ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 710, 2018-11-06 14:11

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 6 בנובמבר 2018, כ"ח בחשון התשע"ט.

יעקב מרגי: הנושא: תערוכת "גשר לחיים" – ציורי אוטיסטים בוגרים.

יעקב מרגי: קודם כול, הכבוד הוא לנו לארח את התערוכה.

יעקב מרגי: אגלה לכם סוד גלוי, כבר נהנינו ממנה.

יעקב מרגי: היא פה שבועיים.

יעקב מרגי: אני מודה ליהודית שכל פעם מחדש החדר הזה מארח תערוכה אחרת וכל אחת יותר מדהימה ויותר איכותית מקודמתה, מבלי לפגוע באף תערוכה שהייתה עד היום.

יעקב מרגי: כל פעם זה מרגש מחדש.

יעקב מרגי: אני שמח גם על הנוכחות המכובדת גם של חברי הכנסת, גם של האורחים.

יעקב מרגי: אני אשמח לשמוע אחרי הפתיחה, בקצרה שלושה-ארבעה דוברים שיתייחסו.

יעקב מרגי: אנחנו אנשים מאמינים ששום דבר לא במקרה.

יעקב מרגי: היום יצא לי להצטלם עם השלט הזה - "גם אני שונה ומיוחד ושווה בדיוק כמוך", צילום של ילד שלצערי הרב במערכת החינוך באחד היישובים בצפון לא נהגו איתו כבוד ולא נהגו איתו בחסד וליווינו אותו.

יעקב מרגי: אחת היוזמות, האימא, מכינה לו תערוכה של אנשים שיצטלמו עם השלט הזה.

יעקב מרגי: חשוב שייאמר, אנחנו בוועדת החינוך, כל מה שקשור לילדים אוטיסטים החל מגני הילדים, עובר דרך מערכת החינוך, אנחנו בהתקדמות רבה.

יעקב מרגי: אם שנה שעברה ב-1 בספטמבר היינו כמעט בכאוס, משרד החינוך היה כמעט בכאוס בשיבוצים, השנה זה עבר בצורה יותר חלקה.

יעקב מרגי: הפנימו שצריך להגדיל ולפזר בארץ גם את מספר הגנים לילדים וגם את בתי הספר לילדים אוטיסטים עם תפקוד נמוך.

יעקב מרגי: עוד יוזמות חשובות שקורות באמצעות כפרי הנוער, שנבנים מוסדות חינוך לילדים אוטיסטים בתוך כפרי הנוער.

יעקב מרגי: יש אחד בכדורי, שזה מוטמע בקמפוס של 700 תלמידים ועכשיו יש יוזמה פילנטרופית, זה בהליך בניה, גם באשל הנשיא.

יעקב מרגי: זה רק מוכיח שכישרון יכול להיות חבוי בכל מקום ובכל אדם, בכל נשמה.

יעקב מרגי: מבחינתי הם נשמות גדולות, יותר גדולות מהגוף שלהם.

יעקב מרגי: הכול באהבה.

יעקב מרגי: תודה לכל מי שיזם את זה ותודה לכם.

יעקב מרגי: ענת גורן, מנכ"ל אלו"ט, בבקשה מספר מילים והתייחסות לא על כל הבעיות שיש עכשיו עם האוטיסטים, אבל על התערוכה.

ענת גורן: קודם כול השם "גשר לעולם", מרגש, מדהים, הכי מתאים שיכול להיות.

ענת גורן: אני שמחה להיות כאן בפתיחת התערוכה שמוצגת בוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

ענת גורן: באמת איזו קבלה ואיזו הכלה, ואת חבר הכנסת יעקב מרגי, יושב ראש הוועדה על הנכונות להקדיש את כל תשומת הלב, ועדה רשמית כמו שאמרת, לבוגרים שלנו עם אוטיזם.

ענת גורן: הרוח החיה שעומדת מאחורי התערוכה זו הגברת שנמצאת פה לידי, תמנע מוסט ובנה אסף שבשנים האחרונות דואגים שהתערוכה הזאת תגיע לכל מקום בארץ ולא רק בארץ, גם בעולם, מתוך רצון להראות את היכולות המדהימות שיש לאנשים עם אוטיזם.

ענת גורן: תמנע היא אומנית, היא גם אימא של אייל, יש פה ציור שלו, שגר בבית אביב, בית לחיים שמפעילה אלו"ט בירושלים.

ענת גורן: הוא נמצא במרכז התעסוקה שמפעילה העמותה יחד עם עוד 56 חברים.

ענת גורן: התערוכה שאתם רואים כאן היא פרי עבודתם של עשרה צעירים עם אוטיזם שדרך הציור והאומנות מביעים את עולמם הפנימי.

ענת גורן: אתם יכולים לראות כאן את היצירות של האומנים: מיכאל גילת, שי גור, איתי עזר, ערבה זייגרמן, משה אפומדו, אורית אוחיון, עמוס שפר, טלי גרומברג ומתי עדן.

ענת גורן: כל הכבוד.

ענת גורן: התערוכה הזו מראה לנו לאן אפשר להגיע כשנותנים לצעירים עם אוטיזם את התמיכות המתאימות ואיזה יכולות מדהימות מתגלות כשזה פשוט קורה.

ענת גורן: החדר הזה של ועדת החינוך, התרבות והספורט לא זר לאלו"ט.

ענת גורן: אנו נמצאים כאן שעות רבות, בשיתוף פעולה מלא עם הוועדה, עם אנשי משרד החינוך, התרבות והספורט כדי לאפשר את הטיפול המיטבי בילדים עם אוטיזם במערכת החינוך המיוחד, בשילוב, במערכת החינוך הכוללנית.

ענת גורן: אני רוצה באמת לנצל את ההזדמנות הזאת ולהודות לוועדה שפעם אחר פעם מעלה את הנושאים האלה, דנים בהם, מקבלים החלטות ומתקדמים קדימה להישגים מרשימים.

ענת גורן: תודה לך תמנע על היוזמה.

ענת גורן: תודה גדולה לצוות מרכז התעסוקה בהובלה של שפרה, למדריכים, לעובדים הסוציאליים, למטפלים הפרא-רפואיים, למיכל שמאע, רכזת סדנת האומנות שעובדת עם הבוגרים שלנו.

ענת גורן: תודה לכולכם ותודה לכל מי שהגיע לכבד את הבוגרים עם אוטיזם ואת המשפחות שלכם.

יעקב מרגי: תודה רבה לך, ענת.

יעקב מרגי: אנחנו ניתן לתמנע לומר כמה מילים ולאחר מכן נכניס לסירוגין חבר כנסת-אורח.

תמנע מוסט: א', אני מאוד מתרגשת.

תמנע מוסט: זה פשוט חלום להגיע לפה.

תמנע מוסט: אתם לא יכולים לתאר.

תמנע מוסט: לפני שנה היינו פה מוזמנים של מיכל סדן וביקשנו להציג פה, ואני מה זה שמחה ואני מודה לך, יהודית, ולך חבר הכנסת מרגי.

תמנע מוסט: אין לכם מושג, אין מילים, ממש בהתרגשות.

תמנע מוסט: זה דבר ראשון.

תמנע מוסט: מה שקורה זה כאילו סיפור סינדרלה.

תמנע מוסט: אני עצמי אימא לאייל, בוגר אוטיסט בן 33, ואני בעצמי ציירת.

תמנע מוסט: לפני חמש שנים אני הצגתי תערוכה באוניברסיטה, בפרנק סינטרה, ומייד אחריו מנהל המסעדה אבי שבו הסכים שהילדים שלנו, הבוגרים האוטיסטים יציגו שם תערוכה.

תמנע מוסט: תערוכה אחרי זה הייתה ביפו 19 אגף לאומנויות.

תמנע מוסט: יושבת פה מדלן המקסימה עם החולצה הכתומה-אדומה.

תמנע מוסט: היא הייתה רכזת של כל התערוכות.

תמנע מוסט: אחרי שהצגתי שפרה ביקשה תערוכה שם.

תמנע מוסט: מייד אישרה.

תמנע מוסט: לא חיכינו יום, לא חודש, לא שנה.

תמנע מוסט: אחר כך הצגתי במתנ"ס במושבה הגרמנית.

תמנע מוסט: נתנו להם מייד אחריי.

תמנע מוסט: בית הכרם, מתנ"ס זיו, נתנו אחריי.

תמנע מוסט: אחר כך הדרכים התפצלו.

תמנע מוסט: הם הציגו במתן, מרכז תורני לנשים חרדיות.

תמנע מוסט: אני לא חרדית, אז זה בלתי אפשרי, ואחר כך התערוכה הבאה לפני שלוש שנים בקריה בתל אביב, תשעה שבועות בבור, בפנטגון, בחיל האוויר, חיילים רכשו תמונות.

תמנע מוסט: אין מילים.

תמנע מוסט: יש צילום של הרמטכ"ל ליד ציור של ירושלים.

תמנע מוסט: אחר כך משרד החוץ, ונתנו כבוד גדול לממשלת גרמניה ששלחה פה, אתם רואים את מרים וויולה.

תמנע מוסט: שתי אלה מתנדבות מעמותת "הגושרים" מגרמניה.

תמנע מוסט: כל שנה שולחים לישראל 1,500 מתנדבים.

תמנע מוסט: חלקם עובדים עם ניצולי שואה, חלקם עם נכים ו-10%, 150 חבר'ה עובדים בהתנדבות בהוסטלים ברחבי הארץ כשהם טסים על חשבונם, חוזרים על חשבונם.

תמנע מוסט: אין מילים.

תמנע מוסט: thank you so much.

תמנע מוסט: we love you so much.

תמנע מוסט: you're unbelievable.

תמנע מוסט: אחר כך הצגנו, לפני שנה, בפברואר, במורשת בגין, וזאת התערוכה התשיעית, והכול בתמיכה ובסיוע של שפרה שהיא מדהימה.

תמנע מוסט: אין דבר כזה.

תמנע מוסט: אין שיתוף פעולה כזה.

תמנע מוסט: לבד אי אפשר, ובעזרה של הבן שלי אסף אנחנו יושבים כל יום, 24 שעות וחושבים איפה תהיה האכסניה הבאה, איפה יהיה המקום הבא.

תמנע מוסט: גם בחוץ לארץ, תמונה יפהפייה של ישראל פרנקל המדהים שעוד מעט ידבר.

תמנע מוסט: שלחנו למרקל תמונה של נשר שהוצגה במשרד החוץ.

תמנע מוסט: היא אמרה, אני לא יכולה לקבל מתנות, אז היא הגיעה לעמותת "הגושרים" שהם שולחים את המתנדבים, 1,500 כל שנה והיה שם טקס בברלין, ומי שרוצה אחר כך לבוא, יש פה קטעי עיתונות.

תמנע מוסט: יש לנו גם מכתב ששלחנו למרקל להודות לה על המתנדבים והיא שלחה לנו תשובה בחזרה: אנחנו מאוד חושבים גם, זה לא רק גשר לעולם הפנימי, זה מבטא את מה שהם מרגישים ויש להם פה יכולות בלתי רגילות.

תמנע מוסט: זה גם גשר לארצות חוץ לארץ.

תמנע מוסט: רוצים אותנו בעוד ארצות וזאת שפה בין-לאומית.

תמנע מוסט: האומנות לא צריכה מילים וזה היופי שלה.

תמנע מוסט: אתה יכול לבטא את מה שיש לך בפנים באמצעות צבע ותנועה, ואתם תראו פה ציורים.

תמנע מוסט: פשוט חבל שאני אדבר.

תמנע מוסט: זה פשוט מדהים.

תמנע מוסט: תודה רבה לכם.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: מוטי יוגב, בקצרה בבקשה.

מרדכי יוגב: בקצרה, ברשות היושב ראש, חבר הכנסת מרגי, אילן ויהודה, חבר הכנסת.

מרדכי יוגב: אתם, כל ראשי אלו"ט והמשפחות ואחרונים חביבים, הציירים, האומנים וכל מי שמסייע בעדם.

מרדכי יוגב: זה מרגש מאוד, משמעותי מאוד.

מרדכי יוגב: אני כבר לפני כשלושה וחצי שבועות צילמתי פה את הצילומים ושלחתי אותם ב-waze המשפחתי, בין היתר כי שניים מילדיי בחרו לעסוק בתחום.

מרדכי יוגב: אחת הייתה בת שירות בבית אביב, נדמה לי שנתיים, והיום היא מורה בנווה איתן שבעמק בית שאן.

קריאה: מי זאת?

מרדכי יוגב: עטרת שטיימיץ היום.

מרדכי יוגב: ועוד בן שבחר בהשתחררותו מהצבא, הוא פה בחוות הנוער הציוני, זה עד גיל 21, עמיחי, וכך אנחנו משתדלים פה בוועדות הכנסת בזכותו של היושב ראש, הוא זיכה אותי אתמול לעשות את הישיבה על הצרכים של ילדי גנים.

מרדכי יוגב: הפער הוא גדל והולך ויש צורך בעשרות גנים נוספים, ואתמול על כך היו פה נציגי אלו"ט, על הצורך להוסיף עוד גני ילדים כל שנה ולהתאים אותם, וההתאמות הדרושות.

מרדכי יוגב: אנחנו נמשיך ונעקוב אחרי הצרכים הללו.

מרדכי יוגב: הצורך הזה הוא באמת צורך גדול מאוד והציורים רק מביעים, אני אומר פה לכל הציירים, עד כמה יש בפנים כל כך הרבה, ואני מודע לכך גם מכאלה שהגיעו לצה"ל לשירות במקומות משמעותיים, עד כמה מגלים שבפנים יש יכולות שלאנשים אחרים אין, עד כמה היתרונות יחסיים של אנשים שלכאורה אתה חושב שיש מגבלה בדבר אחד ויש יתרונות יחסיים גדולים בדבר אחר, אז אני רק רוצה לומר תודה לכם שהבאתם את הציורים האלה ופתחתם לנו עוד צוהר להבין ולכבד.

מרדכי יוגב: יהודית, אני חושב שצריך להוציא את זה לאור, שעוד אנשים ידעו על הגודל הזה וידעו להעריך אותו וידעו גם אולי יותר טוב להתמודד איתו ולהוציא את הטוב שטמון בכל אחד מהנערים והבוגרים הללו לטובת עצמם, המשפחות והחברה בישראל.

מרדכי יוגב: תודה לכם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מיכל שמאע.

יעקב מרגי: מיכל היא רכזת סדנת אומנות.

מיכל שמאע: אורחים יקרים, האומנים המציגים כאן היום הם אנשים בעלי לקות תקשורת.

מיכל שמאע: בדרכי אני מנסה הרבה שנים להוביל אותם לעשייה אומנותית דרך למידה באותה דרך שלומדים תלמידים מבצלאל או כל מוסד אקדמי אחר.

מיכל שמאע: השיטות בהן אני משתמשת ללמד הן מגוונות בכדי לתת להם סיכוי להבין תהליכים של עשייה אומנותית.

מיכל שמאע: הדרך המיוחדת שבה הם מתקשרים מחייבת אותי למצוא דרכי תקשורת עקיפות וייחודיות על מנת ללמד את החברים אומנות ולהביא אותם לחוויית הצלחה וסיפוק אומנותי.

מיכל שמאע: המיומנויות שאני מנסה להקנות ניתנות על ידי פירוק התהליך.

מיכל שמאע: לדוגמא, כאשר המשימה היא העתקת תמונת טבע, אנו מגדירים את קווי המתאר של החלקים המרכזיים בתמונה על ידי העתקתם לניילון.

מיכל שמאע: כאשר קווי המתאר בלבד מופיעים על גבי הניילון, החברים מסוגלים להעתיק אותם על דף חדש.

מיכל שמאע: לאחר מכן הם ממלאים אותם בשכבות צבע.

מיכל שמאע: ההבדל בין שטח צבעוני וקו מתאר של התצלום אינו ברור להם בגלל עומס הפרטים, על כן למען הצלחת החברים יש לפרק את העבודה לתתי משימות.

מיכל שמאע: ההיכרות העמוקה ביני לבין החברים יצרה קשר של אמון שמביא לעבודה פורייה.

מיכל שמאע: התקדמות החברים בתחום האומנותי אמנם מאוד איטי, אבל היא בהחלט קיימת וניכרת לעין והתוצאה כפי שאתם רואים על הקיר, לאו דווקא מעניינת אותם לכשעצמה אלא המסע המוביל אליה.

מיכל שמאע: לנו המדריכים חשובה ההערכה של קרובי המשפחה והן של הקהל הרחב שלא מכיר מקרוב את הנפשות המיוחדות הללו.

יעקב מרגי: את צודקת, אנחנו לא מכירים מקרוב את הנשמות של אלה שעוסקים עם הנפשות היקרות.

יעקב מרגי: כל הכבוד לכם.

יעקב מרגי: יהודה גליק.

יהודה גליק: מה שהייתי בעיקר רוצה לעשות זה למחוא לכם כפיים, למרות שהיושב ראש לא מרשה.

יהודה גליק: קודם כול אני מודה גם ליושב ראש וגם ליהודית על האירוח של האירוע הזה, וגם לתמנע שהסבה את תשובת ליבי כבר כמה זמן, אבל אני בעיקר רוצה לומר לכם שבשנה האחרונה התוודעתי לספר שהוציא אותו אביעד פרידמן - "היום שבו תקרא לי אבא".

יהודה גליק: קראתי אותו פעמיים ובשני הפעמים לא הפסקתי לבכות.

יהודה גליק: לא הפסקתי לבכות בעיקר כי אני מצדיע לכם, לכל מי שיושב כאן, בוגרים בעצמכם, אומנים וההורים שלכם והמשפחות שלכם.

יהודה גליק: אף אחד מכם, לא בא לו בקלות.

יהודה גליק: התאמצתם.

יהודה גליק: דיברה פה עכשיו על המסע.

יהודה גליק: התאמצתם.

יהודה גליק: אתם גיבורים של הציבור שלנו פה היום.

יהודה גליק: פשוט להצדיע לכם, כי הכי קל היה לברוח לפינה ולשקוע ולהגיד, אנחנו לא יכולים, ואנחנו פה עומדים פה בהתפעמות ובהתפעלות מההישגים שלכם ומודים לכם שאתם מהווים עבורנו, יוצרים לנו דרישות לעצמנו כמה אפשר אם מתאמצים ומסוגלים כשהעסק לא בא בקלות, אז לכן רק להגיד לכם תודה על מה שאתם מלמדים אותנו בעבודות שעשיתם.

יהודה גליק: אני עמדתי והסתכלתי ובאמת מפעים את הלב.

יהודה גליק: רואים שפה נעשתה עבודת עומק שחשפה נשמה גדולה.

יהודה גליק: תודה רבה לכם שאתם מלמדים אותנו להיות בני אדם.

יהודה גליק: מה ששמחתי בסיומו של אותו ספר, שאנחנו כבר ברוך השם במקום אחר ממה שהיה לפני 20 שנה, ואותו ילד שאמרו לו שכלום לא יהיה לו, היום הוא כבר מתגייס לצבא, וכל אחד מכם, אני בטוח שההורים שלכם ביום הראשון, לא נתנו להם תקווה, ותראו, גידלתם ילדים לתפארת, אז גם לכם וגם להורים וגם למשפחות וגם לאלו"ט ולכל אלה שתרמו לעניין הזה, ברוכים תהיו.

יהודה גליק: תודה רבה לכם.

יעקב מרגי: אני הייתי מציע, המתנדבות מבינות עברית?

תמנע מוסט: לא.

יעקב מרגי: מישהו שדובר אנגלית, שישב לידן.

יעקב מרגי: זה לא הוגן.

יעקב מרגי: ישראל פרנקל.

ישראל פרנקל: קוראים לי ישראל פרנקל, אני מצייר כבר 24 שנים.

ישראל פרנקל: למדתי לצייר - - - .

ישראל פרנקל: אחר כך העתקתי מהג'ורנל ציור שאני זוכר.

ישראל פרנקל: אני רושם קו מתאר - - - .

ישראל פרנקל: אני אוהב לצייר.

יעקב מרגי: כל הכבוד.

יעקב מרגי: דרור, בבקשה.

2336: תודה.

2336: אני אהיה קצר.

2336: אני הייתי פה בוועדה הזאת ואני יודע את כוחה של הוועדה.

2336: אני אבא של ערבה.

2336: היא אחת הציירות פה.

2336: אני אולי קצת אשבית את השמחה.

2336: ההוסטלים במצב לא כל כך קל.

יעקב מרגי: ברור.

2336: ואתם יודעים את זה.

2336: אילן שיושב לידי עזר לי רבות יחד עם חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס בהקמת ההוסטל בבית גנים, ואני חושב שצריך לעשות מאמץ שההוסטלים האלה ימשיכו לפעול במתכונת כפי שהם פעילים ופועלים, ולשם כך התקציבים שעומדים לרשותם אינם מספיקים.

2336: יושבת פה מנכ"ל אלו"ט והיא יכולה להעיד.

2336: אני מציע שתיקחו את זה.

2336: אילן, אתה הרי מאוד ער לעניין הזה, ויעקב ויהודה.

2336: צריך לעשות מאמץ כי ההוסטלים עומדים במצב לא פשוט.

2336: אין כסף לשלם משכורות.

2336: המשכורות אינן מספיקות.

2336: קשה מאוד לגייס אנשים לעשות את עבודת הקודש הזאת.

2336: כדי לגייס את האנשים צריך גם לשלם להם.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על ההוסטלים שמעל גיל 21.

2336: נכון.

2336: היום שליח פיצה מקבל לשעה יותר מאשר מקבל אדם בהוסטל והוא עושה שם עבודה שאני לא רוצה לתאר.

2336: אתם יכולים לתאר לכם מה נעשה שם.

2336: אני מציע שהוועדה תעשה ביקור יחד עם אלו"ט בשני הוסטלים, יראו את המצב.

קריאה: גם במיתר.

2336: גם במיתר, זה אותו דבר.

2336: אותם מתנדבים, אותן משכורות.

יעקב מרגי: דרור, יש ראשי ועדות ששוחים בתחומים של כמה ועדות.

יעקב מרגי: א', אנחנו נלך לבקר.

יעקב מרגי: אין לי בעיה למרות שאני כאיש ציבור.

יעקב מרגי: תחום האחריות של הוועדה זה במסגרת חוק חינוך חובה, שזה 18.

יעקב מרגי: במקרה של ילדים שצריכים עדיין, 21.

יעקב מרגי: אני יכול לומר לכם שלפעמים פנו אלי הורים שהילד אמנם הגיע לגיל 21, בדיוק בשנים האלה רואים את השיפור, רואים את ההתקדמות וזה נסגר וצריך לעבור לחסות של משרד העבודה, הרווחה והבריאות.

יעקב מרגי: אנחנו מכירים את הדילמות.

יעקב מרגי: מה שאפשר לעזור, נסייע.

2336: יעקב, אני הייתי פה ואני מכיר את כל העניינים האלה, אבל אני פונה אליכם.

יעקב מרגי: בשמחה.

יעקב מרגי: נניע את זה.

2336: מעבר להיותכם חברי ועדה, אתם גם חברי כנסת וצריך לעשות את המאמץ.

2336: קחו דוגמא, אילן.

2336: כשהוא רצה לעשות את המאמץ, עשה את המאמץ ועזר ועשה מאמץ גדול לשנות את אותו חוק שאסור היה לאלו"ט להשכיר בניינים להוסטלים, ושינו את החוק.

2336: כשרוצים-עושים.

2336: צריך לקחת דוגמא ולעשות את המאמץ.

יעקב מרגי: בשמחה.

יעקב מרגי: אילן, תגייס אותנו.

יעקב מרגי: בבקשה, אילן.

אילן גילאון: אתה בוודאי מגויס.

אילן גילאון: היושב ראש הצנוע מדי פעם נותן לנו מקדש מעט של נחת ואין הרבה רגעי נחת במקום הזה, אתם ודאי יודעים.

אילן גילאון: בכל אופן אנחנו צריכים להחליף דיסקט באיזשהו מקום.

אילן גילאון: יקיריי, כולנו אנשים על הספקטרום, את זה צריך להבין.

אילן גילאון: אין אנשים מוגבלים ובלתי מוגבלים.

אילן גילאון: כל בני האדם הם מוגבלים או נשאי מוגבלות או מוגבלים לפרקים או יש בסביבתם מוגבלים.

אילן גילאון: בטכנולוגיה הנוכחית אנחנו כל כך יכולים להקל על הדבר הזה.

אילן גילאון: אני לא מאמין במאבק בחיים.

אילן גילאון: אני חושב שהחיים צריכים להיות כאלה שאנשים יכולים להרבות שמחה.

אילן גילאון: גם יכולים לאפשר את זה.

אילן גילאון: זה עניין של בחירה שלנו.

אילן גילאון: כשאני אומר להחליף דיסקט, זה לראות במכלול את הדברים האלה.

אילן גילאון: אנחנו לא מבקשים חמלה, אנחנו מבקשים הגינות ובלי דעה קדומה.

אילן גילאון: פעם הייתי סוציאליסט, היום אני נגישיסט, וההבדל הוא בכך שהיום אני יותר מכל מאמין שאתה צריך לשנות כך את הסביבה ולא לתקן את האדם שמן המקום שבו הוא נמצא הוא יוכל להגיע למחוז חפצו, מכובד ועצמאי.

אילן גילאון: זה כל מה שאנחנו רוצים כאן.

אילן גילאון: בשביל זה צריך להיות משהו שאנחנו איבדנו, קצת יותר סולידריים ונבין שזה לא סטטוס נרכש.

אילן גילאון: אתה לא לומד באוניברסיטה להיות מוגבל.

אילן גילאון: די בכך שלא עברת את הכביש נכון או לא קיבלת מספיק חמצן בלידתך או אתה עם קווים אוטיסטיים אוPDD או דברים אחרים, והנה זה אצל כולם ואצל כל אחד, ולכן השכחה שלנו היא נורא מהירה.

אילן גילאון: אתם גם רואים את זה בוויכוחים פה, שכאילו זה שייך למישהו אחר.

אילן גילאון: כל אחד נתון בתוך העניין הזה.

אילן גילאון: ילדים מוגבלים הם כמו אנשים מבוגרים, רק יותר נינוחים וגם קצת יותר ריקיים, וזה כל אחד מאיתנו.

אילן גילאון: פה אני רואה דברים, חבל על הזמן ובאמת אני מוקיר לך.

אילן גילאון: זו לא פעם ראשונה שאתה עושה את זה.

יעקב מרגי: יהודית, לא אני.

יעקב מרגי: אני רק השמש.

יעקב מרגי: תודה, אילן.

יעקב מרגי: אתה תמיד מרגש אותנו מחדש.

יעקב מרגי: כשמדברים על איים של שפיות בכנסת, זה אילן.

אילן גילאון: לא צריך לריב על כל דבר.

יעקב מרגי: שוקי כהן.

שוקי כהן: שלום, אנחנו נפגשנו פה לפני שנה.

שוקי כהן: אז היה ונציה.

שוקי כהן: בעוונותיי אני מחובר לנתינה, ל"גשר לעולם", מסתבר היום בכמה כיוונים.

יהודה גליק: זה לא עוון גדול.

יהודה גליק: מה זה בעוונותיי?

יהודה גליק: במצוותיי.

שוקי כהן: אחד, אני משמש כמנכ"ל אזרחים למען החייל הבודד ויש הרבה שקוראים לי אבא של החיילים הבודדים, והדבר השני, מלפני שמונה חודשים אני משמש כמנכ"ל אומני ישראל מתאגדים, יחד עם הגברת שירי מאיר.

שוקי כהן: אנחנו מייצגים את האומנות הפלסטית, את האומנים הפלסטיים.

שוקי כהן: יש לנו גלריה גדולה ואנחנו עושים הרבה תערוכות בכל מיני מקומות בארץ.

שוקי כהן: בגן העיר בתל אביב, קוראים לה "ספייס", וגם במרחב של גן העיר יש לנו עכשיו תערוכה 70 שנה למדינה עם רכבות, קטרים, פסלים.

שוקי כהן: אני בא מהמקום הזה שאני יודע מה זו אומנות.

שוקי כהן: אני גם אמן בעצמי.

שוקי כהן: אני רואה את התמונות שיש פה והן תמונות מדהימות, ואני אומר לכם עכשיו, כל חודש אנחנו מחליפים תערוכה.

שוקי כהן: אני מתחייב לפחות שתיים-שלוש תמונות של מי שירצה אצלכם, להציג בחינם אצלנו ולנסות לדחוף אותה.

שוקי כהן: אנחנו עושים משהו מאוד יפה אצלנו בגלריה.

שוקי כהן: אנחנו משתדלים לשלב אומנים צעירים ומתחילים עם אומנים ותיקים על מנת לקדם את הדור החדש.

שוקי כהן: אנחנו משתדלים לדחוף כמה שיותר מכירה של יצירות על מנת שבאמת אותם אומנים שעובדים ומשקיעים גם יתחילו לראות קצת כסף.

שוקי כהן: אנחנו עושים דרך אגב, חלק גדול בהתנדבות מלאה, גם עם החיילים וגם עם זה.

שוקי כהן: חלק מהרעיון שלנו היה לשלב את האומנים על ידי זה ש-10%-15% מהמכירה יתרמו הן לחיילים בודדים והן לכל מיני גופים שצריכים עזרה.

שוקי כהן: יש פה תמונות באמת מדהימות ואני אהיה מוכן לשלב אצלנו ולעזור לכם אפילו להקים תערוכה.

שוקי כהן: תודה.

יעקב מרגי: מנהלת הוועדה, גברת יהודית גידלי, בבקשה.

יהודית גידלי: תודה אדוני היושב ראש.

יהודית גידלי: אני רוצה להזכיר פה כמה נקודות קצרות.

יהודית גידלי: אחת, התערוכות בוועדת החינוך, התרבות והספורט מתקיימות כבר במשך 20 שנה.

יהודית גידלי: התחיל אותן בזמנו יושב ראש הוועדה דאז, אברום בורג, והן התקיימו בבניין הקודם.

יהודית גידלי: אחר כך הייתה איזו הפסקה מסוימת של כמה וכמה שנים.

יהודית גידלי: הייתה התחדשות של התערוכות בחדר זה בשנתיים האחרונות.

יהודית גידלי: אני מבקשת להודות לחבר הכנסת יעקב מרגי, יושב ראש הוועדה, שיש לו את הפתיחות ואת הרצון והקבלה וההכלה לקבל כאן את התערוכות באשר הן, וזאת תערוכה, אני לא ספרתי, אבל עשינו כאן במשך שנתיים למעלה מעשר תערוכות.

יהודית גידלי: הייתה פה תערוכה של גולדין והייתה פה תערוכה שלכם, התערוכה על ונציה, הייתה תערוכה של אומנים דרוזים, הייתה פה תערוכה של אמניות נשים, הייתה ירושלים, 50 שנה והיו פה תערוכות במגוון של נושאים, של אומנים.

יהודית גידלי: אני מקווה שהפרויקט הזה כבר נכנס בכנסת לדרך המלך וזה ימשך, ותודה לך.

יעקב מרגי: כבוד הוא לי.

יעקב מרגי: יש עוד מי שרוצה להתבטא?

אילן גילאון: אני שכחתי מרוב התרגשות את הדבר הכי חשוב.

אילן גילאון: מה שרציתי להגיד, משהו מאוד מעציב.

אילן גילאון: קודם כול, המושג "שכר מינימום מותאם" חייב להתבטל ולעבור מן העולם.

אילן גילאון: זה דבר ראשון.

אילן גילאון: דבר שני, ועדת לרון צריכה להתבטל ולתת לאנשים ללכת לעבוד, כי הרי מה קורה היום?

אילן גילאון: אנשים לא יוצאים לעבודה לא כי הם מקבלים קצבה, כי הם לא רוצים לאבד אותה, ולכן צריך לשחרר אותם מזה.

אילן גילאון: מיסים למיסים, לרווחים, קצבה לסטטוס ותפסיקו את הדבר הזה, ואנחנו יכולים לאפשר את זה לעצמנו כדי שכל האנשים יעשו בטכנולוגיה הנוכחית.

אילן גילאון: יכולים 90% מהאנשים לעשות 90% מהעבודות, אז איפה הבעיה?

אילן גילאון: ולכן זה רק תלוי בנו.

יעקב מרגי: לאט לאט נעבור את הגשר.

יעקב מרגי: שפרה.

שפרה: אני מנהלת את מרכז התעסוקה.

קריאה: והעובדת הכי ותיקה באלו"ט.

שפרה: קודם כול אני מאוד מתרגשת.

שפרה: אני לא רגילה לנאום.

שפרה: מי שמכיר אותי יודע את זה.

שפרה: אני רק אגיד תודה רבה לכולם.

שפרה: תודה רבה לצוות שעובד איתי בשיתוף.

שפרה: אני חושבת שבלעדי הצוות לא היינו מצליחים להגיע לאן שאנחנו מגיעים.

שפרה: תודה רבה לכולכם שהגעתם.

שפרה: זה נורא מרגש שהגעתם.

שפרה: כשאנחנו חוזרים לעבודה זה נותן לנו את הכוח להמשיך ולעשות עוד, כי אם אנחנו מצליחים להביא את החברים למקומות כאלה ולהראות באמת את היכולות שלהם, אז השמיים הם הגבול מבחינתנו.

שפרה: לעשות עוד ועוד ולא לעצור.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תמנע, אני רוצה שאחת המתנדבות, ניתן לה את הכבוד לדבר בפרלמנט הישראלי בוועדת החינוך.

יעקב מרגי: היא תאמר מספר משפטים ותתרגמי אותם.

יעקב מרגי: בבקשה, קצת על ההתנדבות, על החוויה הישראלית שלה מבחינתה.

מרים דובלר: (אומרת דברים בשפה האנגלית להלן התרגום החופשי) שמי מרים, אני מגרמניה ואני נמצאת פה כבר 4 חודשים.

מרים דובלר: אני מתגוררת בבית אביב ועובדת שם מרבית היום עם הילדים האוטיסטיים.

מרים דובלר: אני אוהבת את העבודה היא מאוד מעניינת – איך שהם חיים שם, איך שהם הולכים למיטל ומה שהם לומדים שם.

מרים דובלר: אני אסירת תודה להיות כאן ,יש תמונות גדולות .

מרים דובלר: תודה לכולם זה דבר יפה לעשות, אני חושבת.

תמנע מוסט: אתם הבנתם?

יעקב מרגי: אני הבנתי.

תמנע מוסט: היא מדהימה.

תמנע מוסט: יש מילה אחת, you're amazing.

יעקב מרגי: תודה רבה.

תמי בן דוד: השם שלי הוא תמי בן דוד ואני אימא.

תמי בן דוד: אדון מרגי, אני מודעת לעבודה הנהדרת שלך בשביל התלמידים שלנו האוטיסטים בוועדות שמתקיימות אצלך, באמת בחינוך, אבל אני רוצה לגלות לכם סוד.

תמי בן דוד: חמותו של חבר הכנסת גילאון היא מדריכה של אנשי מקצוע פרא-רפואי בחינוך, דפנה.

תמי בן דוד: אנחנו נמצאים באותו מרכז למשפחה.

תמי בן דוד: העניין הוא שעד גיל 21 בחינוך יש אנשי מקצוע.

תמי בן דוד: מה שהזכיר פה דרור זייגרמן, מגיל 21, מה לעשות, כל הנכים גדלים, כל האוטיסטים גדלים.

תמי בן דוד: ברגע שהם מסיימים את חוק החינוך הם עוברים לשייכות לרווחה, ואנחנו נמצאים שם במצב מאוד קשה.

תמי בן דוד: אין אנשי מקצוע לא פרא-רפואי, לא עובדים סוציאליים, פסיכולוגים, פסיכיאטרים, כל מה שצריך אין לבוגרים.

תמי בן דוד: המצב של החבר'ה, כל ההשקעה שנעשתה בחינוך עד גיל 21 יורדת לטמיון ומשפחות יום-יום מתמודדות עם קשיים מאוד גדולים כשאין להן למי לפנות לקבל סיוע, עזרה, ליווי, לא בשוק הפרטי ובטח לא בשוק הציבורי.

תמי בן דוד: זו הבעיה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אין ספק, גם בחינוך עדיין יש הרבה מה לעשות, אבל אנחנו מודעים שאין רצף וזה מתחיל מחדש, לעיתים גם לא מתחיל.

יעקב מרגי: קשה מאוד, רק ניסיתי להפעיל קצת שיקול דעת מנהל לגבי בוגרים מעל גיל 21, לא הצלחתי כי איפה הם יעצרו?

יעקב מרגי: אבל אין ספק שצריך לקיים דיון.

יעקב מרגי: אני מוכן ליזום דיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות לראות באמת איך מגדילים את ההשקעה ואיך משפרים את השירות.

אסף מוסט: לי קוראים אסף, אני אח של אייל.

אסף מוסט: יש לו ציור כאן, הוא משתתף בתערוכה.

אסף מוסט: אני הייתי פשוט רוצה להקריא מכתב שקנצלר גרמניה, מרקל, שלחה לאימי.

יעקב מרגי: בבקשה.

אסף מוסט: המזכירה הכי קרובה למרקל כותבת לה ככה, מה-28 במארס 2014, מברלין: "גברת תמנע מוסט הנכבדה, רוב תודות על מכתבך לקנצלרית, ד"ר אנגלה מרקל.

אסף מוסט: הקנצלרית ביקשה ממני להשיב אל מכתבך.

אסף מוסט: הקנצלרית שמחה מאוד לקבל את האיגרת שלך בה הינך מודה לה על הסיוע שבנך מקבל מדי שנה ממתנדבים גרמנים בבית אביב.

אסף מוסט: גם אנו בדעה שהתגייסותם של גרמנים לסיוע הינה מהותית וחשובה ביותר ליחסים הגרמנים-ישראלים.

אסף מוסט: התועלת הינה הדדית ושני הצדדים יוצאים נשכרים, שכן כך נוצר חיבור ישיר בין אדם לאדם משתי המדינות שלנו".

אסף מוסט: בסוף היא צרפה גלויה עם השם שלה.

אסף מוסט: אני רוצה להגיד שגם בברלין הציור של ישראל פרנקל, מה שאימא שלי תמנע אמרה, זה הגיע לשגרירות.

אסף מוסט: באו המתנדבים של גרמניה ונתנו להם הרבה כבוד, וגם ממשרד החוץ.

אסף מוסט: אני רק רוצה להגיד דבר אחד.

אסף מוסט: קודם כול אני גאה שיש לי אח כמו אייל.

אסף מוסט: אני רוצה להגיד שהחלום שלי, ש"גשר לעולם" יצא מגבולות ישראל, שיגיע לעוד מדינות.

אסף מוסט: שיגיע גם לגרמניה, ארצות הברית.

אסף מוסט: זה החלום שלי.

יעקב מרגי: אתרום את חלקי הקטן.

יעקב מרגי: אני אומר לדוברת של הוועדה שתוציא הודעה לתקשורת.

יעקב מרגי: נעביר את זה למשרד החוץ וגם לתקשורת הזרה והלוואי שמכם יראו ויעתיקו.

אסף מוסט: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה רבה לכם.

יעקב מרגי: אתם מוזמנים להמשיך לשבת, אני אלך לסבלותיי ותתכבדו.