ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 708, 2018-11-06 09:08

יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 6 בנובמבר 2018, כ"ח בחשון התשע"ט.

יעקב מרגי: הנושא: החינוך התעבורתי – בדגש על שימוש באופניים חשמליים – במסגרת יום הבטיחות בדרכים.

יעקב מרגי: לפני שאתן לחבר הכנסת חמד עמאר שמלווה את היום הזה בהתמדה, בעקביות, בנחישות, את כל סוגיית המאבק בתאונות הדרכים, אני אומר מספר מילים ונפתח את הדיון.

יעקב מרגי: אתן לכל מי שירצה להתייחס.

יעקב מרגי: יש לנו את הפריבילגיה לפתוח את היום הזה בשעה יותר רגועה.

יעקב מרגי: אמנם זה נושא טעון וחשוב, כי מייד אחרי כן מתחיל יום היסטורי, לכאלה שחוששים שהשמיים יפלו, ונעשים כן צעדים, אז ועדת החינוך, התרבות והספורט תתחיל לחוקק היום את מה שקרוי בפני אנשים חוק נאמנות והתרבות, אבל הנה אני מודיע, אנחנו נעשה את הליך החקיקה בצורה הכי אחראית, בצורה שתמשיך לכבד את ועדת החינוך ואת כנסת ישראל וגם את הדמוקרטיה הישראלית.

יעקב מרגי: אני מאלה שמסרב להיכנס לפחדים ולחצים, אבל אם אנחנו נגיע למסקנה שהחוק הזה, יש בו פגיעה בתרבות, פגיעה בחופש הביטוי, פגיעה בדמוקרטיה, פגיעה במרקם העדין לא של הפוליטיקאים, של חלקי החברה כאן בישראל, אנחנו נדע לתת את האיזונים.

יעקב מרגי: ככה חוקקנו לא מזמן את חוק הקולנוע.

יעקב מרגי: התחיל בקולות, פחדים ורעמים מצד ארגוני היוצרים והמפיקים ובסוף סיימנו את הדיון בחוק כשקיבלנו שרשרת ברכות מפני אלה שחששו ואפילו הורידו דמעות ובכו.

יעקב מרגי: אני מקווה שגם בחוק הנאמנות והתרבות זה מה שיהיה.

יעקב מרגי: לפני שבועות מספר נושא האופניים החשמליים תפס בתודעה אצלנו את המקום המרכזי בסוגיית תאונות הדרכים.

יעקב מרגי: לצערנו הרב כביש 90 הפנה את תשומת הלב בשבועיים האחרונים.

יעקב מרגי: מה שקרה שם זה אסונות, אסון אחד יותר קשה מהשני, אבל המאבק הזה הוא מאבק תמידי.

יעקב מרגי: אנחנו במרוץ.

יעקב מרגי: מצד אחד מדינת ישראל, כל מי שעוקב, רואה את ההשקעה בתשתיות, אבל מצד שני גם רמת החיים במדינת ישראל מאפשרת ומזמנת לנו אתגרים לא פשוטים בסוגיות התעבורה וההתנהלות בכבישים, אבל המספרים הם מזעזעים.

יעקב מרגי: ניתן להילחם בזה, ניתן לצמצם את זה.

יעקב מרגי: הלוואי ויכולנו להצהיר שאנחנו נמגר את סוגיית תאונות הדרכים, אבל חובה עלינו להמשיך ולגעת בכל מה שיכול לשפר את המצב, לצמצם את מספר הנפגעים וההרוגים בתאונות הדרכים.

יעקב מרגי: בבקשה, חמד עאמר.

חמד עמאר: בוקר טוב לכולם, לכל מי שהגיע לוועדה.

חמד עמאר: אני קודם כול רוצה להודות ליושב ראש הוועדה על קיום הדיון החשוב הזה.

חמד עמאר: אני חושב שאתה מוביל את ועדת החינוך ביד רמה.

חמד עמאר: עצם העובדה שפתחת את הוועדה היום, והאמירה שלך, אמירה ברורה בקשר לחוק הנאמנות תרבות, שאתה תקיים את הדיונים בצורה יסודית, מסודרת, זה מכבד את ועדת החינוך ואני מאמין ביכולות של הוועדה הזאת.

חמד עמאר: אנחנו עברנו את חודש אוקטובר, חודש מאוד קשה.

חמד עמאר: אנחנו במגמה של ירידה במספר ההרוגים בתאונות דרכים.

חמד עמאר: היה לנו חודש מאוד קשה.

חמד עמאר: 40 הרוגים בחודש אוקטובר.

חמד עמאר: אנחנו התמקדנו לפני חודש באופניים חשמליים.

חמד עמאר: דיברנו רק על האופניים החשמליים.

חמד עמאר: פתאום יצא לנו נושא של כביש 90, משפחה אחת נמחקה, עוד משפחה אחת נמחקה, עוד שישה הרוגים.

חמד עמאר: זה מאוד קשה.

חמד עמאר: אני מלווה את הנושא של תאונות הדרכים כבר עשר שנים בכנסת.

חמד עמאר: דבר ראשון שאני עושה בבוקר, אני פותח את הדוח של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים ואני מתפלל שלא יהיה עוד הרוג בדוח.

חמד עמאר: זה הדבר הראשון שאני עושה כל יום בבוקר.

חמד עמאר: אנחנו כאן ככנסת, אנחנו מחוקק.

חמד עמאר: אנחנו לא הביצועיסטים.

חמד עמאר: אנחנו לא האנשים שמבצעים את הדברים.

חמד עמאר: הייתי במשרד התחבורה.

חמד עמאר: אני מכיר את היכולות של משרד התחבורה.

חמד עמאר: שימשתי כעוזר שר התחבורה תקופה מסוימת, אבל אנחנו כאן ככנסת, אני אומר לכם, גם בוועדת הכלכלה הובלנו עשר דיונים רציפים על כל הנושא של הבטיחות בדרכים, על כל הנושא של הקטל בדרכים.

חמד עמאר: זימנו את המשטרה, את משרד התחבורה, את כל מי שנוגע בדבר של המלחמה בקטל בדרכים והנושא שאנחנו עומדים לפניו.

חמד עמאר: קראתי את הדוח של הרשות.

חמד עמאר: המצגת שיציגו לנו עכשיו, עברתי על כל המצגת.

חמד עמאר: רשום 3,800 כיתות עוברים חינוך תעבורתי עכשיו, מתוך 4,200.

חמד עמאר: כשאתה קורא ורואה עוד 600 כיתות, אתה אומר, למה לא עוד 600 כיתות, שנגיע לכולם.

חמד עמאר: שניים, אתה אומר, אנחנו בחינוך תעבורתי מתחילים מכיתה י'.

חמד עמאר: כיתה י' זה גיל 16, אבל אנחנו מרשים לילדים לעלות על אופניים חשמליים, שאני נלחמתי בוועדת הכלכלה לא לאפשר להוריד את הילדים לכבישים בגיל 16 בלי שיעברו שום הדרכה.

חמד עמאר: אתה מתאר לעצמך ילדים עולים על אופניים חשמליים?

חמד עמאר: כולנו נתקלים בזה.

חמד עמאר: פתאום אתה עובר, אתה מסתכל ימינה, שמאלה לפני מעבר חציה ומתחיל לעבור עם האוטו, פתאום מגיע לך אחד שאתה לא תיארת לעצמך, על אופניים חשמליים חותך לפניך ועובר ואתה לא יודע מה לעשות, ואתה אומר, בנס לא פגעתי בו.

חמד עמאר: אנחנו נתקלים באותם ילדים.

חמד עמאר: הורדנו אותם לכביש, כאן ככנסת, כמחוקק, שאני התנגדתי באופן נחרץ לנושא הזה, בלי להדריך אותם בחוקי תעבורה, בלי לתת להם אפשרות להבדיל בין תן זכות קדימה לעצור והוא אמור לנסוע על הכביש עם רכב מנועי.

חמד עמאר: אופניים חשמליים שנוסעים במהירות של 25 קמ"ש והיצרנים יכולים להעלות אותו למהירות של 35 קמ"ש ו-40 קמ"ש.

חמד עמאר: הוא נוסע עם אופנוע, לא עם אופניים, ואנחנו אפשרנו להם את זה.

חמד עמאר: אני מקווה שאנחנו כאן היום בוועדה נאפשר שכל הילדים, 4,200 כיתות יקבלו את החינוך התעבורתי, לא 3,800 כיתות.

חמד עמאר: אנחנו נשתדל שיקבלו את זה לפני גיל 16, כי אנחנו בגיל 16 מאפשרים להם לעלות על הכביש.

חמד עמאר: אני מקווה שהנושא של קסדות יכנס.

חמד עמאר: אתמול ראינו את התאונה.

חמד עמאר: אני ראיתי אותה היום בבוקר.

חמד עמאר: אתה רואה את הילד בלי קסדה נוסע נגד כיוון התנועה והנהג בא מהצד השני ופוגע בו, עוזב אותו והולך.

חמד עמאר: התאונה הזאת אומרת לך את הכול על מה שקורה אצלנו במדינת ישראל.

חמד עמאר: אתה רואה את זה בעיניים.

חמד עמאר: זו התאונה שראיתי היום בבוקר בטלוויזיה.

חמד עמאר: זה אנחנו, זה הנהג הישראלי, זה רוכב האופניים החשמליים הישראלי.

חמד עמאר: אני רוצה לגעת רק בשני משפטים בנושא של האופניים החשמליים במגזר הלא יהודי.

חמד עמאר: אין שבילי אופניים במגזר הלא יהודי.

חמד עמאר: ברגע שיכנס בכמויות אדירות האופניים החשמליים למגזר הערבי, אנחנו נהיה במקום אחר.

חמד עמאר: לא נהיה עם 17 הרוגים עד עכשיו, נהיה במקום אחר, לכן אני קורא לכל ראשי הרשויות שנבחרו ואלה שנבחרו בחזרה וחזרו, תדאגו לשבילי אופניים ביישובים.

חמד עמאר: זו הנקודה שתלווה אותנו בשנים הקרובות.

חמד עמאר: תודה רבה.

חמד עמאר: שוב אני מודה לך על קיום הדיון.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: לפני שאעביר את רשות הדיבור, נראה את המצגת של הרלב"ג.

יעקב מרגי: אני מרפרף בדוח של מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

יעקב מרגי: אם הנתון הזה נכון ואנחנו אדישים, אז קורה לנו משהו.

יעקב מרגי: מתחילת שנת 2014 עד סוף ספטמבר 2018, ארבע שנים בערך, נהרגו 97 בני אדם בתאונות בהם היו מעורבים אופניים חשמליים, קורקינטים חשמליים.

יעקב מרגי: לפעמים אנחנו צריכים לעזור לדמיון שלנו ולתחושות שלנו לתרגם את זה: שכבה בבית ספר שנכחדה, שתי פלוגות, ואנחנו עוברים.

יעקב מרגי: זה הפך להיות כאילו, בסדר, פותחים את הבוקר עם אריה גולן ושומעים שהייתה תאונה בכביש זה, בכביש זה ועוברים הלאה לסדר היום.

יעקב מרגי: אני חושב שהימים האלה הם ימים חשובים שכל ועדות הכנסת עוסקות בנושא הזה.

יעקב מרגי: אני כדרכי בסוף דיון מעלה נקודות לסיכום כדי להמשיך לטפל, אבל אסור שזה יתבטא ויסתכם ביום אחד.

יעקב מרגי: הכנסת צריכה להתעסק בזה, אם זה בחקיקה, אם זה בכל דרך כזו או אחרת.

יעקב מרגי: לא להוריד את זה מסדר היום.

יעקב מרגי: אין מה לעשות, זו מערכה משותפת של כולם ופעולה רב-משרדית, לא בין-משרדית, לאו דווקא של משרד כזה או אחר, ושל החברה בישראל.

יעקב מרגי: בבקשה, הרלב"ד.

מירי נחום: טוב, בוקר טוב, שמי מירי נחום, אני מנהלת אגף חינוך ברלב"ג.

מירי נחום: אני קודם כל רוצה להודות ליושב ראש הוועדה ולחבר הכנסת חמד עמאר על זה שאתם מארחים אותנו היום.

מירי נחום: השבוע זה שבוע הבטיחות בסימן היסח הדעת.

מירי נחום: זה המיקוד שלנו השבוע.

מירי נחום: אנחנו נדבר על החינוך התעבורתי ועל האופניים החשמליים.

מירי נחום: לפני זה אתן איזושהי סקירה, תמונת מצב בכלל על ההיפגעות ומאפייני ההיפגעות של ילדים ובני נוער, ומשם תוכל לצלול לתוך החינוך התעבורתי.

מירי נחום: אני אתן סקירת מצב.

מירי נחום: אני רוצה רגע שנקבל איזושהי תמונת מצב מה קורה בכלל מבחינת ההרוגים.

מירי נחום: בשנת 2017, שאנחנו רואים שנה שלמה, אנחנו רואים שיש 364 הרוגים כשמתוכם 67 ילדים.

מירי נחום: זה אומר שבין 17% ל-18% ילדים הם ההרוגים.

מירי נחום: זה אותו יחס לגבי הפצועים.

מירי נחום: בואו נראה מה קורה ב-2018 כשאנחנו עם 50 ילדים שנהרגו עד כה ועוד לא סיימנו את השנה.

מירי נחום: אנחנו מבינים שבישראל בעצם אחוז הילדים הנפגעים הם כמעט 18% מכלל הנפגעים.

מירי נחום: בהשוואה למדינות OECD, אנחנו נראה פה את הנתונים מגיל 0-14 כי זה הנתונים שאנחנו מקבלים ולשם אנחנו משווים.

מירי נחום: כדי לנרמל את הנתונים אנחנו רואים שילד אחד לכל 100,000 ילדים נהרג בישראל, ואנחנו עומדים בממוצע.

מירי נחום: לדעתי אנחנו מספר 7 שם.

יעקב מרגי: אנחנו במקום טוב בצמרת.

מירי נחום: כן, אבל אנחנו עדיין בממוצע, כי הממוצע הוא 1:100:000.

מירי נחום: חשוב היה לנרמל את הנתונים האלה כי אם אנחנו משווים את ישראל למדינות ה-OECD, בישראל יש יותר ילדים.

מירי נחום: אם האחוז של הילדים ובני נוער בישראל הוא כ-27%-28% - - -

יעקב מרגי: מאחר שילדים הם לא סטטיסטיקה, אז אני לוקח לא ממוצע, מספרים.

מירי נחום: זה נכון.

מירי נחום: אתה רואה כל אחד בפני עצמו.

מירי נחום: אני מצדיקה אותך לגמרי.

מירי נחום: אנחנו יכולים לראות בעשור האחרון את המספרים המוחלטים.

מירי נחום: ב-2017 – 56 ילדים, וכמו שאתה אומר, כל ילד הוא עולם בפני עצמו.

מירי נחום: כדי שנוכל לראות איך הם נפגעים, אנחנו רואים ששליש מהילדים נפגעים כהולכי רגל, כמובן כי הם הולכי רגל או שהם נוסעי רכב, ש-25% מהם נפגעים כנוסעי רכב ועוד 8% כנהגים צעירים.

מירי נחום: כהולכי רגל הם נהרגים בעיקר בגלל שהם מתפרצים לכביש, ולכן לנו גם כהורים וגם במערכת החינוך זה לחנך, לחנך, לחנך להתנהגות נכונה.

מירי נחום: כמו שאמרתי, מוקדי הסיכון הם בעיקר הולכי רגל ונוסעי רכב כשאנחנו רואים שב"אחר ולא ידוע" כנראה לשלם נכנסים האופניים החשמליים.

מירי נחום: אני רוצה להביא אותנו קצת לכיוון החינוך התעבורתי, אז אנחנו רואים פה שבעמודה הראשונה זה שיעור מעורבות של נהגים צעירים בתאונות דרכים.

מירי נחום: אנחנו רואים שבקבוצת הגיל עד 18 זו קבוצת גיל שהסיכון אצלה הוא כמעט פי 1.6 משאר קבוצות הגיל.

מירי נחום: אני רוצה להתקדם לאופניים חשמליים.

מירי נחום: ב-2016 נהרגו עשרה אנשים, 2017 – שבעה והשנה, עוד לא סיימנו את השנה, עם 17 הרוגים באופניים חשמליים, כשאנחנו רואים שבשנת 2018 ארבעה מהם מתחת לגיל 16.

יעקב מרגי: למהירות הרכיבה יש משמעות לתוצאות התאונה.

מירי נחום: נכון.

יעקב מרגי: אין מי שעסק בתחום, הן הרגולטור והן משרד הכלכלה ואין מי שלא ידע שאופניים חשמליים מגיעים לארץ ועם טכניקה מסוימת מגבירים את המהירות שלהם, יכולות להגיע למהירויות של אופנוע או כל כלי אחר תעבורתי שהיה צריך לעבור תיאוריה וטסט, וכולם לא נקטו שום פעולה בסוגיה הזו.

נחמה לאור דרורי: המנוע מוגבל ל-25 קמ"ש.

יעקב מרגי: ניתן בטכניקה פשוטה להגדיל זאת ל-35 קמ"ש ואפילו 50 קמ"ש.

חמד עמאר: אמר לנו בוועדות כאן, שיכולים להגדיל את זה אפילו ל-55 קמ"ש.

יעקב מרגי: ואנחנו רואים אותם בעיניים.

נחמה לאור דרורי: יש ניסיון לתת את המענה בהצעת הממשלה.

יעקב מרגי: אבל נמשיך.

יעקב מרגי: בבקשה.

מירי נחום: לגבי החינוך התעבורתי, אנחנו במהלך של שלושת הגופים.

מירי נחום: החינוך התעבורתי קיים כבר המון שנים, אבל בשנתיים האחרונות יש פה רצון טוב של שלושה משרדים, שזה משרד החינוך, משרד התחבורה והרשות הלאומית, שבאמת בשיתוף פעולה ועבודה ממש של כלים שלובים מניעים פה מהלך שאני מניחה שעכשיו החברים שלנו במשרד החינוך יצללו לתוכו וירחיבו, שמדבר על שיתוף פעולה במסגרתו יש מבחן סוף שנה שמהווה פטור מתיאוריה.

מירי נחום: כמו שאמרנו, 17 הרוגים, ארבעה מתוכם מתחת לגיל 16.

מירי נחום: במערכת החינוך הקדימו את השיעורים אופניים חשמליים לתחילת השנה.

מירי נחום: קיימנו שיעור מקוון שנקרא "קדימה ברשת" לגבי כל הממונעים הלא מרושיינים.

מירי נחום: אני רוצה לתת לכם טעימה ממנו לגבי איך אנחנו עובדים עם ילדים.

מירי נחום: אחד הדברים שעשינו, יצרנו סרטים שנתמכים על ידי אינפוגרפיקה.

מירי נחום: בעצם המטרה שלנו הייתה דרך התוכנית הזאת להראות איך רוכבים נכון.

מירי נחום: אנחנו מנסים בכל דרך לחנך את התלמידים ואת בני הנוער לרכיבה בטוחה כשאנחנו משתמשים פה באינפוגרפיקה תומכת בסרטון.

מירי נחום: (הקרנת סרטון)

חמד עמאר: איפה אתם משדרים את זה?

קריאה: במערכת החינוך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

חגית שמסיאן: בוקר טוב, לפני שאני מתייחסת לחינוך התעבורתי, אני רוצה רק להגיד כמה מילים על שבוע הבטיחות.

חמד עמאר: יש את הסרטון הזה גם בשפה הערבית?

חגית שמסיאן: המשדר תורגם לשפה הערבית.

חגית שמסיאן: שבוע הבטיחות מצוין במערכת החינוך בכל שכבות הגיל, מהקדם יסודי ועד לכיתות י"ב.

חגית שמסיאן: מערכת החינוך עוסקת בחינוך לבטיחות בדרכים לאורך כל השנה ולא רק בשבוע הבטיחות.

חגית שמסיאן: יש לנו תוכניות שהן תוכניות ייעודיות במערכת, שנלמדות כשעה שבועית במערכת.

חגית שמסיאן: בשבוע הזה אנחנו מעצימים את הפעילות אבל זו פעילות שנעשית לאורך כל שנה.

חגית שמסיאן: יש לנו רכזים שזה התפקיד שלכם בתוך בתי הספר, להוביל את הפעילות.

חגית שמסיאן: זה אנשים שעוברים הכשרה מאוד משמעותית ופיתוח מקצועי לאורך כל התפקוד שלהם.

חגית שמסיאן: יש נושאים שאנחנו מזמנים עיסוק בהם ודורשים עיסוק בהם לאורך השבוע הזה.

חגית שמסיאן: השבוע אנחנו כמובן חברנו לרשות הלאומית בהיבט של הנושא של היסח הדעת.

חגית שמסיאן: מתקיימות פעילויות בכל מערכת החינוך, פעילויות חווייתיות, לא רק פעילויות לימודיות, פעילויות שמשלבות גם מעגלי קהילה מאוד רחבים, גם את קהילת ההורים, גם קהילות שהן סמוכות לבתי הספר ולא רק את מערכת החינוך.

חגית שמסיאן: חשוב לנו שהמסר בשבוע הזה יגיע לכלל האוכלוסייה ולכמה שיותר אנשים.

חגית שמסיאן: לגבי החינוך התעבורתי, אני רוצה רק למקד את הנתונים שהוצגו כאן קודם.

חגית שמסיאן: יש אכן פער של כמות של כיתות שלא לומדות את החינוך התעבורתי.

חגית שמסיאן: חלק מהפער הזה זה כיתות של חינוך מיוחד שלצערנו זה חינוך מיוחד קשה עם קשיים פיזיולוגיים, שלא תהיה להם בכלל אפשרות להוציא רישיון נהיגה.

חגית שמסיאן: יש לנו תנאי סף מאוד ברורים למי שיכול ללמד חינוך תעבורתי.

חגית שמסיאן: זה אנשים שעוברים הכשרה מאוד משמעותית.

חגית שמסיאן: ה-200 האלה, כנראה שהם עדיין עוברים את תהליך ההכשרה שלהם.

יעקב מרגי: כשאת אומרת יש לנו פער, מה הפער באחוזים?

חגית שמסיאן: 400 כיתות כש-200 הן חינוך מיוחד קשה שאין להם בכלל אפשרות להוציא רישיון נהיגה לצערנו.

חגית שמסיאן: הם מקבלים חינוך לבטיחות בדרכים בנושאים שרלוונטיים אליהם.

יעקב מרגי: 400 כיתות בשכבות גיל?

חגית שמסיאן: בשכבת י'.

חגית שמסיאן: החינוך התעבורתי נלמד בכיתה י'.

חמד עמאר: הם לא יכולים לרכב על אופניים?

חגית שמסיאן: לא.

יעקב מרגי: אנחנו אנשים של מספרים.

יעקב מרגי: זורקים אותם, צריך לתת בסיס השוואה.

יעקב מרגי: כמה כיתות יש לנו?

חגית שמסיאן: אנחנו מדברים על 4,200 כיתות בשכבת י', כל שכבת י', כאשר 3,800 לומדים.

חגית שמסיאן: 400 כיתות, 10% כפי שציינת, לא לומדים.

חגית שמסיאן: 200 זה חינוך מיוחד קשה וה-200 הם עדיין בתהליך של הכשרה.

חגית שמסיאן: יש לנו תנאי סף מאוד ברורים למי שיכול ללמד חינוך תעבורתי.

יעקב מרגי: כשאת אומרת לי 3,800 לומדים - - -

חגית שמסיאן: לומדים שעה שבועית במערכת.

יעקב מרגי: זה השעות שאתם תקצבתם כמשרד.

חגית שמסיאן: תקצבנו וגם מוודאים שהם נלמדים.

חגית שמסיאן: מתוך ה-3,800 כיתות יש לנו כ-30,000 תלמידים, כ-1,000 כיתות שייגשו השנה לבחינת התיאוריה שהיא בחינה ארצית שמתקיימת כמו בחינת בגרות.

יעקב מרגי: באיזה פיילוט?

חגית שמסיאן: השנה זה המשך נוסף לפיילוט.

חגית שמסיאן: בשנה שעברה היה לנו פיילוט של 500 כיתות, 15,000 תלמידים.

עודד פורר: מתוך כמה שיש באותה שכבה?

חגית שמסיאן: מתוך 150,000 תלמידים.

קריאה: לא 150 – 120,000.

חגית שמסיאן: השנה אנחנו עוברים לפיילוט של 1,000 כיתות, כשאנחנו מדברים על ממש הכפלה ואנחנו מדברים בעזרת השם על הכפלה נוספת בשנה הבאה.

חגית שמסיאן: יש שינויים גם השנה במהלך הבחינה.

חגית שמסיאן: הבחינה תהיה מתוקשבת.

חגית שמסיאן: הבחינה תתורגם לחמש שפות, שזה הישג מאוד משמעותי.

חגית שמסיאן: היא מקבלת מעמד של בחינת בגרות מבחינת משרד החינוך, מבחינת כל הגורמים שעוסקים.

עודד פורר: באיזו כיתה?

חגית שמסיאן: בכיתה י'.

חגית שמסיאן: אנחנו עובדים בקשר ישיר עם אגף הבחינות.

חגית שמסיאן: אנחנו בקשר ישיר עם אגף הרישוי.

חגית שמסיאן: הבחינה הזאת מנוסחת על ידי צוות מאוד משמעותי שיושבים בו נציגים של הרלב"ג, משרד החינוך, משרד הרישוי, מכון סולד.

חגית שמסיאן: יש לה תוקף של בחינת בגרות מכל ההיבטים.

חגית שמסיאן: השנה אנחנו גם נעשה איזושהי בחינת הכנה לאותם תלמידים בגלל שזאת בחינה מתוקשבת כדי שהם ידעו איך להתמודד עם המערכת.

חגית שמסיאן: בשנה שעברה היו לנו אחוזי הצלחה מאוד מרשימים לפיילוט.

חגית שמסיאן: היה 60% הצלחה לבחינת התיאוריה, שזה הישג מרשים לשנה ראשונה שזה נכנס.

חגית שמסיאן: השנה בעקבות השינויים שהתבקשו בדיונים שהיו כאן בכנסת בכל מיני ועדות החלטנו על שינוי רצף החינוך התערובתי, רצף הנושאים.

חגית שמסיאן: הקדמנו את כל הנושא של הדו-גלגלי והאופניים החשמליים.

חגית שמסיאן: התקשורת בדרך.

חגית שמסיאן: שינינו את רצף הנושאים.

חגית שמסיאן: זה דרש מאיתנו היערכות מיידית של כל המערכת.

חגית שמסיאן: כל המערכת נרתמה.

חגית שמסיאן: זה מהלך שנעשה בשיתוף עם כל הגורמים שאנחנו עובדים איתם וזה ירד עד לאחרון המורים שמלמדים בכיתות.

חגית שמסיאן: שינינו את רצף הלמידה בכיתות ובעצם הנושא של האופניים החשמליים נלמד בתחילת השנה אחרי שלומדים על תקשורת בדרך.

חגית שמסיאן: כמו שאמרת קודם, הם יורדים לכביש בלי שום הכנה, אז זה יאפשר להם לרדת לכביש עם איזושהי הכנה נדרשת, הכנה מינימלית בהיבט של החוק, בהיבט של מה שנדרש מהם על השתלבות בתנועה, כל מה שיאפשר לנו בעצם להקטין את אחוזי ההיפגעות ברגע שהם יורדים לכביש.

יעקב מרגי: רצית להשלים.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

מקס אבירם: שמי מקס אבירם, אני מנהל אגף זה"ב, נגישות ואורח חיים בטוח במשרד.

מקס אבירם: אני מתנצל שעוד מעט אצטרך לצאת לוועדת הכלכלה.

יעקב מרגי: גם ראש השדולה יצא עכשיו לשם.

יעקב מרגי: אם כבר הזכרת את ועדת הכלכלה, אני מקווה שבוועדת הכלכלה יהיו נציגי משטרת ישראל ואגף התנועה, שנדע למה הגישה הסלחנית בסוגיית האופניים החשמליים.

יעקב מרגי: אנחנו חיים בתוך העם שלנו.

יעקב מרגי: כל אחד חי בסביבה שלו ורואה אותם.

יעקב מרגי: הסרטון הזה הוא אידיאלי, אבל אנחנו רואים אותם אחרת.

יעקב מרגי: אנחנו עדיין רואים רוכב מרכיב רוכב.

יעקב מרגי: אנחנו עדיין רואים רוכבי אופניים חשמליים בלי קסדות.

יעקב מרגי: מגני ברכיים, בכלל יגידו שהוא חנון.

יעקב מרגי: אנחנו לא שם.

יעקב מרגי: יכולים וניתן לצמצם את מספר הפגיעות ואת עוצמת הפגיעה.

יעקב מרגי: בבקשה.

מקס אבירם: אני רוצה להעיר הערה אחת מרכזית.

מקס אבירם: הפער הזה של ה-400 כיתות שיש לנו בכיתות י' לצורך ההוראה, זה לא משהו שאנחנו הולכים להשאיר אותו.

מקס אבירם: אנחנו עכשיו בדיוק נמצאים בתהליך של מיפוי של כל הכיתות כולל אלה שלא מלמדים, והסיבה למה?

מקס אבירם: כי יש הנחיה ברורה לחלוטין של מנכ"ל משרד החינוך לוודא שכל כיתה י' שהתנאים בה מתאימים להורות את התוכנית הזאת, זה יקרה שם.

מקס אבירם: אנחנו בידיעה שלנו לגבי מספר הכיתות הכולל, אנחנו יודעים שיש היום 200 כיתות לפחות שהם חינוך מיוחד שאנחנו לא נוכל ללמד.

יעקב מרגי: כשאתה אומר כיתות חינוך מיוחד, אני מסרב לקבל את זה כגלובלי.

יעקב מרגי: אני מאמין שיש כיתות חינוך מיוחד שהן בתפקוד נמוך, שהלוואי והיו מתניידים בכוחות עצמם והלוואי והיו חשופים לסכנה הזו, לכאורה, כי הם ברמת תפקוד נמוכה.

יעקב מרגי: כיתות חינוך מיוחד, לא בהכרח.

מקס אבירם: אז אדוני, אני יכול לומר לך שכיתות חינוך מיוחד שמתאפשר בהן ללמד את התוכנית הזאת, זה מתקיים.

יעקב מרגי: תודה, זה מה שרצינו לברר.

מקס אבירם: צריך לקחת בחשבון גם את העובדה שיש בתי ספר שמכל סיבה שהיא לא מלמדים את החינוך התעבורתי ואנחנו רוצים להגיע אליהם ולברר את הסיבה למה, ואם אין שום סיבה שזה לא יקרה, אז זה כן יקרה, בסנקציות, אני לא יודע במה, במכתבים של המנכ"ל למנהל בית ספר, בשיחות וכן הלאה, להביא לידי כך שהחינוך התעבורתי אכן ילמד בכל שכבת הגיל הזו.

מקס אבירם: אם העובדה שאנחנו הקדמנו את הפרקים של האופניים החשמליים לתחילת התוכנית, יכול להיות שבזה אנחנו נוכל איכשהו לסייע בקטע של להביא לידי כך שתלמידים נחמדים כאלה שיש לנו במערכת, לא יעלו לכביש כשאין להם שום ידע בהיבט הזה של ההתנהלות במרחב התעבורתי.

יעקב מרגי: תודה.

נורית קורן: אפשר לשאול מה התנאים כדי שכיתה תקבל את החינוך התעבורתי?

מקס אבירם: מורה שהוכשר ורצון כמובן.

מקס אבירם: אנחנו מנפקים את השעות, מכשירים את המורים, בונים להם את הבחינות, עושים את מה שיש, את כל החומרים הרלוונטיים.

מקס אבירם: אין שום סיבה שזה לא יקרה.

נורית קורן: אני רוצה להציע עוד דבר.

נורית קורן: תראה, היו תאונות.

נורית קורן: אני גרה ליד בית ספר וגם אני רואה הרבה תלמידים שבכלל ממשיכים להרכיב.

נורית קורן: קרתה תאונה נוראית.

נורית קורן: יצא לי לדבר עם אחד מראשי הערים בארץ והוא אמר לי, תקשיבי, אני נתתי הנחיה לכל מנהלי בתי הספר, על הבוקר, יוצאים בבוקר, מקבלים את התלמידים ורואים מי מגיע עם קסדה, מי מגיע כמו שצריך.

נורית קורן: מי שלא מגיע עם קסדה לא נכנס לבית הספר באותו יום, מחזירים אותו הביתה.

נורית קורן: אני חושבת שמשרד החינוך יכול לתרום בנושא הזה ולהגיד למנהלים, בואו, זו שעה של קטל בדרכים, אנחנו לא רוצים להמשיך, זה קשה.

נורית קורן: ירדו בבוקר.

נורית קורן: כל מנהל יראה בבוקר את התלמידים שלו.

נורית קורן: זה לא רע בכלל.

נורית קורן: ככה הוא יכול גם להכיר את התלמידים קצת בפרצופים.

נורית קורן: אני יודעת שזה קשה, אבל אני חושבת שמשרד החינוך צריך לצאת עם הוראה חד משמעית כזאת.

נורית קורן: שם באמת מספר התלמידים שהגיע בלי קסדה, ירד.

מקס אבירם: יחד עם אכיפה.

נורית קורן: ברור, אבל קודם זה מתחיל משם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עודד.

עודד פורר: תודה, אדוני.

עודד פורר: לפני מה שאני אומר בהקשר של הנושא, אני כן רוצה אולי בהצעה לסדר קטנה, להגיד לך משהו אחר.

עודד פורר: אני איחרתי לדיון הזה כי אני השתתפתי בהפגנת המרצים הבכירים במכללות, 1,300 מרצים, 30,000 סטודנטים שלא לומדים.

עודד פורר: היום פותחים כנס של 70 שנה למועצה להשכלה גבוהה בחגיגיות.

עודד פורר: אני לא יודע איזו חגיגיות יש כשיש כזו שביתה, על אחת כמה וכמה כשוועדת החינוך פה קראה כבר לפני עשרה ימים או יותר לצדדים לשבת ולדבר, משרד החינוך, המועצה להשכלה גבוהה, הות"ת לא יושבים עם הצדדים.

עודד פורר: אדוני, אני באמת מבקש שהוועדה לפחות תפעיל את היכולת שלה ואת כוחה ואת סמכותה להגיד להם, חבר'ה, ביקשנו בוועדה שתשבו.

עודד פורר: שבו.

עודד פורר: זה המינימום הבסיסי לתת את הכבוד הבסיסי למרצים.

יעקב מרגי: סיימנו את הדיון באיום מרומז.

עודד פורר: אז אני אומר לך שלא נעשה דבר מאז.

יעקב מרגי: נבדוק.

עודד פורר: אני אומר, ראיתי את האנשים, התביישתי בפניהם.

עודד פורר: מרצים בכירים במוסדות להשכלה הגבוהה לא צריכים לצאת להפגין בשביל תנאי השכר הבסיסיים שלהם.

עודד פורר: זה במאמר אחר לעניין אחר.

עודד פורר: לעניין הזה, אני חייב לומר שזה בעיניי אחד הנושאים החשובים שיכנסו וצריכים להיות בתוך מערכת החינוך לא רק בכיתה י' או י"א אלא מגיל מאוד צעיר.

עודד פורר: דווקא במערכת החינוך היום שצריכה להקנות כלים ולא בהכרח ידע.

עודד פורר: זה הכלי הכי בסיסי, אני חושב, שילדים לפחות מכיתה ג'-ד' כבר צריכים שיהיה להם אותו בידיים.

עודד פורר: המספרים שאנחנו רואים לגבי פצועים מאופניים חשמליים הם לא המספרים האמיתיים, שוב, כי אין בהכרח דיווחים, כי אנחנו לא יודעים כמה מגיעים לבתי החולים, כי לא כל ילד ששבר יד, כי אין גם ביטוח לתבוע אותו, אין שום דבר.

עודד פורר: בהקשר הזה יש לי הצעת חוק שעלתה ביום ראשון לוועדת שרים, לעשות רישוי לאופניים חשמליים.

עודד פורר: אופניים חשמליים זה כלי רכב לכל דבר ועניין.

עודד פורר: אני אמרתי למשרד התחבורה, אם אתם לא רוצים שיהיה רישוי על אופניים חשמליים, תורידו גם את הרישוי מכלי רכב חשמלי.

עודד פורר: זה אותו עניין, אותו דבר, אבל צריך להבין שבמובן הזה כל אחד מהיושבים פה שיש לו ילדים או שנוסע ליד בית ספר רואה תלמידים לא בגיל 16 ולא בגיל 15, בגיל 14 ובגיל 13 נוסעים נגד הכיוון על האופניים האלה, מרכיבים שני ילדים על האופניים, לא מבינים את המשמעות של חוסר השליטה ולצערי זה עולה בדם.

עודד פורר: בעניין הזה של תמיכה לגבי הגברת החינוך התעבורתי, אני בטוח שיהיה פה רוב מוחץ בוועדה לעניין הזה.

יעקב מרגי: מועצת התלמידים והנוער הארצית, שלום.

איתי מיכאלי: שלום, אני איתי, זאת גפן.

איתי מיכאלי: אני בכיתה י"א, גפן בכיתה י"ב.

איתי מיכאלי: אנחנו מייצגים את המועצה הארצית כאן היום.

יעקב מרגי: מאיפה אתה בארץ?

איתי מיכאלי: אני ממודיעין.

גפן מרקוס: אני גפן מרקוס מרמת השרון.

איתי מיכאלי: כידוע לכולכם, המשתמשים העיקריים של האופניים החשמליים, מה לעשות, הם לרוב בני נוער ולרוב הם בני פחות מגיל 16.

איתי מיכאלי: אנחנו רוצים קצת להסביר או קצת לפתוח ולהגיד בתור מישהו שלמד בחינוך התעבורתי שנה שעברה - - -

יעקב מרגי: שעה זה לא מספיק.

איתי מיכאלי: גם, אבל הוא לא שיעור שמתייחס לדברים שבאמת צריכים.

איתי מיכאלי: הוא מתייחס בעיקרו לתאונות בדרכים, שזה דבר שחשוב, כי כמה שנים אחר כך נהפוך להיות נהגים, אבל הוא לא מתייחס לעיקר.

איתי מיכאלי: הוא לא מתייחס להולכי הרגל, שזה מה שאנחנו עושים בגיל 16 ומטה, ומעלה, והוא גם לא מתייחס לכל הנושא הזה של אופניים חשמליים, כי אני שנה שעברה למדתי שנה שלמה, שעה בשבוע, ופעם אחת לא עברתי על הנושא הזה של האופניים החשמליים שהוא נושא אולי הכי חשוב בחיי בני הנוער ושהכי משתמשים בו.

איתי מיכאלי: גם נשאלת השאלה למה אנחנו משתמשים בו, ואנחנו משתמשים בו כי התחבורה הציבורית לא עובדת לפעמים ואז אנחנו צריכים להגיע בזמן.

איתי מיכאלי: אנחנו צריכים להגיע בזמן לבתי הספר.

איתי מיכאלי: התחבורה הציבורית לא עובדת וברגל, כן, זה פתרון וזה חשוב קצת ספורט, קצת אנרגיות על הבוקר ואחר הצהריים, אבל אין מה לעשות, לפעמים בני הנוער עייפים ואחרי ימים קשים ורוצים לנסוע באופניים חשמליים.

איתי מיכאלי: אין מה לעשות, זה הכלי שלנו, זה הכלי שאנחנו רוצים להשתמש בו, שאנחנו נשתמש בו ואנחנו בעדו.

איתי מיכאלי: אנחנו בעד הכלי, אנחנו רוצים שהוא יישאר.

יעקב מרגי: בוא אני אומר לך מה אני אומר לראשי מוסדות או משרדי ממשלה.

יעקב מרגי: אם היית בא בתור איתי האזרח, התלמיד, הייתי שומע את הדברים ומקבל, גם עכשיו קיבלתי, שאתם מועצת התלמידים והנוער הארצית.

יעקב מרגי: אתם גוף.

יעקב מרגי: יש לכם עוצמה.

יעקב מרגי: קחו עצה ממני, כנסו כמועצה הארצית במחוזיות, בעירוניות, תעשו דיון בסוגיה הזו.

יעקב מרגי: צאו עם תובנות ותפיצו אותן גם לוועדת החינוך, גם למשרד החינוך, גם למשרד התחבורה.

יעקב מרגי: שלבו ידיים.

יעקב מרגי: אני חושב שתהיה לזה אמירה חשובה.

יעקב מרגי: התלמידים יקבלו מכם יותר מאפשר יקבלו את זה מהמחנכים.

איתי מיכאלי: אני מסכים איתך.

יעקב מרגי: אני חושב שאם יהיה דיון במועצת התלמידים והנוער הארצית סביב הסוגיה הזו ולצאת בקול קורא או אפילו להגיש לנו תוכנית אופרטיבית, מה שרואים מכאן, לא רואים משם.

יעקב מרגי: זו העצה שלי.

איתי מיכאלי: אני חייב להדגיש לדברים שלך שאנחנו כן עושים בעניין הזה דברים רבים וגם יש פורום שהוא אחראי על האופניים החשמליים והמטרה שלו לקדם את כל הנושא באמת החשוב הזה.

יעקב מרגי: תודה.

גפן מרקוס: יצא גם מכתב למשרד הביטחון, למשרד החינוך לקריאה לשיתוף פעולה.

גפן מרקוס: ממה שאנחנו יודעים, המכתב, או שהוא לא הגיע או שלא - - -

קריאה: אנחנו לא קיבלנו שום מכתב.

יעקב מרגי: אל תיקחי את זה באופן אישי.

יעקב מרגי: אנחנו רגילים שמשרדי ממשלה, לוקח להם שלושה-ארבעה חודשים להשיב.

גפן מרקוס: אוקי, וחוץ מזה גם אני עברתי לפני שנתיים חינוך תעבורתי וזה לא עניין של רק המורה שלי.

גפן מרקוס: בשיעורים האלה ראיתי סרטונים של תאונות דרכים שאמורים אולי לאיים.

יעקב מרגי: זה לא לאיים, זה להראות מה ההשלכות.

איתי מיכאלי: לא מראים לנו סרטונים של הארץ, דרך אגב, מראים לנו סרטונים מבריטניה, מארצות הברית.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו קצרים בזמן.

יעקב מרגי: אני חושב שהדברים נאמרו והם ברורים.

יעקב מרגי: ארגון בטרם לבטיחות ילדים, בבקשה גבירתי.

גלית גלעד: המילים שלי יהיו קצרות.

גלית גלעד: קודם כול אני מברכת על ההתקדמות בעבודה ובהתמקדות באופניים חשמליים.

גלית גלעד: תמיד טוב מאוחר יותר מאשר אף פעם לא.

גלית גלעד: אני מייצגת פה גם את ארגון בטרם וגם את התוכנית הלאומית לבטיחות ילדים שהתחילה לפעום ולעבוד ביתר שאת והחלטנו לאור המצב ולמרות שהשקענו בתוכנית השנה שני מיליון שקלים בקמפיינים של תקשורת, להוסיף עוד מיליון שקלים על קמפיין למניעת היפגעות מאופניים חשמליים.

גלית גלעד: הקמפיין יצא בזמן הקרוב, ובזה אנחנו מצטרפים לחברים שלנו שהם גם הרלב"ג וגם משרד החינוך שהם חברים בתוכנית הלאומית.

גלית גלעד: אני רוצה להגיב לבחור הצעיר של מועצת התלמידים.

גלית גלעד: אני חושבת שאתה צודק לגמרי להשמיע פה את קולך ואני מציעה לכבוד יושב ראש הוועדה לכנס דיון רק עם צעירים, עם כל נציגי תנועות הנוער, מועצת התלמידים מכל המגזרים, מכל האוכלוסיות.

גלית גלעד: הגיע הזמן גם לשמוע אותם ולא רק להביא להם הוראות או קמפיינים.

גלית גלעד: יש להם דעה.

גלית גלעד: הם אנשים מאוד מוכשרים כמו שאנחנו רואים במדינת ישראל.

גלית גלעד: הדבר האחרון, לכם משרד החינוך.

גלית גלעד: החברה הערבית, מחצית מהילדים שנפגעים הם מהחברה הערבית.

גלית גלעד: לא מספיק לתרגם סרטונים.

גלית גלעד: צריך להתאים סרטונים.

גלית גלעד: סרטון של רכיבה על אופניים חשמליים ברחובות תל אביב לא מתאים לילד או בן נוער של טירה או טמרה או כסייפה.

גלית גלעד: צריך לעשות סרטונים מותאמים אותו דבר למגזר החרדי, אחרת אנחנו מפספסים את הקהל הזה ובגדול.

גלית גלעד: תודה רבה והצלחה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, גבירתי.

דיאנה קוגן: שלום, שמי דיאנה ואני מנהלת מטה בטיחות עירוני בעיריית ירושלים.

דיאנה קוגן: אני רוצה להשלים.

דיאנה קוגן: אני חושבת שכל הקודמים שדיברו הם פשוט העלו אצלי את הצורך להגיד את מה שאני רוצה להסביר.

דיאנה קוגן: מדברים כאן רק על התוכנית של משרד החינוך, על התוכנית של הרלב"ד.

דיאנה קוגן: מעבר לתוכניות האלה שהם נמצאים שעה בשבוע, ישנם בכל הארץ מטות בטיחות שהם מתוקצבים על ידי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, כמוני, קולגות, ואנחנו מקיימים תוכניות תוספתיות.

דיאנה קוגן: מה זה תוכנית תוספתית?

דיאנה קוגן: תוכנית שמוסיפה על תוכניות הלימודים בבתי הספר.

דיאנה קוגן: בתוך כל התוכניות התוספתיות שלנו שהם מועברים על ידי ספקים מאושרים של הרשות הלאומית וכמובן עברו את האישור של משרד החינוך, אנחנו שמים שם בשנים האחרונות מודולה, זאת אומרת יחידת לימוד בנושא הזה של אופניים חשמליים.

דיאנה קוגן: בדרך כלל החינוך הזה נמצא לקראת נהיגה, אבל אנחנו עושים את זה גם בימי קהילה, בימים למשפחות.

דיאנה קוגן: אפילו כאשר יש לנו הדרכות למועדוני נשים וקשישים, אנחנו לא שוכחים להסביר את זה.

דיאנה קוגן: כאן לא הזכירו דבר אחד, שלאופניים החשמליים, יש מי שקונה אותן וזו האחריות ההורית.

דיאנה קוגן: אנחנו צריכים לפנות גם לאוכלוסייה נוספת, אחרת, שהיא לא הוזכרה כאן.

דיאנה קוגן: למשל אצלי במטה הבטיחות בירושלים יש לנו רכז בטיחות למגזר הערבי, יש לנו רכז בטיחות למגזר החרדי והם מעבירים את אותן התוכניות לכל אחד ואחד.

דיאנה קוגן: רציתי להגיד לחבר הכנסת עמאר שהוא כבר יצא, שהכול לא מתחיל ומסתיים בתשתיות, זה מתחיל ומסתיים בחינוך וזה מתחיל ומסתיים בתקציבים שמועמדים לרשות האנשים שיכולים לעשות.

דיאנה קוגן: בירושלים יש לנו את מרכז ההדרכה לבטיחות בדרכים, מי שמכיר אותו, בניות, שתי קומות.

דיאנה קוגן: מגיעים לשם ילדים של כיתות ד', ה' ו-ו'.

דיאנה קוגן: הרשות הלאומית מעמידה את זה בכל הארץ.

דיאנה קוגן: יש כמה כאלה, ואנחנו מלמדים שם תלמידים מכיתות ד', ה' ו-ו'.

דיאנה קוגן: זו החובה, בואו נקרא לזה, אבל מעבר לזה גם מגיעות אוכלוסיות אחרות ושם אנחנו מלמדים את כל כללי ההתנהגות עם דגש על רכיבה נכונה על אופניים, שזה תקף גם לגבי החשמליים, את החובה והצורך בשימוש בקסדות, וגם שם למרות שאנחנו מדברים על כיתות ד', ה' ו-ו', אנחנו מדברים על העניין הזה של אופניים חשמליים, ששם באמת הם צריכים לדעת שלא רוכבים לפני גיל 16, אז זה לגבי העשייה.

דיאנה קוגן: עוד משפט אחד.

דיאנה קוגן: יש גם קמפיינים עירוניים.

דיאנה קוגן: אנחנו למשל עשינו קמפיין עירוני לשימוש בקסדה.

דיאנה קוגן: כל העיר הייתה מלאה.

דיאנה קוגן: בנוסף לזה יש לנו אירועים לצעירים.

דיאנה קוגן: כשיש אירועים לצעירים אנחנו עושים הסברה גם על הדו-גלגלי.

דיאנה קוגן: בתוך הדו-גלגלי אנחנו שמים גם שם דגש על הנושא של אופניים חשמליים.

דיאנה קוגן: תתגברו בתקציבים את הרשויות המקומיות שהם אנשי השטח שמכירים כל ישוב, כסייפה, חמרה ולא יודעת איפה.

דיאנה קוגן: כל אחד יודע, מכיר את המקומות, מכיר את נקודות התורפה.

דיאנה קוגן: תוסיפו לשם תקציבים, יוכלו לעשות יותר.

דיאנה קוגן: תודה לכם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: בבקשה.

אירית לבהר גבאי: שלום, שמי אירית לבהר גבאי, אני מעיריית תל אביב, אגף התנועה ומינהל בינוי ותשתית.

אירית לבהר גבאי: בהמשך לדברים של העמיתה מירושלים, גם אצלנו יש תוכניות חינוך עירוניות בנושא של רכיבה ובטיחות בדרכים.

אירית לבהר גבאי: רציתי להדגיש גם בהמשך לדברי נציגי התלמידים את החשיבות של הכשרה של לא רק לימודי התיאוריה אלא גם התנסות ברכיבה.

אירית לבהר גבאי: בעבר, מעבר למרכזי הבטיחות בדרכים שמגיעים אליהם בגילאי היסודי ולומדים את הבסיס של רכיבה על אופניים, הייתה אצלנו גם תוכנית שנקראה אופני ערים והיא הייתה תוכנית של רכיבה בשכונה, התנסות מודרכת של כיתות שיצאו לרכיבה בשכונה ובדקו את הדברים על רטוב, לא על יבש.

אירית לבהר גבאי: אני רוצה להדגיש את העניין הזה שתוכניות החינוך, במיוחד שדובר כאן על זה שהדברים כבר בוצעו כפיילוט והתלמידים מספרים ששנה ושנתיים כבר לומדים את זה.

אירית לבהר גבאי: אם היה פיילוט של איזושהי תוכנית לימוד, לבדוק מה מסקנות הפיילוט, התוכנית טובה, אולי צריך לשנות.

אירית לבהר גבאי: צריך לעשות איזושהי ביקורת.

אירית לבהר גבאי: כמובן שלושת הדברים בנוסף לחינוך.

אירית לבהר גבאי: אני לא חושבת שזה מתחיל ומסתיים בחינוך.

אירית לבהר גבאי: כן, תשתיות, אכיפה ורישוי.

יעקב מרגי: הכול ביחד לטיפול רב-מערכתי.

יעקב מרגי: לא מתחיל ולא מסתיים בשום מקום.

יעקב מרגי: זה מסתיים תמיד בתאונה קטלנית עם נפגעים.

יעקב מרגי: בבקשה.

לירון אשל: אדוני, תודה.

לירון אשל: לירון מהמועצה לשלום הילד.

לירון אשל: אני קודם כול באמת מברכת את כל העוסקים במלאכה.

לירון אשל: כל המהלך החינוכי הזה הוא מבורך והיינו חלק באמת בוועדות השונות, בזכויות הילד ובחינוך ובכלכלה.

לירון אשל: אני כן אגיד דווקא בתור מועצה לשלום הילד, התופעה המדאיגה הזאת של התאונות באופניים חשמליים בפרט היא בעצם נוגעת לאוכלוסייה בכלל, לא רק לקטנים.

לירון אשל: אנחנו פה בוועדת חינוך, אז מן הסתם נוגעים בתהליכי חינוך.

לירון אשל: אני הוועדה מודה רוצה לקוות שתהליכי החינוך המרשימים שעוברים פה יעברו גם האוכלוסייה הבוגרת.

לירון אשל: מבחינתנו אין חינוך טוב יותר מלשמש דוגמא.

לירון אשל: הקטינים אמנם עוד לא למדו תיאוריה, רובם, עוד אין להם רישיון, אבל לבגירים יש וגם כאלה שמכירים למעשה את כללי הנסיעה, נוסעים לא פחות.

לירון אשל: בעינינו אותם תהליכי חינוך, מה טוב שיועברו גם לאוכלוסייה הבוגרת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: סיכום.

יעקב מרגי: תודה לחבר הכנסת חמד עמאר על הליווי וארגון היום הזה בכנסת.

יעקב מרגי: כפי שאמרתי בתחילת דבריי, יש לזה ערך עליון בסוגיה הזו של המאבק בתאונות הדרכים.

יעקב מרגי: הוועדה עוקבת בחרדה ובדאגה אחרי הנתונים שהציג דוח מרכז המחקר והמידע של הכנסת.

יעקב מרגי: לחשוב על זה שבארבע שנים נהרגו 97 בני אדם בתאונות בהן היו מעורבים אופניים מכל הסוגים.

יעקב מרגי: הוועדה מברכת את הרלב"ד ומשרד החינוך על תגבור החינוך התעבורתי על כל גווניו.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת להגברת האכיפה על ידי משטרת ישראל בעניין הרכיבה הבטיחותית שלא מסכנת ומסוכנת.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד התחבורה להגדיר בחוק ובתקנות את סוגיית הרכיבה הבטיחותית באופניים חשמליים.

יעקב מרגי: דילגתי על משרד התחבורה.

יעקב מרגי: בבקשה, אתן לך משפט למרות שסיכמנו.

שחר פרטוק: ברשותך, אדוני היושב ראש, אני המפקח הארצי באגף הרישוי.

שחר פרטוק: מכיוון שהנושא של אופניים חשמליים עכשיו עלה לסדר היום, השנה הזאת אנחנו בונים מצגת ייעודית לחינוך התעבורתי.

שחר פרטוק: בהתייחס למה שאתה אמרת למועצת התלמידים, אנחנו נבנה את המצגת בהתאמה ובהכנה הן לתמרורים והן להתייחסות כמשתמשי דרך בתוך המתחם התעבורתי.

יעקב מרגי: מכובדי, חשוב מה שאתה אומר.

יעקב מרגי: יש לי דברים שאני רוצה למקד אותם בדקה הזו, ואני אומר לך, מי שמנסה לייבא למדינה הזו איזו מכונית שהיא בטיחותית בכל מדינות העולם, עובר פה ויה דולורוזה, מערכת ייסורים על גובה של שני מילימטר של הפנס וכל מיני תירוצים כאלה ואחרים.

יעקב מרגי: דיברנו בתחילת הדיון על פרצה בייבוא האופניים החשמליים, בייצור וכל מיני תגבורים כאלה ואחרים, של המהירות.

יעקב מרגי: אנחנו קוראים למשטרת ישראל להגביר את האכיפה.

יעקב מרגי: אני לא יודע אם יש בכלל מה לאכוף, כי לא נקבעו תקנות מה היא רכיבה בטיחותית, מה היא רכיבה מסוכנת, באיזה דרכים.

יעקב מרגי: משרד התחבורה בקטע הזה צריך להיכנס בסוגיה של הייבוא וסנקציות כלפי אותם סוחרים.

יעקב מרגי: צריך לכתוב תקנות לגבי איך רוכבים, כמו שהוא יודע לומר לנו איך רוכבים על אופנועים ועל מכוניות.

יעקב מרגי: כנ"ל אופניים חשמליים.

יעקב מרגי: אופניים חשמליים כבר נכנסו לתודעה ככלי תעבורתי מסוכן.

יעקב מרגי: לא צריך יותר הרוגים כדי שנדע שהוא כלי תעבורה מסוכן, לכן הגיע הזמן שתיכתב תורה שלמה.

יעקב מרגי: זה כבר לא אופניים.

יעקב מרגי: זה לא צעצוע של ילד וזה לא איזה כלי שניתן לילד בנעוריו כדי לרצות אותו, לתת לו תחושה שהנה, עוד 'וי', הוא קיבל את מה שהוא צריך לקבל.

שחר פרטוק: הנושא הזה הוא מורכב.

יעקב מרגי: החיים כולם מורכבים, רק תעשו.

שחר פרטוק: דע לך, אגף הרישוי לקח על עצמו את הנושא הזה של החינוך התעבורתי כבר בחינוך התעבורתי של הילדים שלנו עכשיו, השנה הזאת, ואנחנו נמקד את החינוך בהבנה של הילד את היכולת שלו להשתלב כמשתמש דרך.

שחר פרטוק: זה לא היה עד היום.

יעקב מרגי: כשאני אמרתי חינוך תעבורתי, צריך להגיד להם מה ללמד, מה נכון.

יעקב מרגי: תכתבו את התורה.

יעקב מרגי: תכתבו איך יורדים לכביש, איך רוכבים על מסלול לאופניים.

יעקב מרגי: תכתבו מה התקנות, מה הענישה, מה לאכוף, הורים, ילדים.

מאיר כהן: משרד התחבורה נכשל בקלות הבלתי נסבלת שבה יובאו אופניים לכאן.

מאיר כהן: לא היה ערוך לשיח התחבורתי בין בני אדם לבין אופניים.

מאיר כהן: לא הייתם ערוכים לגמרי.

מאיר כהן: זה לא נדבק אליכם, אבל זאת פשלה לא קטנה שלכם.

מאיר כהן: אני אומר דברים אחרי שבדקתי אותם.

מאיר כהן: בכל מדינה מתוקנת כשנכנס רכב עם מנוע לכביש, יש סביבו מערכת של איסורים, מערכת של כללים.

מאיר כהן: אתם לא עשיתם את זה.

מאיר כהן: אתם מודים שלא עשיתם את זה.

מאיר כהן: אנחנו לא רואים איזו יציאה מגדרם של כל אנשי משרד התחבורה.

מאיר כהן: גם כשיש חוקים דרקוניים, בוועדת השרים אתם יושבים ומתנגדים.

מאיר כהן: חוקים דרקוניים, אגב, שאני תומך בהם.

מאיר כהן: לא רק חבישת קסדה אלא גם עונשים מאוד ברורים מה מותר ומה אסור, ואתם מתנגדים לכך.

יעקב מרגי: תודה, מאיר.

מאהר חמדאן: ברשותך, אני רוצה לציין בכל זאת לגבי ההערה של יושב ראש הוועדה לגבי התקן.

מאהר חמדאן: אני רוצה להזכיר שב-2014 אנחנו במשרד התחבורה אימצנו את התקן לגבי אופניים חשמליים, אופניים עם מנוע עזר והוא קיים.

מאהר חמדאן: לגבי הנושא של אכיפה ויבוא, אני רק רוצה להעיר שפה יש לנו את החלק שלנו, אנחנו משרד התחבורה, אבל אל לשכוח שיש גם את משרד הכלכלה.

יעקב מרגי: לא מעניין.

יעקב מרגי: אתם רגולטור על.

יעקב מרגי: כשיש תאונה פונים לישראל כץ, נכון?

יעקב מרגי: לא פונים לאלי כהן, שר הכלכלה, נכון?

מאהר חמדאן: אנחנו פה צריכים שיתוף פעולה מלא עם כולם.

יעקב מרגי: אמרתי, זה טיפול רב-מערכתי.

מאהר חמדאן: בדיוק, כן.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.