי ללכת לפנימייה בעפולה – כפר ילדים עפולה עילית, ששם אני נמצא היום - - - לא נמצא ביום יום כי אני - - -

יפעת שאשא ביטון: עסוק עם הארגון נכון?

קריאה: מתי לומדים?

יפעת שאשא ביטון: אמרתי שאני לא אשבש את השמחות, אנחנו תיכף נשאל מתי באמת יש זמן ללמוד, אתה גם תלמיד.

דללין דסטאו: אני יכול להגיד שהבגרות שלי מצוינת, כל הציונים שלי בבגרויות קיץ הם ציונים טובים ואני נערך תוך כדי.

דללין דסטאו: למשל מחר יש לי מבחן אז אני כבר למדתי באוטובוס.

דללין דסטאו: מוצאים זמן כי אני מאמין שאם אנחנו רוצים באמת להצליח, אם בנאדם רוצה להצליח קודם כל הוא צריך להתנהל כמו שצריך מבחינת זמן.

דללין דסטאו: ואני גם מלווה בהמון אנשים שנתנו לי גב - - - חבר'ה צעירים, בני הנוער, חשוב לציין שהארגון מובל רק על ידי בני נוער.

יפעת שאשא ביטון: כל השותפים הם בני נוער?

יפעת שאשא ביטון: אתה דיברת גם על יועצים.

דללין דסטאו: כן יש יועצים, אבל מי שמנהל את הארגון בפועל אלה בני הנוער.

דללין דסטאו: יועצים מביאים - - - נפגשים, כמובן שאנחנו מקבלים מהם רעיונות ויש כאלה שמתקנים אותנו בכל מיני דברים מסוימים, אבל מי שבפועל עובד על הארגון זה בני הנוער.

דללין דסטאו: אם אנחנו רוצים להצליח צריך לסדר את הזמן שלנו כמו שצריך וזה מה שאני עושה.

דללין דסטאו: אני כל מוצאי שבת מסדר את הלו"ז שלי.

דללין דסטאו: ביום חמישי כתבתי באופן חגיגי באילת גם מסע הרצאות שאני יוצא בו, כמעט בכל רחבי הארץ, ששם אני פוגש הרבה בני נוער, איכותיים, בעלי עוצמה שרוצים לעשות.

דללין דסטאו: וצריך פשוט לסדר את היום נכון בשביל להתקדם.

דללין דסטאו: ואם אדם רוצה לשנות משהו, זה לא משנה, הוא יכול לבוא ולעשות את זה ככה.

דללין דסטאו: מדיי פעם אני גם אומר להרבה חברים שלי – יותר ממה שאתה נמצא בתנועת נוער או במשהו אחר אתה יכול להשקיע את כל המשאבים שאתה משקיע בתנועה או במקום אחר יכולת להשקיע את זה בעצמך ולהקים משהו משלך, באמת לשנות משהו שמפריע.

דללין דסטאו: וכשאני יצאתי לפני שנה וחצי לדבר הזה הרבה אנשים לא האמינו בנו, הרבה אנשים שהיו איתנו בהתחלה ממש פחדו ואני יכול להגיד לכם שהחבר'ה שפחדו וזלזלו בנו הם מאוד רוצים לבוא ולהיות שם.

יפעת שאשא ביטון: כי כשמצליחים כולם רוצים להצטרף.

דללין דסטאו: אנחנו מאפשרים להם מסיבה אחת פשוטה – כי זה להראות קודם כל שבני נוער יכולים להצליח, לא משנה באיזה דרך.

דללין דסטאו: ואני גם כמנכ"ל הארגון לא רואה את האינטרסים האישיים שלי או של אנשים אחרים בארגון כי אני רואה אינטרס משותף של כולנו: שהרבה אנשים ששואלים אותי, הקמת את ארגון משפחה אז אני אומר להם, חברים, התבלבלתם, הקמנו.

דללין דסטאו: אמנם הרעיון בא ממני אבל בסופו של דבר מי שמממש את התהליך ונותן לארגון לצמוח כי אני השנה מסיים י"ב ושנה הבאה אני לא יודע איפה אני אהיה, איפה אני אמצא את עצמי.

דללין דסטאו: ובעצם גם - - - המשכיות שבני נוער ינהלו את זה.

יפעת שאשא ביטון: יפה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה דללין.

יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי את זה אולי לא במפורש מקודם, עכשיו אני יכולה לומר את זה בצורה יותר מפורשת – גם המבוגרים יכולים ללמוד מהרבה מאוד דברים שאתה הצגת כאן, גם מבחינת ההתנהלות, גם מבחינת האמונה שלך בעצמך ואיך שאתה לוקח את הדברים בשתי ידיים ומקדם קדימה.

יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שהדבר הכי משמעותי לצד כל - - - אני חושבת שבכל משפט שלך היה אפשר להגיד וואו.

יפעת שאשא ביטון: הדבר האחרון שאמרת מעיד בעצם על העומק שבו אתה מתייחס לדברים, כשאתה אמרת:

יפעת שאשא ביטון: אני לא יודע איפה אני אהיה בעוד שנה אבל אני יודע שבזכות מה שיצרתי זה יוכל להמשיך ולפעול.

יפעת שאשא ביטון: וזה החלום של כל אחד, שהוא יוכל לטפח איזשהו בייבי של עצמו שגם כשהוא יזוז הצידה זה ימשיך לרוץ בלעדיו.

יפעת שאשא ביטון: אני מאחלת לך להמשיך ולעשות מה שאתה אוהב, איפה שאתה אוהב, את מה שאתה מאמין בו, לפי הבחירה שלך ושתצליח לפחות כפי שהצלחת במשימה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר לכם, כי הוא כנראה גם צנוע בנוסף לכל המעלות, אבל דללין נבחר על ידי ועידת המשפיעים של חברת החדשות לאחד מ-20 הצעירים המשפיעים בישראל שזה יקרא 20 מתחת 20.

יפעת שאשא ביטון: הייתה להם בחירה מצוינת, בלי שום ספק.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה דללין.

יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה לשאול?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

עמיר קשי: אני ממשרד הרווחה, מנהל תחום ועדות תכנון וטיפול.

עמיר קשי: רציתי לדעת איך ילדים שהתייתמו מהוריהם מגיעים אליכם?

דללין דסטאו: האמת שאנחנו גם בתהליכים עכשיו - - - הרווחה.

דללין דסטאו: אני יודע שיש עניין של סודיות במשרד הרווחה בנוגע לילדים יתומים, אבל אנחנו כשיצאנו גם הסתכלנו על זה שוב - - - אנחנו עובדים עם פוסטרים, כל מיני הודעות, חבר מביא חבר, יותר דרכים יצירתיות.

דללין דסטאו: כי במשרד רווחה, אני לדוגמה פניתי לעפולה, הם לא יכולים לעזור לנו, אני גם מבין את זה, כי יש את העניין של סודיות.

דללין דסטאו: אבל אני מזמין, כמובן, את משרד הרווחה ואת כל הקשורים לעניין לבוא להיות השותפים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: יפה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהרעיון הזה של להנגיש את עצמכם – אני מוכרחה לומר לך שגם בוועדות אנחנו הרבה פעמים אומרים שאחת המשימות שלנו זה להנגיש אותנו למי שצריך את השירותים האלה וזה שעליתם על זה בעצמכם זה נפלא.

יפעת שאשא ביטון: אני מאחלת ליתומים שאתם תצליחו להגיע אליהם כי אני חושבת שיש להם הרבה מה לקבל מכם.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, כן.

יעל קוטון: אני ממונה על מנהיגות צעירה, על מועצת תלמידים ונוער ומד"צים.

יעל קוטון: אני אוהבת עם החבר'ה המקסימים האלה ועם דללין.

יעל קוטון: דללין, נשמח אם אתה תספר פה גם – במסגרת מועצת תלמידים ונוער ארצית הם איתרו כל מיני נושאים שכואבים להם והם רוצים לשנות.

יעל קוטון: ודללין נמצא בקבוצה שהחליטה לפעול למען - - - אתה רוצה לספר בעצמך?

דללין דסטאו: אני אספר בקצרה.

דללין דסטאו: בסמינר האחרון שלנו בקיץ שהיה לנו - - - כל אחד בחר איזשהו נושא שהוא יכול ללכת איתו, ואני גם רוצה להגיד פה תודה לראובן שאני מוביל את זה ביחד איתו.

דללין דסטאו: לכל מקום שאני מגיע אליו יש לי איזושהי מטרה מסוימת.

דללין דסטאו: כשהגעתי למועצת התלמידים והנוער הארצית, ובאמת הייתה לי את האפשרות להגיע מכיתה י' למועצת התלמידים והנוער הארצית אמרתי אני עובר שלב שלב ואז יצא גם עד הגלגל האחרון.

דללין דסטאו: יש לי את הבעיה של אלימות משטרתית בקרב האוכלוסיות השונות – אם זה בחברה הערבית, העדה האתיופית.

דללין דסטאו: ואני פה באתי ודרשתי מהמועצה הארצית שאנחנו נקים צוות בנושא.

דללין דסטאו: יש לנו כבר צוות שהוקם, יש לנו חלקי תכניות עד חודש דצמבר, גם יושבים עם הוועדה המייעצת למפכ"ל ששם אנחנו - - - איך אנחנו פותרים.

דללין דסטאו: מצד אחד לבוא באיזושהי דרך נאמנה למשטרה ומצד שני גם שאנחנו נוכל לצאת מזה מרוויחים.

דללין דסטאו: איך אנחנו יכולים לצמצם.

דללין דסטאו: לצמצם אלימות משטרתית ככה זה לא יעבוד, אבל אנחנו יכולים להעביר, כמו שלדוגמה העברנו את המסר שלנו בדרום שחור, בקמפיין שמועצת הילדים והנוער הארצית הייתה שותפה.

דללין דסטאו: וגם עכשיו בהזדמנות הזאת אני אגיד שאנחנו גם פתחנו בקו חם לאירוח אנשים מעוטף עזה למקומות אחרים.

דללין דסטאו: אז שם פשוט רציתי לבוא ולנצל את הכוח שלנו ולהיות שם בשביל בני הנוער - - - כי הם צריכים לדעת, אני רוצה להניח פה ככה סתם איזה פצצה שהרבה אנשים לא יודעים ש-60 בני נוער בקרב העדה האתיופית הם נמצאים בבתי כלא בישראל, בכלא לנוער - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו קיימנו על זה דיון.

דללין דסטאו: וזה כאב לי פשוט.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: דללין, אני יכולה לומר לך שאנחנו קיימנו כאן במסגרת דיון הוועדה לזכויות הילד דיון שלם בנושא של המפגש בין המשטרה לבין בני הנוער בעדה האתיופית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שיש תהליכים שקורים עכשיו בתוך המערכת כדי לצמצם את החיכוך ובעיקר את הפגיעה של העדה ולנסות להחזיר קצת מהאמון שצריך שיהיה בין העדה לבין מערכת החוק והמשפט.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו נקיים דיון נוסף כזה בעתיד, אנחנו יותר מנשמח שאתה תבוא ותהיה שותף, אפילו עם החברים השותפים שלך במועצת התלמידים והנוער.

יפעת שאשא ביטון: ובחרתם יופי של נושא, אני חושבת שזאת אחת הנקודות שבאמת צריך לטפל ולהתמודד איתה וכשיש נכונות של המערכת זה גם הופך את זה ליותר נגיש ומצליח.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: הצטרפה אלינו חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, גם היא שותפה מתמידה בוועדה לזכויות הילד.

יפעת שאשא ביטון: איילת את רוצה להתייחס אחר כך?

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לשמוע, כן.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה לדללין.

יפעת שאשא ביטון: ואני שוב מזכירה, אתם בטח תשאלו את עצמכם למה, אבל שהוא רק שש שנים בארץ.

יפעת שאשא ביטון: השפה הרהוטה, המעורבות, האכפתיות, אני מוכרחה לומר שזה מקסים כל פעם מחדש.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו נעבור לפיירוז מועדי, גם תלמידת כיתה י"ב מירכא, אנחנו נאפשר לפיירוז לספר על עצמה ואנחנו, כמובן, נשאל תוך כדי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

פיירוז מועדי: שלום לכולם, קוראים לי פיירוז מועדי, אני בכיתה י"ב כמו שאמרת, לומדת במגמת פיזיקה כימיה.

פיירוז מועדי: אני נערה דרוזית.

פיירוז מועדי: אני רוצה להגיד שהיום כן חג ואני אספר לכם כרגע על מיזם שהובלתי.

פיירוז מועדי: המיזם הזה בהתחלה מצער ומרגש לספר לכם מאיפה נבע הרעיון לפרויקט שושן החיים.

פיירוז מועדי: שושן החיים זה שם הפרויקט.

פיירוז מועדי: הכל התחיל באחד הימים, תוך כדי שהתארגנתי ללכת לבית הספר שמתי לב דרך החלון לילד עם כדור ביד וחיוך רחב, ועל פניו רואים את ההתרגשות שהוא הולך להשתתף במשחק כדורגל.

פיירוז מועדי: בשנייה אחר כך הוא נדרס.

פיירוז מועדי: אז כל החברים שהיו סביבו והתאספו, גם אמו בכתה מתוך כאב כי היא הרגישה שאיבדה את הכל.

פיירוז מועדי: והיא הרגישה איך חלומו נגנז ברגע.

פיירוז מועדי: כשראיתי את התאונה הזאת משהו צפצף לי באוזן והתחיל תמיד לחזור בלילה ולהגיד לי שיש משהו לא טוב – ילד בכיתה א' נדרס מול עיניי ופספס את הכל בדריסה הזאת.

פיירוז מועדי: אז בהתחלה הלכתי ותרמתי מדמי הכיס שלי למען עמותת אור ירוק.

פיירוז מועדי: אבל לא הרגשתי סיפוק עצמי עם זה.

פיירוז מועדי: אז ישבתי, חשבתי טוב טוב, בניתי תכנית עם יעדים ולוח זמנים.

פיירוז מועדי: פניתי למנהלת בית הספר, מנהל מערכת חינוך בלתי פורמאלי אצלנו בכפר, גם למחנכת הכיתה שלי והתייעצתי איתם.

פיירוז מועדי: חשפתי אותם לכל התכנית.

פיירוז מועדי: אחר כך פניתי לראש הרשות ושיתפתי אותו בכל התכנית שעשיתי.

יפעת שאשא ביטון: מה הייתה התכנית?

פיירוז מועדי: תיכף אספר לכם.

פיירוז מועדי: גם פניתי למהנדס הכבישים אצלנו בכפר על מנת לתקן את אותו כביש שנדרס עליו התלמיד.

פיירוז מועדי: ואני שמחה להגיד לכם שהכביש כן תוקן.

פיירוז מועדי: אז גייסתי שגרירים, זה היה הצעד הראשון שלי, שגרירים בכיתה י' על מנת שהמיזם שלי ימשיך להתגלגל שנה לאחר שנה וגם שיעזרו לי.

פיירוז מועדי: אחר כך עשיתי שני פנלים – אחד מהם היה באותה כיתה של התלמיד שנדרס, אז הוא סיפר על החוויה שלו, איך זה קרה ומה הוא מרגיש כרגע על מנת לעודד אותו.

פיירוז מועדי: הפעם השנייה הייתה בכיתה י' – אחת מהשגרירים שגייסתי סיפרה מה החוויה שלה בנושא הזה, איך היא איבדה את אח שלה, אז היא הצליח להביע את רגשותיה וגם לתת - - - לבני כיתתה.

פיירוז מועדי: התחלנו לעבוד, הכנו שיר.

פיירוז מועדי: בחרתי בזמר שגם אבא שלו נפטר מתאונת דרכים.

פיירוז מועדי: השיר מתאר את חמשת השלבים שכל אחד מאיתנו חייב להכיר.

פיירוז מועדי: גם הכנתי שילוט שילווה את השיר.

פיירוז מועדי: עשינו משחק זיכרון – מדובר במשחק שעל כל פתק יש את התמונות של התמרורים שגם כל אחד חייב להכיר אותם.

פיירוז מועדי: הצבתי כספת על מנת להטמיע את ערך הנתינה אצל הילדים והתחלנו לעבוד עם הגנים.

פיירוז מועדי: בגנים העברנו דפי עבודה שביקשתי ממרכזת אור ירוק לשלוח לי.

פיירוז מועדי: שרנו ורקדנו יחד.

פיירוז מועדי: אחר כך עברנו לבתי ספר יסודיים – אספנו ציורים מהם, התלמידים ציירו ציורים ואספתי אותם.

פיירוז מועדי: שיחקנו, אספנו כסף.

פיירוז מועדי: הצלחתי להשיג שני ימי שיא בשני בתי ספר אצלנו בכפר.

פיירוז מועדי: בכל יום שיא מדובר בחמש פעילויות שמטרתן להטמיע את שלבי חציית הכביש.

פיירוז מועדי: ובבתי ספר על יסודיים עשיתי גם שני פנלים ולכל פנל הזמנתי איש דת שהתייחס לנושא הזה מבחינה דתית, ערכית וחינוכית.

פיירוז מועדי: הזמנתי גם מדריכים מטעם אור ירוק שהתייחסו לנושא הזה מבחינה חוקית והזמנו הורים שאיבדו בן שלהם או אחר שלהם עקב תאונת דרכים.

פיירוז מועדי: כל אחד התייחס לנושא הזה מהפרספקטיבה שלו.

פיירוז מועדי: אז היה יום מוצלח בכל בית ספר שהלכתי.

פיירוז מועדי: הצלחתי להעביר להם את הלקח או פשוט להשאיר משהו אצלם.

פיירוז מועדי: אני רוצה להגיד לכם שהתכנית שלי עוד לא הסתיימה.

פיירוז מועדי: בציורים שאספתי מכל בית ספר, גם מכל האמנים שלנו בכפר, אני אעשה תערוכת ציורים.

פיירוז מועדי: תערוכת הציורים הזאת תהיה ניידת על מנת שתעבור לכל בית ספר אצלנו בכפר.

פיירוז מועדי: יהיה גם יום פתוח לכל תושבי הכפר.

פיירוז מועדי: הכנתי סרט, הלכתי לבתים, ביקרתי את ההורים שאיבדו את הילדים שלהם עקב תאונת דרכים, שאלתי אותם שאלות, ראיינתי אותם וצילמנו את זה.

פיירוז מועדי: נציג את זה גם בתערוכת הציורים.

פיירוז מועדי: ואני רוצה להגיד שעשיתי והובלתי את כל המיזם הזה כי האמנתי ביכולתי לעשות שינוי חיובי ומשמעותי בקהילה שלי, כי כל אחד מאיתנו יכול והשמיים אל הגבול.

פיירוז מועדי: וצעד קטן יכול להוביל לשינוי גדול או שינוי גדול מאוד אם רוצים את זה.

פיירוז מועדי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: מקסימה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה פיירוז.

יפעת שאשא ביטון: בואי תספרי לנו מתי בעצם התחלתם את התכנית, מתי זה קרה, אותו מפגש עם הדריסה של הילד שהוציאה אותך לפרויקט הזה?

פיירוז מועדי: זה היה בתחילת השנה שעברה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שהתכנית הזו רצה שנה שעברה ועכשיו?

פיירוז מועדי: כן.

יפעת שאשא ביטון: גם אותך צריך לשאול – מתי את לומדת אם את מגייסת גם את אנשי המועצה וגם את אנשי הדת.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל, התפיסה שלך, ההבנה שלך את המרחב הקהילתי של מי שיכול לבוא ולהשפיע, תשימו לב, היא לקחה גם את מי שחווה את זה, היא לקחה גם איש דת כי יש לו השפעה ומשמעות, את גייסת בעצם את כל מי שיכול לתרום לך להטמיע ולהעלות למודעות את הסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: מתי את לומדת ומתי את עושה את זה?

פיירוז מועדי: איך שאמרתי שהשמיים הם הגבול – אם מישהו רוצה לעשות משהו או לעשות שינוי מסוים אז הוא צריך לשבת, לחשוב ולבנות תכנית.

פיירוז מועדי: אז בניתי תכנית על מנת שלא תפריע גם לי בלימודים שלי.

פיירוז מועדי: אז אולי גם ויתרתי קצת על ללכת עם החברות לקנות וגם ויתרתי לפעמים על שעות הפנאי שלי על מנת שלא לפגוע בלימודים שלי ולא - -

יפעת שאשא ביטון: ולא בתכנית שהייתה כל כך חשובה לך.

יפעת שאשא ביטון: עוד מילה שככה תפסה אותי בהצגה שלך את הדברים כשאמרת – השגתי שני ימי שיא.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, מבחינתה זה הישג, זה כמו לקבל איזושהי מתנה וזה באמת מרגש לדעת מה המשמעות של הדבר הזה עבורך.

יפעת שאשא ביטון: אז באמת כל הכבוד.

יפעת שאשא ביטון: אני מאחלת לך כמו שאיחלתי לדללין שאת תוכלי להמשיך לעשות את מה שאת אוהבת ואת מה שאת מרגישה סיפוק ממנו גם אחר כך או לפחות יהיה מי שימשיך את זה כשאת תחליטי להמשיך לדברים אחרים.

פיירוז מועדי: אני רוצה להגיד משהו – השגרירים שגייסתי עכשיו מגייסים עוד שגרירים.

פיירוז מועדי: הם עכשיו בכיתה י"א אז הם מגייסים שגרירים בכיתה י'.

פיירוז מועדי: אז המיזם שלי ימשיך להתגלגל שנה לאחר שנה.

יפעת שאשא ביטון: יפה.

יפעת שאשא ביטון: כל הכבוד.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר לך שיש לך כאן במה בכנסת.

יפעת שאשא ביטון: תמי הקוסמת שלנו תדאג לזה אחר כך בערוצים המקובלים, וזאת הזדמנות מצוינת באמת לימים שמציינים כאן

יפעת שאשא ביטון: את בטיחות בדרכים להביא - -

איילת נחמיאס ורבין: היה לפני שבוע.

יפעת שאשא ביטון: כן, אז אנחנו פספסנו את זה, אבל גם זה קורה משנה לשנה ואנחנו נשמור לך בהחלט את הזכות לבוא ולהציג את התערוכה במסגרת הוועדה לזכויות הילד ביום מיוחד שכזה כי חשוב שהמסר ייצא גם מכאן.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חברת הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: היה לי חשוב ולהגיד לכם שלום ואני מתנצלת שהכנסת הפכה להיות קצת כאילו לא קשור - - - חברי הכנסת מוצאים את עצמם רצים בין הצבעות ובין דיונים בוועדות והיה לי מאוד מאוד חשוב לבוא לכאן הבוקר כי לפגוש אנשים צעירים כמו פיירוז וכמו כל הצעירים שנמצאים כאן.

איילת נחמיאס ורבין: אתם התקווה הלבנה הגדולה של כולנו, אתם התקווה הגדולה של החברה הישראלית.

איילת נחמיאס ורבין: ושתדעו לכם שכחברי כנסת ביום יום אנחנו כל הזמן מתכתשים ומתקוטטים אבל ההבדל בינינו, היחיד, כולנו רוצים את טובת מדינת ישראל, ההבדלים בינינו לפעמים הם בדרך.

איילת נחמיאס ורבין: הסתובבה איתי ילדה מקסימה בשם מוריה מחינוכי פסגות, כמו עם רוב חברי הכנסת, וקראתי מהר מהר לחבר כנסת שקוראים לו חבר כנסת משה גפני שהוא יושב ראש ועדת הכספים כי רציתי להראות לכם ולילדים שהתארחו איתנו שהרבה פעמים מה שרואים בטלוויזיה זה לא באמת מה שקורה בכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: שהוא ואני לבושים שונה לחלוטין וחיים בעולמות אחרים – בסופו של דבר אנחנו עוסקים בהמון המון דברים ביחד.

איילת נחמיאס ורבין: וזה הכוח.

איילת נחמיאס ורבין: כלומר, בסופו של דבר, וזה אני חושבת מה שמתואר בפרויקטים שעוד יוצגו כאן.

איילת נחמיאס ורבין: אבל גם במה שפיירוז תיארה – אני עוסקת הרבה מאוד בנושא הקטל בדרכים שהוא בעיה מאוד מאוד קשה בחברה הישראלית בכלל, אבל בחברה הערבית והדרוזית במיוחד, הם סובלים הכי הרבה מפגיעות ונשבר לי הלב כשתיארת את הילד הזה עם הכדור ביד שפתאום נפגע ממכונית.

איילת נחמיאס ורבין: אבל זה באמת תיאור יום יומי לצערי של מה שקורה.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן המסר העיקרי שלי בשבילכם, כי אני חושבת שאנחנו יכולים ללמוד מכם לא פחות ממה שאתם יכולים ללמוד מאיתנו, כדי שזה יהיה ברור, אבל המסר שלי אליכם – מה מופלא בעיניי במה שבני הנוער עושים, שאתם מזהים הרבה - - - אתם יודעים, יש פה הרבה אנשים בכנסת שלא כולם התחילו בפעילות ציבורית בגיל מוקדם ואתם משפיעים בחברה המיידית שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: אתם הבנתם שאתם יכולים להשפיע ביום יום בחברה המיידית שלכם, במקום הכי קרוב אליכם – זה מתחיל במשפחה, זה מתרחב לכיתה, זה מתרחב לבית הספר, זה מתרחב לכפר, לעיר, לכל מקום שבו אתם נמצאים.

איילת נחמיאס ורבין: ובסוף בסוף בסוף תמיד כשאני פוגשת אנשים צעירים אני אומרת תשמעו, אני רוצה שתגיעו לכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אפשר להשפיע ולעשות טוב גם במקומות אחרים.

איילת נחמיאס ורבין: וזה לא פחות חשוב, זה לא נופל בשום צורה ממה שאנחנו עושים כאן, אולי זה יותר חשוב.

איילת נחמיאס ורבין: ובסופו של דבר הפירמידה הזאת שאת תיארת איך את מעבירה את המקל לילדים בכיתה י' שהם יגייסו את השגרירים – זה המסר, זה הכוח וזאת העוצמה.

איילת נחמיאס ורבין: ואני מתנצלת בפניכם, יש לי חוק בוועדת חוקה שהוא שלי, אחרת הייתי נשארת איתכם לשמוע, ואני מתנצלת בפני הצעירים המדהימים פה שאני לא אשמע את מה שאתם עושים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל שתדעו לכם שאיך שלא יהיה אתם הולכים איתנו לכל מקום מעכשיו.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לכם וסליחה מקרב לב.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יפעת שאשא ביטון: היא לא שמעה את הדברים שאמרתי, וזה חשוב כי זה באמת המסר, אני חושבת שהדבר הגדול שקורה כאן זה שהחבר'ה הצעירים האלה יודעים לבנות משהו שתהיה לו המשכיות והם דואגים להעביר את השרביט הזו הלאה וזה משהו מיוחד.

יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה לשאול את פיירוז שאלה, מישהו מהצעירים שלנו, מישהו מהקהל?

יפעת שאשא ביטון: פיירוז, המון המון תודה ואני מאחלת לך להמשיך להצליח במה שאת עושה וכמובן גם במה שתבחרי לעשות בעתיד.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעבור לאיתי פנקס.

יפעת שאשא ביטון: גם תלמיד י"ב.

יפעת שאשא ביטון: בוא תספר מהיכן אתה, מה אתה עושה ומה הדבר המיוחד שאתה מביא אלינו.

איתי פנקס: אז קודם כל צהריים טובים לכולם, תודה רבה על הבמה, על האירוח, על המקום הזה שאתם נותנים לנו לבוא, לשתף, לספר.

איתי פנקס: אני באמת מעריך את זה.

איתי פנקס: דללין ופיירוז, את דללין אני מכיר קצת מהפייסבוק, אנחנו חברים כמה שנים בפייסבוק, אני מדיי פעם רואה פוסטים שלו, מגיב לו, לא יותר מדיי, בחיים לא שמעתי את הסיפור שלך ככה, וגם שלך.

איתי פנקס: וזה באמת מרגש ומחדיר מוטיבציה.

איתי פנקס: אני איתי פנקס, אני בן 17 בהוד השרון, תלמיד כיתה י"ב במגמת הנדסת תוכנה ואני יזם הייטק.

איתי פנקס: אני יזם טכנולוגיה, אני מפתח אפליקציות, אני יועץ דיגיטל ואני מרצה בינלאומי.

איתי פנקס: ואני אשמח קצת להרחיב על זה ולספר מאיפה הכל התחיל.

איתי פנקס: כשהייתי בגיל 10 מאוד התעניינתי בתחום הזה של המחשבים, בפרט בתחום הזה של האפליקציות.

איתי פנקס: היה לי אייפד 2 – זה היה האייפד הכי חדש אז, היום יש כבר דגמים יותר חדשים, אבל אני הייתי ממש מכור לכמה משחקים באייפד הזה והתחילו לזרום לי כל מיני רעיונות לאפליקציות שרציתי להשתמש בהן.

איתי פנקס: ובאותו זמן היה את האפסטור.

איתי פנקס: האפסטור, החנות אפליקציות, היה מאוד פופולארי.

איתי פנקס: נכנסתי לאפסטור וחיפשתי את האפליקציות האלה כי רציתי להשתמש בהן.

איתי פנקס: ומהר מאוד הבנתי שהרבה מהרעיונות שלי לא קיימים.

איתי פנקס: אנשים לא עשו אותם.

איתי פנקס: והבנתי שהדרך הכי קלה להשתמש בהם ולהשיג אותם היא לבנות אותם בעצמי.

איתי פנקס: אז הלכתי ללמוד תכנות, זה היה בגיל 10, למדתי את הבסיס של התכנות, ובגיל 12 האפליקציה הראשונה שלי הייתה זמינה להורדה במעל 100 מדינות בחנות האפליקציות של אפל.

איתי פנקס: זה היה הישג מאוד מאוד חשוב בשבילי בגלל שהרגשתי תחושת סיפוק מאוד מאוד רצינית אחרי שנתיים שלמדתי וכמה חודשים של עבודה אני פיתחתי את האפליקציה הזאת.

איתי פנקס: האפליקציה הזאת הייתה איזשהו משחק קטן.

איתי פנקס: וכשאמרתי לכם מקודם שהיו לי רעיונות מאוד מאוד גדולים שהתכוונתי לפתח אני לא התכוונתי לאיזה משחק קטן, זאת לא הייתה המטרה שלי, אבל מהר מאוד הבנתי שבשביל לבנות את הדברים הגדולים אני חייב להתחיל מהבסיס.

איתי פנקס: וכבר ביום שהעליתי אותה מייד המשכתי וחשבתי על האפליקציה הבאה שאותה העליתי ממש במקביל ללימוד ההפטרה לבר מצווה שלי כמה ימים לפני שעליתי לתורה.

איתי פנקס: ומאז אני המשכתי, פיתחתי מעל 30 אפליקציות שונות עבור עסקים, עבור חברות.

איתי פנקס: וכשהייתי בן 14 או 15 הבנתי שאני רוצה להקים איזשהו עסק שיספק לאנשים שרוצים לפתח אפליקציות, לאנשים שיש להם רעיונות ואין להם את הידע או את הניסיון או בהכרח את התקציבים הגדולים האלה שבתי תוכנה רציניים דורשים – שיאפשר להם לפתח את הרעיונות שלהם לכדי מציאות.

איתי פנקס: אז גייסתי כמה בני נוער מאוד מאוד מוכשרים מתחום ההייטק.

איתי פנקס: חלקם תותחים בשיווק, חלקם מתכנתים, חלקם מעצבים, חלקם יודעים לנהל פרויקטים.

איתי פנקס: וביחד אנחנו בעצם סיפקנו שירותים של פיתוח אפליקציות ל-10 חברות שונות שפנו אלינו.

איתי פנקס: עשינו הרבה מאוד פרויקטים מוצלחים.

איתי פנקס: ומשם אני המשכתי, פיתחתי עוד דברים.

איתי פנקס: והיום אני גם יועץ דיגיטל.

איתי פנקס: זה אומר שאני עוזר לחברות ולמשרדי פרסום בינלאומיים להבין את הראש שלנו, הצעירים, למה אנחנו עושים את מה שאנחנו עושים, למה אנחנו משתמשים באפליקציות שאנחנו משתמשים בהן.

איתי פנקס: אחד הדברים היותר מעניינים שיצא היה לפני כמה שנים – שמעון פרס הזמין אותי יחד עם עוד כמה בני נוער ללשכה שלו.

איתי פנקס: בגיל 93 פרס החליט שאינסטגרם זה מיושן והוא פותח סנאפצ'אט.

איתי פנקס: מי אנחנו שנתווכח, באנו לפרס ועזרנו לו לפתוח את החשבון סנאפצ'אט וזאת הייתה חוויה מאוד מאוד מיוחדת.

איתי פנקס: במקביל לזה, כמו שאמרתי, אני מרצה בינלאומי.

איתי פנקס: הייתי בתחרויות ובהרצאות בשברולט בארצות הברית.

איתי פנקס: לא מזמן חזרתי מתערוכה של 50,000 איש מגרמניה.

איתי פנקס: בגיל 14 נבחרתי לרשימה ה-30 אנשים המבטיחים בארץ מתחת לגיל 30 על ידי מגזין העסקים הבינלאומי פורבס, לצד אנשים כמו גל גדות ועומרי כספי.

איתי פנקס: הצגתי את אחד הרעיונות שלי לאחרונה בערוץ 2 בתכנית הכרישים, רעיון לרשת חברתית עבור בני נוער שמבוססת על תקשורת בין חבורות, בין קבוצות של בני נוער.

איתי פנקס: ובימים אלה אני עובד על מיזם מהפכני בתחום המסחר הדיגיטלי עבור כל מי שמוכר באיביי, אנחנו עוזרים לו לנהל את החנות שלו להגביר את המכירות שלו ממש מהטלפון.

איתי פנקס: ואני חושב שמה שמניע אותי לעשות את הדברים האלה, ואני בטוח שגם חברים שלי שיושבים איתי פה יסכימו איתי – זה שהמיינדסט שלנו, התפיסה שלנו כשאנחנו ניגשים לאיזשהו אתגר, לפתור אותו, להקים איזשהו פרויקט, אנחנו תמיד באים מנקודת המבט הזאת שאין שאלה שאין לה תשובה ואין בעיה שאין לה פתרון.

איתי פנקס: וברגע שחופרים ויודעים להשתמש נכון בכל המשאבים שיש לנו, בין אם זה הדרכות באינטרנט והסביבה החברתית שלנו ובית הספר אפשר לפתור כל בעיה.

איתי פנקס: כל בן נוער, גם מבוגר, אבל כל בנאדם שיודע להשתמש בדברים האלה ויש לו את המוטיבציה יכול לשנות.

איתי פנקס: כמובן, בסדר הגודל שהוא יבחר, ולעשות את הפרויקט שלו, את המהפך הזה שהוא רוצה לעשות בצורה הטובה ביותר ועל הצד הטוב ביותר.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה איתי וצריך פה וואו אחד גדול.

יפעת שאשא ביטון: כל דבר זה וואו, וואו.

יפעת שאשא ביטון: יש לי כל כך הרבה שאלות.

יפעת שאשא ביטון: אתה דיברת בכזה שטף שאפילו לא הרשיתי לעצמי להיכנס באמצע.

יפעת שאשא ביטון: זה נשמע כזה פשוט, בגיל 10 עניין אותי אפליקציות אז הלכתי ולמדתי ופיתחתי אפליקציה... ברור.

יפעת שאשא ביטון: איפה למדת, איפה הפצת את האפליקציה הראשונה, איך הצלחת להגיע לסדרי הגודל שאתה מדבר עליהם בגיל 11 או באפליקציית ההתבגרות שלך רגע לפני הבר מצווה.

יפעת שאשא ביטון: יש פה דברים שהם לא לגמרי סגורים לי עד הסוף.

יפעת שאשא ביטון: הרצית בפני 50,000 איש – אתה מרצה רק בפני צעירים, אתה מרצה בפני קהל בכלל.

יפעת שאשא ביטון: ספר לנו קצת.

יפעת שאשא ביטון: קצת מאחורי הקלעים.

איתי פנקס: בשמחה.

איתי פנקס: אני אתייחס לשאלה הראשונה שלך קודם לגבי האפליקציות – איפה למדתי, איך הגעתי לזה.

איתי פנקס: אז כמו שאמרתי, בגיל 10 התחלתי להתעניין בזה ומצאתי איזשהו קורס, חוג, פעם אחת בשבוע כמה שעות אחר הצהריים מחוץ למסגרת - -

יפעת שאשא ביטון: קורס לילדים בגיל 10?

איתי פנקס: לילדים בגיל 10 ללימוד אפליקציות.

איתי פנקס: זו הכותרת שהייתה לקורס הזה.

איתי פנקס: הגעתי והייתי מאוד נרגש ומהר מאוד הבנתי שזה לא יהיה כזה פשוט.

איתי פנקס: זאת אומרת, אני לא מגיע ומתחיל לבנות את האפליקציה שלי ויש הרבה תהליך של למידה מוקדמת.

איתי פנקס: אז התחלתי עם משהו שהוא לא בדיוק תכנות.

איתי פנקס: זאת אומרת, גררתי כל מיני קוביות והרכבתי איזושהי, זה נקרא לוגיקה.

איתי פנקס: איזשהו משחק שיודע לעבוד לפי שלבים.

איתי פנקס: ואחרי שהבנתי את הבסיס של השלבים, של איך זה אמור לעבוד, התחלתי טיפה יותר להבין את השלב השני, שאני חושב שהוא לא פחות חשוב, שזה השלב של לדעת להעריך סדר גודל של פרויקט.

איתי פנקס: זאת אומרת, היום אם מישהו בא אליי עם רעיונות, ניגשים אליי כל שבוע הרבה מאוד אנשים עם רעיונות שהם רוצים לפתח - -

יפעת שאשא ביטון: רק בן 17...

איתי פנקס: ברגע שאני שומע אותם הדבר הראשון שקורה לי בסוף זה שאני מנסה להעריך מה זה דורש.

איתי פנקס: מה זה דורש מבחינה טכנית, מבחינת אנשי צוות, מבחינת משאבים, כסף, בשביל לפתח את הדבר הזה.

איתי פנקס: והתחלתי להעריך מה הסדר גודל של הרעיונות שלי.

איתי פנקס: אז התחלתי מרעיון שידעתי שהוא יחסית פשוט, יחסית קל, פיתחתי את הרעיון הזה וישר הגשתי בקשה לאפל.

איתי פנקס: בשביל להעלות אפליקציה לחנות של אפל צריך, מה שנקרא, רישיון פיתוח - -

יפעת שאשא ביטון: ואז ילד בן 10 פונה לאפל לבקש- - -

איתי פנקס: פונה לאפל, כן, והצלחתי לשכנע אותם שיתנו לי להעלות את האפליקציה הזאת לחנות.

איתי פנקס: לאפל יש חוקים מאוד מאוד מחמירים לגבי גילאים ומי כן יכול לפתוח חשבון ומי לא.

איתי פנקס: והצלחתי איכשהו בסוף לסדר את זה ופתחתי חשבון והעליתי אותו.

יפעת שאשא ביטון: היה מישהו מבוגר שליווה אותך, שסייע לך לפחות לעבור את המכשולים הבירוקראטיים?

איתי פנקס: המדריך שלי מהקורס, שמוליק, אחד האנשים שהכי השפיעו עליי אי פעם.

איתי פנקס: הוא קרא לקורס I think different.

איתי פנקס: זאת אומרת, מהמוטו הזה שצריך לחשוב שונה, צריך לעשות דברים שאנשים לא עושים ולהעיז.

איתי פנקס: אז הלכתי לשם ועשיתי את זה.

איתי פנקס: זה לא שהאפליקציה הראשונה שלי זכתה להצלחה מסחררת, רחוק מאוד מזה.

איתי פנקס: אבל זה נתן לי את האור הירוק, האוקיי הזה שאני יכול לעבור למשהו יותר מורכב.

איתי פנקס: ומשהו שלמדתי על הדרך בשלב היותר מוקדם, בשנים הראשונות, זה שכולם מנסים להיות טובים בהכל.

איתי פנקס: זאת אומרת, אם אני לוקח את התחום הזה כדוגמה, כולם רוצים רק לייצר אפליקציות טוב, לשווק אותן, לנהל את הפיתוח, לתכנת, אבל האמת היא שאני הבנתי שאני לא יכול להיות טוב בהכל ואני חייב להתמקצע במשהו אחד שאני טוב בו.

איתי פנקס: ובחרתי שאני יותר טוב בתכנות.

איתי פנקס: וצירפתי אליי עוד חבר בשם עומר שהוא היה, בעיניי, מעצב תותח - -

יפעת שאשא ביטון: הוא היה בגיל שלך?

איתי פנקס: הוא היה שנתיים מעליי.

יפעת שאשא ביטון: איך גייסת אותם?

יפעת שאשא ביטון: אתה דיברת על זה שגייסת אנשי צוות, מה, פרסמת מודעת דרושים, עברת מאחד לאחד, איך גייסת אותם?

איתי פנקס: אז כמו שאמרתי, בגיל 14 היו לי כל מיני רעיונות שרציתי לפתח אבל השורה התחתונה היא שרציתי להקים עסק.

איתי פנקס: תלמיד בכיתה ח', אני חושב, אין לו הרבה משאבים ובעיקר אין לו הרבה זמן.

איתי פנקס: יש לו בית ספר ואני רציתי למקסם את כל היכולות שלי, את הזמן שלי ואת הידע שלי בשביל להפיק את המיטב.

איתי פנקס: אני הבנתי שאני לא יכול לעשות את זה לבד, אני חייב לגייס עוד אנשי צוות.

איתי פנקס: אז התחלתי ללכת לאירועים, לתחרויות ולמה שנקרא האקתונים.

איתי פנקס: לא יודע אם כולכם מכירים את המונח – האקתון זה סוג של תחרות מאוד מאוד מואצת של פיתוח אפליקציות ביומיים.

איתי פנקס: ושם קודם כל למדתי הרבה והדבר השני, הדבר שכל הזמן חשבתי עליו זה איך אני מאתר אנשים שיכולים לעבוד יחד איתי.

איתי פנקס: איך אני מאתר אנשים - -

יפעת שאשא ביטון: בהאקתון עצמו?

איתי פנקס: בהאקתון עצמו פניתי לאנשים - -

יפעת שאשא ביטון: - - - במומחיות כשלעצמה נוספת על כל מה שאתה מציג כאן.

איתי פנקס: חלק מהאנשים שעבדתי איתם, היום, בחברה שלי השותפים שלי חלקם מבוגרים ממני בעשרות שנים, הם לא בני נוער.

איתי פנקס: אז אני עובד גם עם כאלה, אני עובד גם עם בני נוער.

איתי פנקס: ובנוגע להרצאות שלי אז התחלתי מלהעביר הרצאות לבני נוער בעיקר.

איתי פנקס: אני עדיין מעביר, רוב ההרצאות שלי הן לבני נוער בשביל לעורר יזמות, לעורר את המוטיבציה הזאת, להחדיר בהם את הרצון לפתח דברים מעצמם.

איתי פנקס: שהם יאמינו בעצמם שהם יכולים לפתח דברים דרך הסיפור האישי שלי.

איתי פנקס: וזה הרבה יותר נוגע אליהם מאשר שמישהו בן 30 עם רקורד רציני בא אליהם.

איתי פנקס: לפעמים אני יותר קטן מהילדים שאני מרצה להם, אז אם אני יכול ברור שגם הם יכולים.

איתי פנקס: ומאז המשכתי והתפתחתי והתחלתי להעביר הרצאות בנושא שיווק.

איתי פנקס: שיווק ממוקד לדור ה-z.

איתי פנקס: כולם מדברים הרבה מאוד על הנושא הזה וחקרתי אותו לעומק, את ההתנהגויות של הדור הזה, את ה- -

יפעת שאשא ביטון: בזה אתה מרצה רק לצעירים או גם למבוגרים?

איתי פנקס: זה בעיקר למבוגרים, לחברות הייטק ולארגונים שרוצים - -

יפעת שאשא ביטון: אתה נכנס לחברות הייטק להרצות בנושאים של שיווק?

איתי פנקס: כן.

איתי פנקס: למחלקות שיווק אבל לא רק.

איתי פנקס: זו הרצאת העשרה מאוד מעניינת.

יפעת שאשא ביטון: יש לי שאלה קטנה, סלחו לי ההורים, איפה ההורים שלך בסיפור הזה?

יפעת שאשא ביטון: הם פשוט לא הפריעו.

איתי פנקס: אימא שלי פה קודם כל, מצלמת.

יפעת שאשא ביטון: שלום אימא של איתי.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, ילד בן 14 יבוא ויגיד אני רוצה לפתוח חברה, בוא חמוד, נאפשר לך, אחר כך, כן יש עוד דברים לעשות בדרך – איפה הם בתוך כל התהליך הזה?

איתי פנקס: קודם כל אני חושב שזה מאוד חשוב כשמסתכלים על דבר כזה לחבר את הנקודות במבט לאחור.

איתי פנקס: זאת אומרת, במבט לאחור זה מאוד ברור שאני התחלתי בגיל 10, פיתחתי כמה אפליקציות והלכתי להקים חברה.

איתי פנקס: אבל באותו יום שהחלטתי להקים את החברה זה לא היה כזה דרמטי.

איתי פנקס: וזה הכל בהדרגה - -

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: כי ההורים שלך כבר התרגלו מגיל 10 אם אתה מפתח אפליקציות אז שזה טבעי שזה יגיע?

איתי פנקס: לא, אבל זה התחיל כמו כל חוג רגיל של ילד שמתעניין בכדורסל או כדורגל והוא נכנס לאיזשהו חוג.

איתי פנקס: וכן אני חייב תודה מאוד מאוד ענקית להורים שלי, לאימא שלי ולאבא שלי שאפשרו לי כן לקחת מסלול שהוא טיפה פחות נורמטיבי, טיפה שונה.

איתי פנקס: וכשהם הבינו שאני רציני ואני יושב בבית שעות על גבי שעות ואני לומד ואני מפתח והם הורידו את האפליקציה שלי וראו שהיא קצת מעניינת אפילו אז הם נתנו לי את ברכת הדרך.

יפעת שאשא ביטון: יפה, איתי, זה מאוד מאוד מרשים.

יפעת שאשא ביטון: גם אנחנו צריכים לומר תודה להורים שלך שהצליח להם מאוד מאוד איתך ואני מאחלת לך הצלחה.

יפעת שאשא ביטון: אין לי שום ספק שכל העולם לפניך.

יפעת שאשא ביטון: בהצלחה רבה.

יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה לשאול את איתי משהו?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

שקד יעקב: אני חברת מועצת התלמידים ונוער הארצית, שיש לנו פה כמה וכמה נציגים.

שקד יעקב: שמעתי עליך הרבה מאוד, איתי, ראיתי עליך כתבות ומאוד התעניינתי.

שקד יעקב: אני ועוד אחד מהיושבים פה שהוא גם כן חבר במועצה הארצית גם כן זכינו בהאקתון שהיה בעיר שלנו ואנחנו עוד מעט עומדים לצאת איתו לפועל ושאלה שמאוד מעניינת אותי, ואני מניחה שמעניינת פה הרבה מאוד תלמידים ובני נוער, ואולי גם מבוגרים, מאיפה האומץ ככה להתחיל ולפתוח במסע הזה.

שקד יעקב: הרי זה לא פשוט.

איתי פנקס: שאלה מעולה.

יפעת שאשא ביטון: לא נראה לי שאומץ זו הבעיה פה בגזרה, כל הביטחון הזה.

איתי פנקס: אני חושב שהסוד הוא למעשה – יש לנייקי את הסלוגן הזה: Just do it.

איתי פנקס: אני חושב שהאנשים הכי מצליחים בעולם בכל התחומים זה אנשים שכנגד כל הסיכויים, כנגד כל הבעיות, כנגד כל האנשים שניסו לעצור אותם פשוט הלכו ועשו את זה.

איתי פנקס: כי אם אנחנו מתעכבים על איזשהו רעיון ספציפי ומנסים לעשות לו איזשהו ניתוח, אם נרצה מאוד אנחנו נוכל למצוא יותר בעיות לרעיון הזה מאשר פתרונות.

איתי פנקס: אבל בסופו של דבר אי אפשר לדעת.

איתי פנקס: שאלו אותי לא מזמן גם איך אתה יודע שרעיון שאתה משקיע בו הרבה זמן יצליח, שאתה לא מבזבז את הזמן שלך, שהוא לא הולך לפח.

איתי פנקס: אני לא יודע.

איתי פנקס: רוב הרעיונות שלי עד היום לא היו מוצלחים, רוב הרעיונות העתידיים שלי לא יהיו הצלחה מסחררת, אבל ככל שאני עושה יותר יש לי סיכוי יותר טוב להצליח.

איתי פנקס: אומרים שעסק אחד מתוך 10 מצליח, אז אני אפתח 10 עסקים ואני אעשה את זה.

איתי פנקס: ואני חושב שגם הסוד זה להתחבר לאנשים הנכונים.

איתי פנקס: לדעת שאתה לא יכול לעשות הכל בעצמך.

איתי פנקס: לדעת ליצור שיתופי פעולה עם עוד גורמים שיכולים לעזור לך לקדם את הרעיונות ואת המיזמים שלך, ללמוד מאחרים, לתת, לעזור.

איתי פנקס: כשאני התחלתי להיכנס לתחום הזה של התכנות אני שיגעתי מלא אנשים.

איתי פנקס: היו פורומים שלמים בפייסבוק שאני פשוט נכנסתי וכל היום שאלתי שם שאלות.

איתי פנקס: והיו אנשים שם שעזרו לי, הלכו איתי לשיחות ועשו איתי סקייפ ועזרו לי לפתור את הבעיות האלה.

איתי פנקס: ובזכות האנשים האלה אני חייב היום לעוד אנשים שהם אולי בנקודת פתיחה יותר מוקדמת ממני, לעזור להם.

איתי פנקס: ואני חושב שלמצוא את האנשים האלה, להתחבר אליהם, ולא לפחד.

איתי פנקס: כי באותה מידה שרעיון יכול להיכשל הוא יכול גם להצליח ואי אפשר לדעת את זה.

שקד יעקב: תודה רבה לך.

יפעת שאשא ביטון: מדהים, פשוט מדהים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה איתי.

יפעת שאשא ביטון: אני אשתף אתכם בגילוי נאות קטן.

יפעת שאשא ביטון: בימי זכויות הילד הקודמים הבת שלי התלוותה איתי, היא הגיעה איתי בכל יום לזכויות הילד.

יפעת שאשא ביטון: והיום היא לא יכלה כי מחר מגיע צוות של משרד החינוך לפרס בית הספר והיא צריכה להציג.

יפעת שאשא ביטון: ואמרתי לה, לא נורא, שירוש, זה גם קצת פורמט שונה.

יפעת שאשא ביטון: ועכשיו כשאני מקשיבה להם, זה התחיל עם דללין, אחר כך עם פיירוז ועכשיו אני שומעת את איתי ואני אומרת איזה באסה שהיא - - - ואני מבטיחה לכם שאני מגיעה איתכם, כולכם היום הביתה ואנחנו נדאג שהיא תראה את השידור שהיה.

יפעת שאשא ביטון: בתחושה האישית שלי כל ילד צריך לראות את מה שקורה כאן.

יפעת שאשא ביטון: באמת, אתם השראה ענקית.

תמי ברנע: ועכשיו גם עברנו לשידור ישיר בטלוויזיה.

יפעת שאשא ביטון: ואמרה לי תמי ואמרתי לה, איך הם הפסידו את מה שהיה כאן עד עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעבור לאתנחתא קלה ואנחנו נשמע צמד נגנים מיוחדים, תרתי משמע, את עומר ואת אלמוג, עומר פנחסי ואלמוג מסיקה.

יפעת שאשא ביטון: אתם רוצים לומר משהו לפני שאתם מנגנים?

אלמוג מסיקה: כן, רוצים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה אלמוג.

אלמוג מסיקה: שנינו לומדים ב-ט' 5 באורט גרוטמן, אנחנו בכיתה תקשורתית.

אלמוג מסיקה: אגב, מה שמיוחד בנו זה שגם אנחנו סוג כאלה של יזמים.

אלמוג מסיקה: אני ועומר - - - אנחנו עורכים בעמותה שנקראת אימג'ין, שהיא קשורה לכל דבר שהוא מוסיקה או שירה.

אלמוג מסיקה: הופענו בהרבה מקומות, בפסגה שבנתניה, בפתח תקווה, בקונסרבטוריון שטייקר שבתל אביב ועכשיו אנחנו נוכל להופיע פה.

אלמוג מסיקה: ובבית ספר השנה היו בחירות ליושב ראש מועצת התלמידים, הייתי אחד המועמדים ואני זה שזכיתי.

אלמוג מסיקה: עומר יש לך מה להוסיף?

עומר פנחסי: גם אני באותה כיתה איתו.

עומר פנחסי: שנינו מ- - - למרות זה שאני מנגן והרבה דברים אני גם אוטיסט.

עומר פנחסי: למה אני מתכוון – יש לי בעצם קושי בתקשורת.

עומר פנחסי: זו בעצם ההגדרה של אוטיסט אבל מצד שני זה גם דבר טוב כי אוטיסטים זה עם מאוד כישרוני.

עומר פנחסי: אוטיסטים זה גם עם מאוד יצירתי.

עומר פנחסי: אני לא אומר שאין - - - יצירתיים אבל בעצם כולם יצירתיים - -

אלמוג מסיקה: למשל, אני, יש הרבה דברים שאני טוב בהם בעזרת זה שיש לי קליטה מהירה.

אלמוג מסיקה: ואגב, אני רואה כמה כאב מתנחל בכל הארץ.

אלמוג מסיקה: יש לנו ארץ יפה, ארץ שהשם הקדיש לנו במיוחד וזה מרגיש כאילו כל הרקטות שבאות לדרום זה כמו הצונאמי רק שזה לא מים אלא רקטות.

אלמוג מסיקה: זה לא גל של טילים, זה צונאמי ענק.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים שאתם כן תביאו מהכישרון שלכם כאן בפני כל הנוכחים.

יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה לומר לכם שזה כבוד ענקי בשבילנו שאתם נמצאים כאן איתנו היום, ואתם מוזמנים לנגן.

עומר פנחסי: תודה רבה.

אלמוג מסיקה: תודה רבה.

אלמוג מסיקה: (מופע מוזיקלי)

יפעת שאשא ביטון: מקסים, מקסים.

יפעת שאשא ביטון: אמנם בכנסת אסור למחוא כפיים אבל זה היה ממש מתבקש.

יפעת שאשא ביטון: ואפילו שאנחנו בשידור אני בטוחה שמי שצופה בנו יסלח לנו.

יפעת שאשא ביטון: המון המון תודה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא ידעתי איזה שיר אתם הולכים לנגן.

יפעת שאשא ביטון: אני ידעתי את הכל, את כל המסגרת, ואולי זה לא סתם נשאר לי כהפתעה.

יפעת שאשא ביטון: ואני מרגישה שנתתם לי מתנה אישית כי זה שיר שאני מאוד אוהבת.

יפעת שאשא ביטון: אגב, זה הרינגטון כשאחי מתקשר אליי ואני מאוד מאוד אוהבת את אחי.

יפעת שאשא ביטון: זה השיר שאני שרתי פה ביום הולדת של הכנסת, זה השיר שבחרתי לשיר.

יפעת שאשא ביטון: כל חבר כנסת היה צריך לתרום משהו אומנותי מעצמו ואני חברתי לשיר את השיר הזה כי אני חושבת שיש בו הרבה מאוד תקווה ויש לי משהו מאוד מאוד גדול בלב אליו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

אלמוג מסיקה: אפשר להוסיף משהו?

יפעת שאשא ביטון: בטח.

אלמוג מסיקה: אם מוחאים כפיים, לא משנה איפה, זה תגובה טבעית לגמרי.

אלמוג מסיקה: אם מרגישים משהו.

אלמוג מסיקה: זה לא משנה, צריך להיות גאים בזה.

אלמוג מסיקה: מחיאות כפיים אין לזה גיל, אין לזה.

עומר פנחסי: מה שנכון נכון.

יפעת שאשא ביטון: רק תגידו לי כמה זמן אתם מנגנים.

אלמוג מסיקה: הוא חצי שנה יותר ממני ואני שנתיים.

עומר פנחסי: אני מנגן כבר שנתיים.

אלמוג מסיקה: אז אני שנה וחצי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אתם מקסימים.

יפעת שאשא ביטון: אתם מנגנים מקסים.

יפעת שאשא ביטון: אני הייתי בטוחה שאתם תגידו שאתם מנגנים הרבה יותר זמן כי זה היה באמת בכישרון יוצא מן הכלל.

יפעת שאשא ביטון: המון תודה.

יפעת שאשא ביטון: אני ראיתי את התגובות פה מסביב ואת ההתרגשות של כולם.

יפעת שאשא ביטון: מקסים.

יפעת שאשא ביטון: אמיר, אנחנו מגיעים אליך, אמיר סורסקי.

יפעת שאשא ביטון: אתה מגיע מתכנית הגל שלי, שאני מוכרחה לומר, תכנית שיצאה באופן מקרי לחלוטין שמלווה אותי כמעט מתחילת הקדנציה.

יפעת שאשא ביטון: הגעתי לביקור תמים מאוד במסגרת הביקורים שאני מקיימת בשטח, נפגשתי עם צוות מדהים שיושב כאן יחד איתנו.

יפעת שאשא ביטון: אפילו זכה בפרס כאן בכנסת על הפעילות המדהימה שהוא עושה עבור בני נוער בסיכון.

יפעת שאשא ביטון: אתה בן 21 כבר, וזה אחד המקרים שעליהם סיפרתי בהתחלה שלא יכולנו להביא בן נוער שיספר על עצמו כי מבחינה חוקית אנחנו לא יכולים להביא בני נוער שהם בסיכון שיספרו על עצמם.

יפעת שאשא ביטון: אבל אתה תוכל לתת לנו את כל החוויה אפילו בפרספקטיבה רחבה בעקבות התהליך שאתה עברת ולאן אתה הגעת היום.

יפעת שאשא ביטון: אז הבמה היא שלך.

יפעת שאשא ביטון: ותודה לירון ולשותפים על ההזדמנות שאתם מעניקים לי כל פעם מחדש להביא את הסיפור הזה כאן לכנסת.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה אמיר.

אמיר סורסקי: אז דבר ראשון אני אגיד – כולם אמרו תודה על המקום ועל זה שאני יכול לדבר פה אז תודה רבה.

אמיר סורסקי: ותודה לכם, אתם הרמתם אותי לשמיים עכשיו.

אמיר סורסקי: אני רציתי לציין את זה.

אמיר סורסקי: אני אתחיל מזה שהגל שלי זה העצמה אישית דרך גלישת גלים לנוער בסיכון.

אמיר סורסקי: אבל לפני שאני אלך לצד הרטוב אני אלך למקום קצת יבש יותר.

אמיר סורסקי: בעצם אני נשרתי ממשרד החינוך בכיתה י', לא התאימה לי מסגרת רגילה של תיכון, של לחץ, של מבחנים, משהו שהוא נורא קבוע ואני לא יכול לצאת לשום מקום.

אמיר סורסקי: אז החלטתי לברוח.

אמיר סורסקי: הרמתי את הרגליים שלי, עשיתי 101 בעיות בבית ספר, רק תעיפו אותי מפה, לא רוצה להיות פה.

אמיר סורסקי: באותו הזמן ההורים לא הכי חושבים שאתה צודק ומה אתה חושב שאתה עושה.

אמיר סורסקי: אבל המשכתי בשלי.

אמיר סורסקי: ראיתי שהדרך שלי זו הדרך שבה אני בוחר לנכון לעשות ועברתי לקידום נוער, לפרויקט הילה, מסגרת סקנד צ'אנס קוראים לזה, זה מה שגיליתי אחר כך.

אמיר סורסקי: ששם זה רק המשיך.

אמיר סורסקי: שם הפסקתי עוד יותר להגיע לבית ספר והתחיל האלכוהול והתחיל הסמים וכל מה שנער בגינה ציבורית מוצא ב-12 בלילה.

אמיר סורסקי: דיי קלאסי.

אמיר סורסקי: ואז אתה מרגיש ילד רע.

אמיר סורסקי: אתה ילד רע, אתה עושה רע, כל מה שאומרים לך זה שאתה רע.

אמיר סורסקי: קצת קשה.

אמיר סורסקי: אז עם זה זה המשיך והגיעה המשטרה ותיקים פליליים.

אמיר סורסקי: ואתה מוצא את עצמך לאט לאט סוג של מתנדף.

אמיר סורסקי: אתה נופל בין הכיסאות.

אמיר סורסקי: ואז יום אחד אני מגיע לבית ספר, מהימים המועטים שאני מגיע, נטו בשביל לשבת ולעשן סיגריות, מגיע אליי אחד המורים בבית ספר, הוא לא היה מורה הוא היה בכלל מורה דרך אני קורא לזה, והוא שאל אותי שאלה נורא פשוטה, הוא אמר לי, אמיר אתה רוצה ללמוד לגלוש?

אמיר סורסקי: מה, אני פראייר, בטח, אני אבוא לגלוש.

אמיר סורסקי: אבל יש לו תנאי אחד.

אמיר סורסקי: התנאי היחיד שלערן היה זה שאני צריך להגיע לבית ספר.

אמיר סורסקי: לא ללמוד.

אמיר סורסקי: להראות את הפנים שלי.

אמיר סורסקי: כי לא הייתי מראה את הפנים שלי, לא הייתי אוהב לבוא בכלל.

אמיר סורסקי: אמרתי, וואלה, הוא נותן לי גלשן, נותן לי מדריכים, טוב אני אגיע לבית ספר, אני אעשן עוד סיגריות, למה לא.

אמיר סורסקי: אני מגיע ליום הראשון בחוף הריביירה בבת ים, מגיע למקום שנראה כמו מקלט, לא מבין מה קורה שם.

אמיר סורסקי: אמרו לי שיש לי מורים שם, מדריכים.

אמיר סורסקי: אני רואה בחור עם שיער בלונדיני, שניהם יחפים, עוד איזה בחור, שני גולשים, מכניסים אותנו למשהו שהם קראו לזה כיתה אבל היה חול על הרצפה.

אמיר סורסקי: והם לא היו לבושים בג'ינס ובחולצה, הם היו בבגד ים.

אמיר סורסקי: ואלה המורים שלי עכשיו.

אמיר סורסקי: אלה האנשים שלי.

אמיר סורסקי: מוזר.

אמיר סורסקי: אז נראה לי שאני יכול חברמן איתם, אני לא צריך באמת לשים עליהם, אין פה יותר מדיי גבולות.

אמיר סורסקי: ואז הם התחילו ללמד אותי על הים.

אמיר סורסקי: בעצם כל מפגש עובד בראש, גוף, ראש – אני קודם לומד על הים ואז מסתבר שגם הים מלמד אותי בסוף כל התהליך הזה.

אמיר סורסקי: וכן, בהתחלה הלכתי עם הראש בקיר, ואני לא צריך להקשיב ואני לא צריך חוקים ואני לא צריך את כל הדברים האלה, אני צריך גלשן ומים.

אמיר סורסקי: זה מה שאני יודע מהסרטים.

אמיר סורסקי: ואז מלמדים אותך שיש זרמים בים, השיעור השני או השלישי בגל שלי, זרם שלוקח אותי צפונה ודרומה וזרם שלוקח אותי לעומק הים.

אמיר סורסקי: וואלה.

אמיר סורסקי: אוקיי, לא נשמע כזה מאיים.

אמיר סורסקי: אבל כשאתה נכנס למים הזרמים יותר חזקים ממך ואתה פתאום באיזה פאניקה.

אמיר סורסקי: אותה פאניקה ששוטר תפס אותי, אותה פאניקה שאומרים לי נכשלת במבחן ואתה עף מבית ספר, אותה פאניקה, אותו פחד.

אמיר סורסקי: רק שהפעם לא הגבתי בפאניקה, הגבתי בפחד, לימדו אותי לפחד.

אמיר סורסקי: לימדו אותי להבין שאם מגיע אליי גל גדול אם אני אצרח ואתחיל להשתולל אני אטבע, אני אשקע למטה.

אמיר סורסקי: אני צריך לתפוס את עצמי ולהבין שזה בסדר ויש זרמים ואני צריך לזרום בהם לפעמים ואין מה לעשות.

אמיר סורסקי: אבל אני כן יכול להשתמש בהם ואני כן יכול לעשות דברים בצורה אחרת.

אמיר סורסקי: אז התחלתי להקשיב לחוקים כי מסתבר שזה רק הרחיב אותי.

אמיר סורסקי: בעצם עד עכשיו הייתי בטוח שחוקים לוחצים עליי אבל מסתבר שהחוקים רק נותנים לי מקום לפרוח, מקום לדבר.

אמיר סורסקי: וזה התקדם וזה המשיך וזה כל ההצלחות הקטנות.

אמיר סורסקי: עד היום הייתי ילד רע, עכשיו אני ילד שרע לו בכלל, אני לא ילד רע.

אמיר סורסקי: וזה המשיך עם כל כך הרבה הצלחות קטנות שלא ראיתי בעצמי.

אמיר סורסקי: עד לשלב הזה שהם אומרים לי, יש לך מבחן.

אמיר סורסקי: עד עכשיו אני גולש, עכשיו מביאים לי מבחן, השתגעתם?

אמיר סורסקי: מה קורה פה?

אמיר סורסקי: אז עברתי את המבחן, וזה הדבר שאני הכי אוהב בעולם פתאום, זה ים, למה שאני אכשל בזה.

אמיר סורסקי: 110 בלי לחשוב פעמיים.

אמיר סורסקי: ואחרי זה היה מבחן מסע מסכם, כל החבר'ה רצים עם הגלשנים, רצים את כל זה ואני שלהם.

אמיר סורסקי: הבנתי שיש פה משהו שהוא יותר גדול ממני.

אמיר סורסקי: שהיום בדיעבד אני מבין שזה ערכים, הערכים של בנאדם הולכים לפניו.

אמיר סורסקי: וסיימתי את התכנית ואני שם לב שאני חוזר לבית ספר, אני עושה בגרויות, מוזר לאללה, לא משהו שציפיתי שיקרה.

אמיר סורסקי: מאז אותו ערן, אותו מדריך שתמך בי, עזר לי, ראה שאני פה, אני ילד שרע לו ולא ילד רע.

אמיר סורסקי: אז הוא התקשר אליי ואמר לי שיש תכנית שקוראים לה אחים בוגרים, בעצם אני הופך להיות מחניך למדריך.

אמיר סורסקי: והוא אומר לי את זה בטלפון ואני אומר לעצמי: מה הוא חושב לעזאזל, לפני רגע הייתי הילד הכי בעייתי בעולם, שותה אלכוהול, מעשן, עושה כל מה שאתם רוצים לחשוב, עכשיו הוא רוצה שאני אדריך – איפה אני.

אמיר סורסקי: אבל אם הוא אומר את זה כנראה שהוא יודע יותר טוב ממני, אותו מבוגר שהיה עם בגד ים והייתי בטוח שהוא סתם עוד אחד מסתבר שהוא האור שלי.

אמיר סורסקי: אז הלכתי.

אמיר סורסקי: למה לא.

אמיר סורסקי: והלכתי וניסיתי.

אמיר סורסקי: היו מיונים ומלא נערים אבל אני עם ערן.

אמיר סורסקי: ערן אמר שאני מדריך, אני אלך בדרך שלי.

אמיר סורסקי: והצלחתי והתחלתי להיות מדריך בעמותה, מדריך צעיר.

אמיר סורסקי: עברתי קורס שבו למדתי לדבר, ובו למדתי להקשיב, ולמדתי להכיל ולמדתי מה זה הסמכות שלי.

אמיר סורסקי: מה הסמכות ומה כל מילה שאני מוציא מהפה שלי יכולה לעשות, יכולה להשפיע ויכולה להראות.

אמיר סורסקי: והתחלתי להדריך עשרות קבוצות.

אמיר סורסקי: עם זה הבנתי שהדבר הזה הוא באמת הרבה יותר גדול ממני ושאני כבר לא רוצה לקבל, אני קיבלתי מספיק, מהיום החלטתי שאני נותן.

אמיר סורסקי: אז התחלתי לעשות שירות לאומי בעמותה, אני הראשון שעשה שירות לאומי בעמותה, פתחנו תקן, החלטנו שאנחנו הולכים הזה.

אמיר סורסקי: בשירות לאומי הדרכתי עשרות קבוצות.

אמיר סורסקי: אני יכול להגיד היום שעברתי את ה-250 נערים ומעלה שנגעתי והגעתי, שהם עד היום איתי בקשר, שאני מלווה אותם ואוהב אותם והם אוהבים אותי.

אמיר סורסקי: פתחנו קורס של צילום ועריכה שבעצם הם באו בהתחלה לגלוש אבל עברנו דרך כל כך מדהימה שהם פתאום רוצים לשאוב ממני דברים אחרים, אז לימדתי אותם לצלם ולערוך ולעשות קסם ממשהו שהם לא ידעו שהוא קיים בכלל.

יפעת שאשא ביטון: וגם אתה לא ידעת שיש בך כל כך הרבה לתת.

אמיר סורסקי: היום אני - - - פנימייה פוסט אשפוזית לנוער בסיכון.

אמיר סורסקי: אני את החינוך כנראה אמשיך לאורך שנים.

אמיר סורסקי: והדבר האחרון שאני רוצה להגיד זה – ההגדרה של גיבור חיים, שאני קיבלתי את ההודעה שאני גיבור חיים, קיבלתי את זה בפורטוגל, הייתי בפורטוגל בנקודה מאוד מסוימת שהייתי עם ירון גם שם לפני שנה.

אמיר סורסקי: ואז שאלתי את עצמי מה זה גיבור חיים, מה זה אומר, מה זה ההגדרה הזו, למה דווקא אני גיבור חיים.

אמיר סורסקי: ואז הבנתי שאם הבנאדם שגרם לי להגיע למקום שאני נמצא בו אומר לי שאני גיבור חיים אז כנראה גם אני יכול להמשיך להעביר את הגיבור חיים הזה הלאה.

אמיר סורסקי: כמו שאמרת שגיבורי החיים האלה נמצאים כרגע אז כן, הם נמצאים כרגע בכל מקום.

יפעת שאשא ביטון: מדהים, אמיר.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: רציתי לשאול תוך כדי שדיברת אבל ענית מה קרה עם הלימודים באמת, אז אתה אומר שאפילו לשלב של הבגרויות – זה לא רק שסיימת את י"ב השנים שלך אלא אפילו לקחת את זה עוד צעד קדימה, שגם זה מאוד משמעותי.

יפעת שאשא ביטון: ואני אספר למי שלא מכיר, וזה יעודד אתכם, החבר'ה שדיברו לפניך, שלמעשה אמיר הוא המשך של אותה יזמות, שלצורך העניין אתם המשכתם אבל המשיכו במקום אחר ירון ועומר.

יפעת שאשא ביטון: עומר וירון התחילו גם ממקום - - - אגב, כשאני באתי לפגוש את ירון בגל שלי בכלל גיליתי שאני מכירה אותו מהתקופה שהייתי סגנית ראש עיר.

יפעת שאשא ביטון: והוא גם היה נער צעיר, עוד לא התחיל ללמוד והוא בא וביקש ממני שאני אתן לו איזשהו מבנה כדי שהוא יוכל לעשות משהו עם בני נוער.

יפעת שאשא ביטון: ובאמת אפשרנו את זה ולא ידעתי שאני חלק, ממש קטן קטן, גרגר קטן, בתוך איזשהו תהליך ענק שהוא בכלל בנה לו אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: וירון ועומר הקימו את הגל שלי ממקום של לסייע לבני נוער שהם נושרים בתוך המערכת כי הם באמת האמינו בהם והם באמת האמינו שכל אחד בסופו של דבר יכול לעשות את הדרך אם רק נהיה שם בשבילם.

יפעת שאשא ביטון: והתחילו עם קבוצה מאוד קטנה שהלכה והתפתחה.

יפעת שאשא ביטון: וגם הם דפקו על דלתות של ראשי רשויות ושל כל מיני אנשים, עמותות, ארגונים, גופים שיוכלו לעזור להם כדי להפוך להיות למה שהם היום.

יפעת שאשא ביטון: והנה כמו שאתם רואים, הם כבר מצמיחים את הדורות הבאים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שאתם יכולים לראות לנגד עיניכם, גם אתם, את התכניות שלכם בעוד כמה שנים, אנשים אחרים שיבואו וישבו כאן ויספרו על מה שאתם התחלתם.

יפעת שאשא ביטון: ואמיר, יש בי תחושה, וזה אולי יישמע - - - יש בי תחושה עצומה של גאווה שאתה ידעת לקחת את המקום שהיית בו, לגלות על עצמך קודם כל על עצמך ואחר כך גם לגלות על מה שאתה יכול לתת לאחרים.

יפעת שאשא ביטון: וכשאתה דיברת ראיתי את המילה שליחות מרחפת לך מעל הראש.

יפעת שאשא ביטון: כי נכון, טובה, כשאנחנו מדברים על חינוך זה שליחות והכל, וזה, זה לבוא מהנשמה ולהמשיך את הדרך ואני מאחלת לך להמשיך עם אותה הרגשה שלך, אותה תחושה שאתה מביא היום ושיהיו הרבה אנשים שיהיו בדרכך שזקוקים לך ויצמחו יחד איתך ותעזור להם להגיע לאן שאתה מגיע.

יפעת שאשא ביטון: אז כל הכבוד.

יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה לשלוח את אמיר, לשאול על העמותה, משהו שהיה בכם תוך כדי שהוא דיבר?

קריאה: קודם כל זה דבר שהוא מאוד מאוד מרגש ודבר שהוא לא מובן מאליו.

קריאה: מעצם העובדה שזה שבחרת לקחת משהו שהיה אצלך חולשה, בחרת לבוא ולהניף אותו למען הדורות הבאים ולמען אחרים.

קריאה: אני גם הקמתי סוג של עמותה שעוזרת לבני - - - כאחד שהקים - - - בהתחלה כשחשבת להצטרף התלבטת או שישר החלטת אני בטוח ואני מניף את עצמי וישר אני הולך - - -

אמיר סורסקי: מעניין.

אמיר סורסקי: אתה לוקח אותי הרבה זמן אחורה.

אמיר סורסקי: אני חושב שברגע שאתה רואה את הבנאדם הנכון מול העיניים, כשאתה רואה בנאדם – אתם אמרתם פה שליחות וניצוץ, אני חושב שאני ראיתי את אותו הדבר וכנראה שזה משהו שמשך אותי בצורה הטבעית.

אמיר סורסקי: כל אחד פה נגע שלכל אחד היה פה אחד, לא צריך הרבה, לא צריך כמה, אחד - -

יפעת שאשא ביטון: צריך מבוגר אחד שיאמין בך.

אמיר סורסקי: אחד שיאמין בך ואתה שם, לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: מקסים אמיר.

קריאה: ממש כמו - - - נוצרת על ידי מוחות וטובי האדם, ממש ככה.

קריאה: ישר כוח.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אמיר ותודה רבה, שוב, לעמותת הגל שלי.

יפעת שאשא ביטון: ואני מאחלת גם לכם, בשבילנו, למעננו כחברה, שתמשיכו להצליח במה שאתם עושים.

יפעת שאשא ביטון: יש איתנו עכשיו את האחרונה חביבה, חביבה באמת, שגם היא התרגשה מאוד כשהיה כאן השיר.

יפעת שאשא ביטון: שלו מלסה.

יפעת שאשא ביטון: חוץ מזה שאת מחינוך לפסגות ומלווה אותי היום, זאת זכות אדירה, בואי ספרי למה את גיבורה של החיים מבחינתך.

שלו מלסה: כמו שאמרת אני מעמותת חינוך לפסגות, אני תלמידת י"ב מנתניה.

שלו מלסה: מטעם חינוך לפסגות יצאתי למשלחת בלוס אנג'לס, בחופש הגדול האחרון.

שלו מלסה: אני אספר קצת על המשלחת אחר כך אני אתחיל בעניינים למשלחת.

שלו מלסה: המיונים אספו את כל חניכי חינוך לפסגות מכל הארץ, זה בערך 80 ילדים, הם אספו רק תלמידים של 4-5 יחידות באנגלית.

שלו מלסה: והם עשו מיונים כבר לפי - - - חינוך לפסגות כבר עשה את השיקולים שלו לפי מי צריך לצאת ומי לא.

שלו מלסה: ונפלה בחלקי ההזדמנות הענקית הזאת להגיע למיונים בכלל.

שלו מלסה: ובמיונים נתנו לנו רשימה של נושאים בחברה שאנחנו רוצים לשנות, שאנחנו צריכים להעביר על זה פרזנטציה למשך חמש דקות באנגלית.

שלו מלסה: אני קיבלתי את הרשימה וברשימה היו כל מיני נושאים של תחבורה ציבורית, על לנסוע בשבת וכל מיני סוגיות במדינה.

שלו מלסה: וכל הנושאים האלה נורא נגעו לי ועוררו בי איזשהו רצון לעשות ולשנות.

שלו מלסה: אבל הנושא הכי חשוב לי מכולם לא הופיע ברשימה וזו הגזענות.

שלו מלסה: באמת חיפשתי איך אני יכולה להעביר פרזנטציה ולהעביר משהו שנוגע לי שלא כתוב בדף.

שלו מלסה: ואני היחידה גם שלא השתמשה בנושא כתוב והעברתי בפרזנטציה באנגלית סיפור על - - - בהתחלה עשיתי סימולציה ואמרתי, דמיינו שכולכם הייתם בעולם מלא בצבעים ואתם הייתם נמצאים בצבע כתום – אתם הולכים ברחובות כתומים, אתם מדברים בשפה כתומה, אתם כתומים.

שלו מלסה: ואז לקחתי את זה לנקודת מבט של מישהו בצבע ורוד שהולך ברחוב, באותם רחובות כתומים, מדבר בשפה כתומה ולאט לאט הופך להיות כתום.

שלו מלסה: אחר כך ניסיתי לשלב יותר סיפור שלי ושל העדה וניסיתי באמת להעביר את עצמי בסיפור הזה.

שלו מלסה: ובזכות הסיפור הזה באמת הצלחתי והתקבלתי למשלחת והייתי בלוס אנג'לס לשבוע וחצי.

שלו מלסה: ואני מודה על כך מאוד לחינוך לפסגות, אז תודה רבה.

שלו מלסה: חשבתי שהמשלחת תהיה נורא מעצימה בשבילי וזו באמת הייתה חוויה מדהימה.

שלו מלסה: וכשנכנסתי לאותו חדר שהיו בו בני נוער מכל ארצות הברית נכנסתי וגיליתי שאני האתיופית היחידה, בת ממוצא אחר.

שלו מלסה: והיו שם בערך 120 אנשים, וזה היה קצת שוקינג בשבילי.

שלו מלסה: האמת שלא ייחסתי לזה חשיבות בכלל, פשוט כשחזרתי אז התגובה בארץ הייתה נורא מוזרה שאני יצאתי למשלחת.

שלו מלסה: אני זוכרת את המורה שלי, היא שאלה מול כל הכיתה מי בילה את הקיץ שלו בחו"ל, ואני הרמתי את היד בביישנות.

שלו מלסה: והיא אמרה לי: את היית בחו"ל?

שלו מלסה: ואמרתי לה כן.

שלו מלסה: זה לא משהו שהוא לא יוצא מהנורמה.

שלו מלסה: והיא אמרה לי, מה, יש מימונים, איך עשית את זה?

שלו מלסה: וסיפרתי לה על המשלחת, וקצת הייתי בשוק תוך כדי שאני עונה לה ולא ידעתי איך ממש לענות לה אבל סיפרתי לה על המשלחת ועל זה שאני ילדה שיכולה לממן וזה בסדר ושזה לא אמור להיות חריג במיוחד לצאת למשלחת, דווקא בגלל שאני ממוצא אחר.

שלו מלסה: וזו סוגיה שמאוד עוררה בי רצון לשנות ורצון כן להעלות את המודעות ולהגביר את זה שכל בנאדם, כל ילד יכול וצריך לצאת למשלחות.

שלו מלסה: בגלל זה היציאה שלי למשלחת פתחה בשבילי לפחות איזושהי דלת והראתה לי שאם אני יכולה לצאת למשלחת הזאת אז זה פותח איזושהי דלת שלא משנה מאיזה מגדר אתה, מאיזה דת, מאיזה צבע, מאיזה מוצא אתה, לא משנה מאיפה אתה מגיע, אתה באמת יכול לעשות מה שאתה רוצה ולהגיע לאן שתרצה.

שלו מלסה: וזה שאני הצלחתי לעבור את זה זה - - - והמורה הזאת באמת הגיעה הביתה וחשבה ואמרה עם עצמה – אוקיי, זה דבר שהוא נורמאלי לחלוטין ואני לא תקועה בשנות ה-20.

שלו מלסה: אז דווקא בשבילי זה עובר באיזושהי נקודת דרך, זה משהו שאני נורא שמחה לגביו שאני באמת הצלחתי לשנות תפיסה של אנשים מסוימים ושהצלחתי לפתוח איזושהי דלת.

יפעת שאשא ביטון: יפה מאוד.

יפעת שאשא ביטון: במסגרת המשלחת נגעתם בכל הנושא של ה-BDS, ממה שאני הבנתי, נכון?

יפעת שאשא ביטון: בעצם את יצאת כדי לייצג את מדינת ישראל, לקרב את הלבבות בין יהודים לבין אמריקאים ולנסות לשנות קצת מהתדמית השלילית שיש לנו בעולם.

יפעת שאשא ביטון: ומה הייתה התחושה שלך, כמי שהיא עולה חדשה, למרות שצריך לומר, את נולדת כאן בארץ ממה שסיפרת לי, אבל בחוויה ובתחושה את יצאת לשם ואת עשית יחסי ציבור למדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: צריך לומר את זה כמו שזה.

יפעת שאשא ביטון: מה הייתה התחושה שלך?

יפעת שאשא ביטון: את מרגישה שהצלחת, את מרגישה שהיו קשובים אלייך דווקא בגלל הדבר המיוחד הזה שאת מביאה איתך?

שלו מלסה: בהתחלה כשהגעתי זה באמת הרגיש כמו עלייה לשנה, זה הרגיש כאילו אני איזה אסטרונאוטית בחלל.

שלו מלסה: אבל מהר מאוד באמת הגענו לנושאים שהשתלבתי שם מאוד מהר ושם הם קיבלו אותו בזרועות פתוחות.

שלו מלסה: וכן, הצלחתי לשנות תודעה והם הבינו שבארץ ישראל יש צבעים שונים על הפלטה ושיש המון יהודים בארץ, מכל מיני מדינות, ושזה לא משנה מאיזה מדינה אתה מגיע – אם אתה יהודי אז כולנו אותו דבר בעצם.

שלו מלסה: וכן הם נורא שמחו לקבל.

יפעת שאשא ביטון: יפה.

יפעת שאשא ביטון: ואת שמחת להיות שם?

שלו מלסה: כן, מאוד.

יפעת שאשא ביטון: נציגה של יחסי ציבור של ישראל.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה שלו וכל הכבוד.

יפעת שאשא ביטון: ואני בטוחה שאת עוד תעשי לנו שירות טוב גם בעתיד כשגרירה שלנו.

יפעת שאשא ביטון: מישהו רוצה לשאול את שלו?

אלמוג מסיקה: לי יש שאלה.

אלמוג מסיקה: מה אמרת על נהיגה בשבת?

שלו מלסה: זה היה חלק מהנושאים שהיו בפרזנטציה.

אלמוג מסיקה: את רוצה שבישראל ינהגו בשבת?

יפעת שאשא ביטון: היא לא דיברה על הסוגיה הדתית.

יפעת שאשא ביטון: מה ששלו סיפרה זה שהיו מספר נושאים שהציעו לה לדבר עליהם והיא בחרה לדבר על משהו שלא היה כתוב ברשימת הנושאים.

יפעת שאשא ביטון: היא רצתה לדבר על משהו שקרוב לחיים שלה ולעולם שלה וזה הנושא של הגזענות ובזה היא בעצם ייצגה אותנו.

יפעת שאשא ביטון: וממה שאנחנו שומעים אז היא אפילו עשתה את זה בהצלחה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, דללין.

דללין דסטאו: קודם כל אני חייב להגיד לך שאפו ענק.

דללין דסטאו: וכל מי שמכיר אותי יודע שאני בין לבין גם פועל שתהיה המשכיות מסוימת, אם זה בשוק היזמות, בכל מקום שאפשרי, ואני שמח לראות שיש כאלה אנשים איכותיים.

דללין דסטאו: ואת יודעת, אצלנו בעדה לא הרבה אנשים יוצאים ומתפרצים ופורצים דרך.

דללין דסטאו: כשדיברת חשבתי ישר, גם את בנתניה, גם - - - היא בנתניה, חבר מועצת העיר, ואמרתי, התופעה באמת הכי תדירה להיכנס לתמונה שלו, למקום שלו, לתפוס את ה- - - אני מאחל לך מפה רק שתצמחי.

דללין דסטאו: שגם, שנצמיח עוד אנשים מהעדה.

יפעת שאשא ביטון: אחוות אחים.

יפעת שאשא ביטון: יפה.

יפעת שאשא ביטון: אתם נקודות האור.

יפעת שאשא ביטון: באמת, כולכם.

יפעת שאשא ביטון: נקודות האור של בני הנוער, של הילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: התחושה שלי רק הולכת ומתעצמת – אתם הבאתם לכאן כל כך הרבה השראה, והרצון הזה שכל ילד או כל צעיר יפגוש במה שאנחנו פגשנו כאן היא באמת רק הלכה והתרחבה ככל ששמענו עוד סיפור ועוד סיפור.

יפעת שאשא ביטון: וכמו שאמרתי, יש עוד הרבה סיפורים אחרים שלא הגיעו לכאן לשולחן הוועדה, לא כי הם לא מספיק טובים, הם ממש סיפורים כאלה, אבל מכל מיני סיבות הם לא יכלו להגיע.

יפעת שאשא ביטון: ואני מאחלת לכולנו שאתם תצליחו לפגוש כמה שיותר אנשים כדי שתצליחו להדביק באור שלכם כמה שיותר ילדים ובני נוער.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו למעשה שמענו את כל הגיבורים שלנו של היום, ואני הסתכלתי כאן על הפנים תוך כדי השעתיים האלה וזיהיתי את ההתרגשות שיש לי בפנים, גם על הפנים של הרבה מאוד מכם.

יפעת שאשא ביטון: מישהו מהמשרדים רוצה לומר משהו לפני שאני חותמת?

קריאה: מרגש.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לכם שוב תודה גדולה שבאתם וששיתפתם.

יפעת שאשא ביטון: אבל בעיקר תודה גדולה על מה שאתם עושים בעצמכם שם בשטח, כל אחד בחלקת האלוהים הקטנה שלו ובחלקות הנוספות שהוא מצליח לפרוץ קדימה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות מכאן לאותם מבוגרים שהאמינו בכל, כל אחד והאיש שהיה לידו.

יפעת שאשא ביטון: אתם יודעים מה, לפחות לא הפריעו לכם לצאת ולהגשים את מה שאתם רוצים וחולמים.

יפעת שאשא ביטון: והיום יותר מתמיד, לצוות שלי: יעל, ליאור, אביטל, סתיו, ולך תמי, מנהלת הוועדה, ואליה, ובאמת כולם.

יפעת שאשא ביטון: כי אתם אלה שהבאתם את הנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: הרעיון שלנו בישיבת צוות כשעלה הנושא של גיבורים של החיים, הם אמרו, כל הזמן אנחנו מביאים במהלך הדיונים ילדים שמספרים על דברים מיוחדים, בואו נרכז את זה פעם אחת ביום המיוחד שלנו וניתן להם את הבמה.

יפעת שאשא ביטון: וזה לא יכול היה להיות יותר מוצלח ומרגש ממה שזה היה.

יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה להודות לכם באופן אישי שהבאתם עבורנו, עבור כל מי שהיה כאן, את החוויה המדהימה הזו והצלחתם לעשות את זה ובגדול.

יפעת שאשא ביטון: ואני מקווה - -

תמי ברנע: בעזרה של גורמים חיצוניים שהמליצו לנו והפנו אותנו ושלחו לנו חומרים.

תמי ברנע: תודה לכולם.

יפעת שאשא ביטון: כמובן.

יפעת שאשא ביטון: יש פה הרבה מאוד עבודת צוות של הרבה מאוד זמן, כמו שאני אמרתי.

יפעת שאשא ביטון: ואני חוזרת חזרה לילדי הדרום שלא יכלו להיות איתנו כאן ונמצאים בהתמודדות האישית שלהם.

יפעת שאשא ביטון: ואני תמיד אמרתי, כמי שבאה מקריית שמונה, שילדי קריית שמונה עם כל החוויות הביטחוניות שהם גדלו בהן הם הגיבורים של החיים.

יפעת שאשא ביטון: אז היום אנחנו יודעים שגם ילדי הדרום הם הגיבורים של החיים.

יפעת שאשא ביטון: ואני שוב שולחת להם מכאן חיבוק גדול בשם כולנו.

יפעת שאשא ביטון: ושנתראה רק בדברים טובים ובעזרת השם שנה הבאה ביום זכויות הילד.

אלמוג מסיקה: אפשר להוסיף עוד משהו קטן בנוגע לילדי הדרום?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

אלמוג מסיקה: שמעתי בחדשות שבבתים של הדרום אחרי ירי רקטות יש הרבה דליפות ויש הרבה דם.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: הם מתמודדים עם חוויות מאוד מאוד קשות.

אלמוג מסיקה: ולמה, כי זה עוטף עזה, זה קל מאוד לעזתים לתפוס בטווח של כמה קילומטרים מאשר מאות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אלמוג גם על ההזדהות הרגשית.

יפעת שאשא ביטון: ושבאמת ניפגש רק בנסיבות טובות.

יפעת שאשא ביטון: תודה גדולה לכולם.