ועדת הכלכלה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 835, 2018-10-22 13:15

איתן כבל: צהרים טובים.

איתן כבל: גברתי מנהלת הוועדה, דובר, רשמת, אורחים נכבדים, חברותיי וחבריי חברי הכנסת.

איתן כבל: הצעה לדיון מהיר, אני מקריא את זה לפי הסדר שוועדת הכנסת מעבירה אלינו.

לאה ורון: נשיאות הכנסת.

איתן כבל: נשיאות הכנסת, סליחה.

איתן כבל: הסדר הזה, לא אני קבעתי אותו אלא כפי שהוא נקבע, וכמובן אנחנו נקריא את הבקשה לדיון מהיר של שישה חברי כנסת.

איתן כבל: הצעה לדיון מהיר בנושא: התנהלות מפלה וגזענית כלפי עובדים יוצאי אתיופיה, של חברי הכנסת: רוזין מיכל, חסון אכרם, נגוסה אברהם, מלינובסקי יוליה, שטרן אלעזר ויחיאל חיליק בר.

איתן כבל: נרשמו חברי כנסת נוספים וכמובן אנחנו נאפשר להם את ההתייחסות.

איתן כבל: לפני שאני מעביר את הבקשה לראשונת הדוברים, חברת הכנסת מיכל רוזין, אני קודם כול רוצה להבין מי נמצא כאן.

איתן כבל: הבנתי שייקבי ברקן לא הגיעו.

לאה ורון: הם שלחו, מכתב, אדוני.

איתן כבל: אני לא מקריא את המכתב אפילו.

מאיר כהן: לא מגיע להם.

איתן כבל: סליחה, אני לא מקריא את המכתב בשום פנים ואופן.

איתן כבל: מי שלא מכבד אותנו, אנחנו לא נכבד אותו, אני אומר זאת בצורה מאוד ברורה.

איתן כבל: אבל אני רוצה להבין את הגורמים הממשלתיים, זה מטריד אותי עוד יותר.

איתן כבל: הדתות, נמצאים פה?

קריאה: - - -

איתן כבל: אוקיי.

איתן כבל: נציגי הרבנות הראשית.

<< אורח >> יעקב אלתר: דובר הרבנות הראשית.

<< אורח >> יעקב אלתר: המנכ"ל היה אמור להשתתף אך עקב פטירתו של רב העיר בני ברק הוא - - -

איתן כבל: אז אני רוצה ברשותך לומר, תעביר את המסר ככה.

איתן כבל: זאת חוצפה.

איתן כבל: זו חוצפה, אין לי מילה אחרת מלהגדיר.

איתן כבל: אנחנו עוסקים בנושא שמי שאמור לתת תשובות עכשיו, על הגבול ההלכתי, אני רוצה לומר – הרבנות הראשית.

איתן כבל: קודם כול אני מתנצל, במובן הזה אתה לא הסיפור שלי.

איתן כבל: אני רוצה שאתה תבין, אני לא נכנס לבנק וצועק על הטלר, אבל בסוף אתה הכלי שעומד כאן בפניי.

איתן כבל: וזאת חוצפה ועזות מצח, שבכל הכבוד ממעיטה – ממש, זאת פגיעה מבחינתי בתורת ישראל ובהתנהלות.

איתן כבל: אני רוצה לקבל מכם תשובות.

איתן כבל: אני יכול לקיים כאן דיון, והגורם הכי חשוב שיכול לסייע לי כדי לקבל את התשובות, אני אקבל תשובות מהדובר.

אילן גילאון: אבל אולי גם אתה לא מעניין.

<< אורח >> יעקב אלתר: - - -

איתן כבל: סליחה, אני לא ביקשתי ממך לענות.

איתן כבל: אני גם דרך אגב לא מתכוון לתת לך לדבר היום.

איתן כבל: אני לא מתכוון לקבל תשובות מדובר של הרבנות הראשית, אני אומר את זה בכל הכבוד.

לאה ורון: מה שמך?

<< אורח >> יעקב אלתר: קובי אלתר.

איתן כבל: ושוב, קובי, אני אומר את זה ברמה הכי - - -

<< אורח >> יעקב אלתר: הכול בסדר.

איתן כבל: אתה כנראה כשעשיתם את ההתייעצות בחרת לקחת את זה או זרקו אותך לאש.

איתן כבל: אז הנה אנחנו כאן.

איתן כבל: זו נקודה אחת.

איתן כבל: אבל אני לפני כן רוצה לשים על השולחן נקודה אחת מאוד מרכזית.

איתן כבל: אדוני הדובר, אני רוצה לומר נקודה אחת שנוגעת לאחינו האתיופים.

איתן כבל: אם יש מישהו שחושב שהם לא אחינו, האתיופים – אחינו במובן הכי מלא של המילה, כמו שהרב עובדיה יוסף זכרונו לברכה פסק - שיקום ויאמר.

יוליה מלינובסקי: גם אנחנו אחים.

יוליה מלינובסקי: גם אנחנו - - -

איתן כבל: סליחה.

איתן כבל: מלינובסקי חברתי, בבקשה, תני לי.

איתן כבל: אין אמצע.

איתן כבל: אין דיון.

איתן כבל: אין אולי.

איתן כבל: אין חצי.

איתן כבל: אין רביע.

איתן כבל: אין שליש.

איתן כבל: זה הסיפור שמונח כאן בסוף בסוף בסוף - לא כל ההתפלפלויות הרבניות והמשפטיות - שיש קבוצות בחברה היהודית שעדיין מסרבות לראות באחינו האתיופים אחים.

איתן כבל: זו האמת, אין בלתה, וכל ההתפלפלויות של מכתבים כאלה ואחרים שכותבים בהם ככה – ולא, הוא הועבר, הוא נגע, הוא לא נגע – כולנו מכירים, לפחות אני מכיר את ההלכה שמדברת על כך.

איתן כבל: מה המשמעות של גוי שנוגע ביין?

איתן כבל: מבינים את זה.

איתן כבל: יין נסך, כולנו מכירים את זה.

איתן כבל: אז אם מישהו חושב כאן, צריך שהדברים ייאמרו הכי ברור.

איתן כבל: וזה לא יקרה, וידעו להם החבר'ה מברקן, אני אותם לא שותה יותר.

איתן כבל: כשאני ראיתי את התוכנית הזאת היה ברור לי, ואני אומר את זה גם לכם.

איתן כבל: זאת הנקודה, וזאת התשובה שאני מבקש לקבל מהרבנות, לא ממך.

איתן כבל: אתה לא סמכות, בכל הכבוד.

איתן כבל: אני רוצה לדעת במכתב ואני מבקש, גברתי, שיצא מכתב איך הרבנות הראשית מתייחסת ליהודי אתיופיה.

איתן כבל: האם מבחינתם הם יהודים לכל דבר ועניין או שלדעתם ינסחו את זה איך שהם רוצים.

איתן כבל: אני את שלי סיימתי.

איתן כבל: בבקשה, חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: תודה רבה, איתן, מילים כדורבנות.

מיכל רוזין: אני רוצה באמת להתחיל במשפט שליווה את הפרשה הזאת, בעיקר מאנשי יקבי ברקן – והם לא נמצאים פה, אז הם איבדו את הזכות להגיב על זה.

מיכל רוזין: הם כל הזמן אמרו, ביזנס זה ביזנס.

מיכל רוזין: בואו, הם אמרו, עזבו אותנו מכל הדיון הפוליטי, הערכי, המוסרי, ביזנס זה ביזנס.

מיכל רוזין: אז אנחנו פה להגיד שגם לביזנס יש גבולות, והכנסת הזאת קבעה חוקים שאומרים שגם לביזנס, גם לעסק יש גבולות והוא לא יכול להפלות – לא בשירותים, לא במתן עבודה, לא בהזדמנויות – הוא לא יכול להפלות, ופה מדובר על אפליה גרידא.

מיכל רוזין: יש דבר נוסף שחשוב לדבר עליו – ודרך אגב, זה לא רק יקבי ברקן, יש עוד דוגמאות; יש לנו את פניציה שאנחנו יודעים שיש שם בעיה קשה מאוד, יש רפתות ברחבי הארץ שיש להן בעיה מאוד קשה ועוד מקומות רבים.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר, יש פה תחושה – מעבר לכל הדיון, ואני באמת לא רוצה להיכנס לדיון רבני, הלכתי, דתי – יש פה תחושה של הקצנה, שדברים שלא היו מקובלים בעבר, הם מקובלים היום.

מיכל רוזין: יש דוגמאות שמתפרסמות, בין אם זה נס ציונה, קרית גת.

מיכל רוזין: נשים אתיופיות שעבדו לאורך שנים באותה חברת קייטרינג - התחלף הרב, פתאום ב-2018 הן כבר לא יכולות לגעת באוכל.

מיכל רוזין: או אותו נער בן 16 בנס ציונה שלא יכול לצלות את הבשר כי פתאום ההלכה השתנתה.

מיכל רוזין: כל היום מספרים לי שאסור לקדם את ההלכה ואסור, וצריך לשמור על המסורת.

מיכל רוזין: אז מה השתנה?

מיכל רוזין: לא השתנתה ההלכה ולא השתנתה הדת היהודית.

מיכל רוזין: השתנה היחס של הפוליטיקאים בדת, וזו הבעיה.

מיכל רוזין: העירוב הזה של פוליטיקה בדת, שמכניס את הפוליטיקה בתוך הדת ורבים בינם לבין עצמם מי יקבע את הכשרות ומי יחליט למי מותר ולמי אסור לעבוד ומי כשר ומי לא כשר ומי יהודי ומי לא יהודי, המאבק הזה על גבה של הקהילה האתיופית, של יוצאי, ולא רק יוצאי אתיופיה אלא גם כמובן בניהם ובנותיהם.

מיכל רוזין: ולכן, האפליה הקשה הזאת, היא מעידה כמובן על גזענות נוראית, אבל בוודאי שהיא מעידה גם על הקצנה.

מיכל רוזין: ואני לא מוכנה לקבל את האמירה הזאת שזה ביזנס וצריך להבין אם אנחנו רוצים עכשיו כשרות מההוא או מזה.

מיכל רוזין: יש פה אמירות קשות מאוד שנאמרו בתוך יקבי ברקן כלפי הקהילה האתיופית, כלפי אנשים ספציפיים ממש, אמירות מזעזעות שמעידים העובדים – באמת, אני אפילו לא רוצה לחזור על הדברים כי הם מזעזעים, דברי בלע, דברי גזענות.

איתן כבל: משפט אחרון, ברשותך.

מיכל רוזין: משפט אחרון.

מיכל רוזין: יקבי ברקן שיקרו לציבור כי הם יצאו החוצה בגלל שהייתה סערה ציבורית תקשורתית ואמרו: הדברים השתנו, החזרנו את העובדים, הכול חזר לקדמותו.

מיכל רוזין: וזה שקר, כי העובדים מעידים שהם הוסטו למקומות אחרים.

איתן כבל: כן, ראיתי - - -

מיכל רוזין: בוודאי.

מיכל רוזין: ולכן, אנחנו חייבים לפתור את הסוגיה הזאת כי זה לא רק יקבי ברקן.

מיכל רוזין: יש פה סוגיה בכל המשק הישראלי שאסור לנו להסכים לה.

איתן כבל: תודה, גברתי.

איתן כבל: חבר הכנסת אכרם חסון, בבקשה.

איתן כבל: לאחר מכן אברהם נגוסה.

אכרם חסון: אדוני היושב-ראש, אין ספק שכאשר קראתי וראיתי את הפרשיה הזאת, אני התביישתי וגם התקוממתי.

אכרם חסון: ואני ישר חשבתי, אם היה מפעל בטוסקנה באיטליה או היה מפעל במילוז בצרפת עושה אותו דבר בגלל שהעובד הוא יהודי, מה אנחנו היינו עושים כישראלים כאן בכנסת הזאת.

אכרם חסון: ולכן, אני מזדהה כי מספר האתיופים כמו מספר הדרוזים - הם 141,000, אנחנו 142,000.

אכרם חסון: אני בכנסת הזאת כבר שבע פעמים כתבתי נגד אל על, נגד בסיסי צבא שלא מכניסים חיילים וקצינים דרוזים ואיך מתייחסים לדרוזים.

אכרם חסון: אז זה לא עניין רק אם הוא יהודי או לא יהודי, זה עניין של בן מיעוטים במדינה הזאת.

איתן כבל: בזה אתה צודק.

איתן כבל: אצלנו איך אומרים – לא זו אף זו.

אכרם חסון: אני רוצה לחזק את הדברים שאמרת בהתחלה.

אכרם חסון: אני, כשאני מתחיל לבדוק, אני לומד את הדברים כדי להגיד דברי טעם ולא סתם לבוא ולהגיד דברי הבל כאן.

אכרם חסון: מפעל ברקן קיבל הרבה תקציבים ממדינת ישראל והוא מגדל ענבים על 10,000 דונם ששייכים למדינת ישראל, למינהל מקרקעי ישראל.

אכרם חסון: מפעל כזה, צריך לסגור אותו באותו יום שהפרשיה הזאת צצה.

אכרם חסון: אסור לנו לתת כי כל יום שאנחנו רואים גזענות ואפליה כזאת ושותקים, ימשיכו לעשות אותו דבר.

איתן כבל: אתה צודק, רק מה אשמים העובדים האחרים.

איתן כבל: זה קצת יותר מורכב.

אכרם חסון: ולכן אני אומר, בד"ץ, לא בד"ץ, זה לא מעניין את אף אחד.

אכרם חסון: מעניין אותנו שאזרחי מדינת ישראל שווים.

אכרם חסון: האתיופים עברו משבר מאוד קשה, אנחנו מתביישים שהבאנו אותם לכאן ואנחנו עשינו עוול גדול מאוד לאנשים האלה, ואנחנו צריכים לקטול את התופעה הזאת מהשורש.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: שלא יובן לא נכון.

איתן כבל: הוא מתכוון – בסוף דבריו זה נשמע כאילו טעינו.

יוליה מלינובסקי: לא, לא.

יוליה מלינובסקי: ברור.

אכרם חסון: לא.

אכרם חסון: אנחנו הבאנו אותם לכאן ואנחנו מביישים אותם בכל ההתנהגות שלנו.

איתן כבל: אמרתי.

איתן כבל: ברור לי, רק לפרוטוקול.

אכרם חסון: חס וחלילה.

יוסי יונה: להסיר ספק.

איתן כבל: אני אמרתי כדי שחס וחלילה יום אחד מישהו יבוא לפרוטוקול ויחשוב שחבר הכנסת אכרם חסון, חס וחלילה, אמר - - -

אכרם חסון: אני האחרון שיחשוב דבר כזה.

איתן כבל: אני יודע.

איתן כבל: רק אני אומר, הפרוטוקול לא עושה פרשנות.

איתן כבל: לכן היה חשוב לי לדייק את הדברים שחס וחלילה לא תיפול שגגה.

אכרם חסון: תודה רבה.

אכרם חסון: מצוין.

איתן כבל: חבר הכנסת אברהם נגוסה ולאחר מכן חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

אברהם נגוסה: תודה, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, בהמשך לדבריהם של החברים שדיברו אני אומר פה, קהילה שעלתה וחזרה לארץ ישראל כמו כל היהודים מהתפוצות, מתמודדת עם אירועים ומתמודדת עם אפליה בתחומים שונים - פעם בתחום החינוך כי הגן מלא ואין מקום; פעם בבית ספר; פעם במקום עבודה; פעם בדיור, אל תקנו אצלנו, אנחנו לא שוכחים את קרית מלאכי - אפליה של הקהילה הזאת, כמעט כל הזמן אנחנו שומעים ורואים.

אברהם נגוסה: כדי להזכיר לכל המשתתפים פה אני רוצה לציין כמה דוגמאות, ונעשו פרסומים - בעיקר בזמן האחרון - אם זה בקרית מוצקין, הבלנית שעבדה שנים, פתאום צריך לפטר אותה או צריך למנוע שהיא תעבוד שם; אם זה בן 16 שעלה לישראל בגיל שנתיים, גדל פה, התחנך פה, ואסור לו לעבוד באולם אירועים, שלא ייגע באוכל; אם מדובר בעניין של קרית גת שצוין פה, שעבדו ופתאום הם לא כשרים לעבוד במקום הזה; אם זה הרב שקיבל הסמכה פה במדינת ישראל, התחנך, הוא לא יכול לחתן.

אברהם נגוסה: יש הרבה מקרים, כל הזמן מתפרסם אבל יש הרבה מקרים שלא מתפרסמים.

אברהם נגוסה: יש הרבה מקרים שאנשים סופגים בכל מקום.

אברהם נגוסה: השאלה פה עד מתי, עד מתי להמשיך להתעלם מקהילה שלמה.

אברהם נגוסה: פה במדינת ישראל יש חוקים.

אברהם נגוסה: יש סדר, יש חוקים.

אברהם נגוסה: אם אנחנו לא עומדים ומחויבים לחוקים הקיימים ומפלים בגלל צבע עור שונה, אנחנו בבעיה קשה.

אברהם נגוסה: אני אומר לכם, אני מסתובב בכל העולם, מציג את מדינת ישראל.

אברהם נגוסה: היינו לא מזמן עם פרופ' יוסי יונה, אנחנו נלחמים - - -

יוסי יונה: בגאנה.

יוסי יונה: שם אין אפליה נגד שחורים.

אברהם נגוסה: באמריקה, באירופה, מופיעים באוניברסיטאות, במכללות, נלחמים נגד ה-BDS, נלחמים נגד הטענה שבישראל יש אפרטהייד, נלחמים נגד אלה שמוציאים את דיבתה של מדינת ישראל.

אברהם נגוסה: גזענות.

אברהם נגוסה: אבל אני אומר, אם אנחנו לא מתקנים, אם אנחנו לא עושים, מה נגיד?

אברהם נגוסה: עד מתי?

אברהם נגוסה: אני שואל עד מתי.

אברהם נגוסה: 40 שנה, 30 שנה הקהילה הזו נמצאת פה.

אברהם נגוסה: לא מדובר באנשים שהגיעו היום או אתמול, הם פה 30 שנה, 40 שנה, 20 שנה.

אברהם נגוסה: אני חשבתי שלפחות כל אלה שהגיעו לפה, הוויכוח הסתיים, אבל האחים שלנו שנשארו שם בכלל לא רוצים להעלות אותם.

אברהם נגוסה: אני מדבר פה על ההחלטה שהרב עובדיה יוסף כבר פסק את הפסיקה.

אברהם נגוסה: אז מה הם רוצים?

אברהם נגוסה: לכן אני שואל פה את השאלה מה קורה היום למעמדם מבחינה תעסוקתית, מה המפעל הזה עשה על מנת לתקן.

איתן כבל: יש כאן נציג של משרד הכלכלה?

קריאה: כן.

בת-אל אזמרה אסרסה: נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה, משרד העבודה.

לאה ורון: הם הוזמנו לישיבה.

אברהם נגוסה: השאלה שלי היא למשרד הכלכלה: מה עשיתם נגד המפעל הזה?

אברהם נגוסה: האם עשיתם סנקציה?

אברהם נגוסה: האם הענשתם אותם?

אברהם נגוסה: כי אין להם זכות לרמוס את כבודם, את תעסוקתם, את פרנסתם של העובדים האלה.

איתן כבל: תודה, חבר הכנסת אברהם נגוסה.

איתן כבל: חברת הכנסת יוליה מלינובסקי ולאחר מכן חבר הכנסת אילן גילאון.

איתן כבל: לפני שאני נותן לך את רשות הדיבור.

איתן כבל: נציגי משרדי הממשלה, מי כאן?

אווקה קובי זנה: אדוני, אני עורך דין זנה, מתאם המאבק בגזענות במשרד המשפטים.

בת-אל אזמרה אסרסה: עורכת דין בת-אל אסרסה, מנציבות שוויון הזדמנויות בעבודה.

איתן כבל: שלחו את כל האתיופים היום?

קריאה: כבל, זו גזענות הפוך על הפוך.

פנינה תמנו: אתה מבין.

פנינה תמנו: כל הפקידים נעלמו, הביאו את בני הקהילה כדי לא לתקוף אותם?

פנינה תמנו: ככה המדינה עובדת.

קריאה: ככה הממשלה עובדת.

קריאה: ככה.

פנינה תמנו: ממשלה ביזיונית.

מיכל רוזין: טוב, אל תתקפו אותם.

פנינה תמנו: לא אותם.

פנינה תמנו: יש להם נציגים אחרים.

פנינה תמנו: איפה הנציגים הבכירים?

קריאות: - - -

מיכאל מלכיאלי: הם בכירים.

פנינה תמנו: זאת השיטה הכי הזויה שיש.

קריאה: בזויה או הזויה?

פנינה תמנו: גם הזויה וגם בזויה.

אברהם נגוסה: אני דווקא מגן.

אברהם נגוסה: יש פה יחידה שהוקמה במשרד המשפטים להילחם.

איתן כבל: אברהם, אני לא חולק על זה אבל יש כאן - - -

פנינה תמנו: עם האנשים האלה אנחנו יכולים לשבת לקפה, לשאול אותם לבד.

פנינה תמנו: מי שאמור להגיע זה הבכירים של הבכירים.

איתן כבל: תודה, גברתי.

אברהם נגוסה: הוא ראש היחידה, הוא בכיר.

פנינה תמנו: המנכ"לים שיבואו לפה.

פנינה תמנו: אל תגיד לי בכיר.

פנינה תמנו: שהמנכ"לים יבואו לפה, שמועצת הרבנות תגיע לפה.

איתן כבל: פנינה, תודה.

איתן כבל: אין ויכוח ביניכם.

איתן כבל: ברשותכם, משרד הכלכלה, יש פה מישהו?

מיכל רוזין: זה לא עניין שלהם.

לאה ורון: הם הוזמנו.

איתן כבל: אני בטוח.

איתן כבל: איזה עוד נציגים?

איתן כבל: משרד הדתות, ראיתי.

איתן כבל: יש פה עוד נציגים?

פנינה תמנו: למה הדובר של משרד הדתות הגיע?

מיכאל מלכיאלי: נציג השר.

איתן כבל: עם כל הכבוד, פנינה, העניין הוא רבנות ראשית.

איתן כבל: רבנות ראשית, משרד הכלכלה ומשרד העבודה והרווחה.

איתן כבל: אלה שלושת הגורמים.

איתן כבל: פה זה לא אם הקימו להם בית כנסת או לא.

איתן כבל: פה יש עניין משמעותי שצריך לתת עליו את הדעת.

איתן כבל: יוליה, בבקשה.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

יוליה מלינובסקי: דובר פה הרבה על בית העסק הזה, ואני לא אחזור על הדברים של מיכל כי אין פה מחלוקת אבל אנחנו צריכים להבין מאיפה זה נובע.

יוליה מלינובסקי: זה נובע מחוסר בהירות בנושא של הכשרות.

יוליה מלינובסקי: בא משגיח כשרות כזה, בא משגיח כשרות אחר, לכל אחד יש דרישות ואני לא שמעתי מה הנוהל של הרבנות הראשית בנושא הכשרות.

איתן כבל: זה לא נוהל, זו הטעות.

איתן כבל: אסור.

איתן כבל: אני מזהיר – אני אומר פה בחברות גם כמי שחווה את שני העולמות, שהוא חלק בלתי נפרד מהעולם הדתי, אבל אני רוצה להגיד את הדבר הבא.

איתן כבל: יש כאן שאלה.

איתן כבל: ההלכה היא ברורה.

איתן כבל: הבעיה היא לא בהלכה, היא כתובה.

יוליה מלינובסקי: אבל יש אנשים שמפרשים את זה בצורה שלהם.

איתן כבל: לא, לא, יקירה.

איתן כבל: יוליה, אני אומר את זה לך בחברות.

מיכל רוזין: יש פה הכללה גזענית על קבוצות אוכלוסייה.

איתן כבל: יהודי, לא משנה אם הוא אשכנזי, לא חשוב מאיפה, תימני, הוא יכול לגעת?

איתן כבל: זאת השאלה.

יוליה מלינובסקי: איתן, תן לי לסיים את דבריי.

יוליה מלינובסקי: מה שקורה לנו עכשיו במדינה – ואני אגיד את זה בצורה אולי הכי בוטה בעולם – יש לנו אליטה אשכנזית שהם סוג א', שהם הכי יהודים, הכי כשרים.

יוליה מלינובסקי: אחר כך באים מזרחים, שזה כבר פחות.

יוסי יונה: עד עכשיו לא ידעתי את זה.

יוליה מלינובסקי: ככה אנחנו שומעים את זה, שילדות מעדות המזרח לא יכולות להתקבל לבתי ספר של האשכנזים.

יוליה מלינובסקי: אחר כך באים הרוסים – אנחנו כבר במצב יותר טוב אבל אנחנו כבר בספק.

יוליה מלינובסקי: כל פעם אני שומעת על בדיקת יהדות כזו או אחרת.

יוליה מלינובסקי: כשאני לפני 20 שנה עליתי ארצה ועבדתי במסעדות ובאולמות אירועים אף אחד לא בדק את היהדות שלי, זה היה בסדר.

יוליה מלינובסקי: כנראה שהיום לא הייתי מתקבלת או שהיו עושים לי בדיקות.

יוליה מלינובסקי: ואחר כך באים יוצאי אתיופיה, שזה כבר סיפור אחר לחלוטין.

יוליה מלינובסקי: חבר'ה, אז מה שאני מציעה, בואו אנחנו כולנו נתאחד - מה שאמרתי, הפרופורציות האלה - ונפיל את השלטון הזה.

יוליה מלינובסקי: די.

יוליה מלינובסקי: אנחנו כולנו יהודים, אנחנו פה במדינת ישראל.

יוליה מלינובסקי: אני לא רוצה יהדות סוג א' ויהדות סוג ב' וסוג ג', וכן הלאה.

יוליה מלינובסקי: קחו את הדבר הזה כברור מאליו, תנסו להבין שלא אתם השלטוניים ואתם לא תטיפו לכולנו את המוסר ואת היהדות ואת הערכים שלנו.

יוליה מלינובסקי: תנסו לזרום עם רוח הזמן ואל תפרקו לנו את העם כי מה תעשו, שיהיו גם נישואים בין אשכנזים למזרחים ובין רוסים.

יוליה מלינובסקי: תבינו את זה.

יוליה מלינובסקי: אנחנו בעולם אחר, אנחנו בזמן אחר ואותו דבר עם הכשרות.

איתן כבל: תודה, יוליה.

יוליה מלינובסקי: אני חוזרת למה שאמרתי קודם למרות שעל-פי ההלכה אתה צודק, אני לא מומחית בהלכה.

יוליה מלינובסקי: אבל אדוני היושב-ראש, עם המנהגים של היום, מלכת אסתר, א.

יוליה מלינובסקי: זה היה התבוללות; ב.

יוליה מלינובסקי: זה היה שימוש במין, ושאלה אם לא היו עושים לה בדיקת יהדות במצב הנוכחי.

יוליה מלינובסקי: כנראה שהיום היא לא הייתה עוברת את הרף של הרבנות.

מיכל רוזין: אנחנו בעד ושתי.

מיכל רוזין: היא הייתה הפמיניסטית האמיתית.

יוליה מלינובסקי: כן.

יוליה מלינובסקי: למרות שאני לא מומחית גדולה בהלכה, אבל כנראה שבזמננו, שיש כל כך הרבה מוסדות שמתעסקים עם כשרות, ויש כשרות יותר מחמירה ופחות מחמירה, ובעלי עסקים נאלצים – כי אין להם ברירה – איכשהו להסתדר עם כל משגיחי הכשרות האלה, אנחנו צריכים לדרוש - - -

מיכאל מלכיאלי: מה זה נאלצים?

מיכאל מלכיאלי: מכריחים אותם?

מיכאל מלכיאלי: מה פירוש נאלצים?

יוליה מלינובסקי: כי אחרת אתה לא יכול לקבל תעודת כשרות.

מיכאל מלכיאלי: לא נכון.

מיכאל מלכיאלי: אין הרבה, יש אחד – רק רבנות.

יוליה מלינובסקי: לא.

יוליה מלינובסקי: יש גם את בית יוסף - - -

מיכאל מלכיאלי: מישהו מכריח אותם?

קריאות: - - -

מיכאל מלכיאלי: אבל זה לא נכון.

מיכאל מלכיאלי: יוליה, בואי ניצמד לעובדות.

יוליה מלינובסקי: אמרתי, אני לא מומחית בזה.

מיכאל מלכיאלי: אני מומחה, אני אומר לך .

איתן כבל: מלכיאלי.

מיכל רוזין: אבל בגלל שהם לא חייבים, זו הטענה על יקבי ברקן – אתם לא חייבים.

קריאות: - - -

איתן כבל: חברים יקרים, אל תסיטו את הדיון.

איתן כבל: תסלחו לי, העניין הוא לא איזה הכשר, זה בכלל לא משנה.

יוליה מלינובסקי: אני רוצה לסיים את המשפט, אדוני היושב-ראש.

יוליה מלינובסקי: אולי אני לא מומחית גדולה בהלכה – וכנראה שכן, אני לא מומחית גדולה – אבל יש היגיון בריא.

יוליה מלינובסקי: ברגע שיש גורמים כאלה ואחרים שמפרשים הלכה על-פי רצונם, כנראה שאנחנו צריכים לדרוש מהרבנות הראשית נהלים ברורים למשגיחי כשרות איך הדבר הזה צריך להתבצע.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני עדיין חוזר ואומר לך את המשפט האחרון.

איתן כבל: השאלה היא לא נהלי הכשרות.

איתן כבל: הכשרות ידועה.

יוליה מלינובסקי: נהלי - - -

איתן כבל: יוליה, חשוב להדגיש את זה כי עם זה פתחתי.

איתן כבל: יש מישהו שאומר בהחמרה, יש אחד שאומר שצריך לעשות את זה ככה, אבל בשורה התחתונה השאלה אם יש פה בעיה עם יהדותם או אין בעיה עם יהדותם.

יוליה מלינובסקי: ברור שיש בעיה.

מיכאל מלכיאלי: מה זה ברור?

מיכאל מלכיאלי: את הרב הראשי?

איתן כבל: זה הסיפור.

איתן כבל: תודה.

יוליה מלינובסקי: אבל אחרת זה לא היה קורה, מיכאל.

איתן כבל: יש פה בית קפה מוכשר.

איתן כבל: שניכם יכולים לצאת לשתות יחד ולריב.

מיכל רוזין: זה מהדרין?

מיכל רוזין: רק אם למהדרין.

יוליה מלינובסקי: אם זה לא למהדרין אנחנו לא מסכימים.

יוליה מלינובסקי: רק למהדרין.

איתן כבל: חבר הכנסת אילן גילאון.

אילן גילאון: תודה, אדוני.

אילן גילאון: למרות שהפרסום, זה עושק את בשרי, אני לא מופתע מזה.

אילן גילאון: כל זמן שהרבנות הראשית היא כלי מפלג שבו השלטון משתמש כדי לפרק בין אנשים ולפלג ביניהם, הדבר הזה יקרה לעולם.

אילן גילאון: אני רוצה להפתיע אתכם ולהגיד לכם – אולי רבים לא יודעים – מדינת ישראל בראשית דרכה, מי היה יהודי על-פי חוק השבות?

אילן גילאון: כל מי שהוא מצהיר על עצמו כיהודי ואיננו בן דת אחרת.

אילן גילאון: אנשים פשוט מתפלאים ולא מבינים.

אילן גילאון: ולכן הקרדום – ואמרה חברתי מיכל רוזין – הוא קרדום פוליטי בסופו של דבר של משטר שעובד על כך שצריך להפריד בין בני אדם.

אילן גילאון: עד שהרבנות הראשית לא תהיה עיוורת – ואגב, כאן המשרדים צריכים לחלק תעודת עיוורון למין, לדת, לצבע, לגזע, לנטייה מינית – הדבר הזה לא יכול להיפתר.

אילן גילאון: הפתרון הוא לא בפקידי הממשל.

אילן גילאון: הפתרון הוא בכך שאנשים, אסור להם שיקבלו יותר את ההלכות הללו.

אילן גילאון: ההלכות הללו הן מפרידות ומפלגות.

אילן גילאון: אני מניח, אני יוצא מנקודת הנחה שלו רובכם נולדתם לפני שהמציאו את כל ההמצאות האלה, לא הייתם מסכימים להיות שם ככה מפצלים ומפרקים בין בני אדם.

אילן גילאון: ולכן, כאן הסוגיה הגדולה היא מה מעמדה של הרבנות הראשית ומה היא מוסמכת לעשות - לא סוגי הכשרות – ומה היא מוסמכת לקבוע.

אילן גילאון: כל דבר אחר שאיננו עיוור לדברים שאמרתי ואנחנו נרשה את קיומו, אנחנו לא נצא מן הבעיה הזאת כי היום זה יקבי ברקן ומחר זה אחר ומחרתיים זה אחר, והדבר הזה לא ייגמר.

אילן גילאון: ולכן, ההחלטה היא בסופו של דבר החלטה פוליטית, עם כל הכבוד להלכה, כי כך מתפרנסים פוסקי ההלכה, מליצור מצב שיש להם צאן מרעית, וברגע שאותו צאן לא יהיה צאן ויהיה בני אדם שרוצים להילחם באופן שווה על זכויותיהם, להם לא תהיה פרנסה.

איתן כבל: תודה, יקירי.

איתן כבל: מאיר כהן, בבקשה.

איתן כבל: יש כאן נציגי ממשלה, אני אאפשר בין לבין.

איתן כבל: בבקשה.

מאיר כהן: אדוני היושב-ראש, א.

מאיר כהן: באתי להגיד את הדברים שאמרת, ולכן אני אקצר את דבריי.

מאיר כהן: השאלה היא הרבה יותר עמוקה.

מאיר כהן: היות ואני מתעסק עם אנשי פניציה – ומיכל הזכירה את זה – אז אני מגיע לתובנה כזאת.

מאיר כהן: אחד, הרבנות היא לא פונקציה בעינם של החרדים האשכנזים.

מאיר כהן: תפסיקו לתקוף אותם, לא מתייחסים אליהם.

מאיר כהן: כלומר, גם אם הרבנות תחליט ותשים פה מכתב שיהודי אתיופיה, אין ספק ביהדותם והם יכולים לגעת בכל דבר, היהדות החרדית האשכנזית תגיד להם לא.

מיכל רוזין: זה לא אומר שבעל העסק צריך להיכנע לכך.

מאיר כהן: מסתבר שגם בפניציה וגם בברקן, כשהגיעו הרבנים האשכנזים החרדים ואמרו להם, הם לא יגעו - הם לא יגעו.

מאיר כהן: מסתבר שכוחם הוא הרבה יותר חזק מהרבנות.

מאיר כהן: הדבר השני, שברור מעל לכל ספק שאותם אנשים גם לא סופרים אותך, עם כל המתינות והסובלנות שלך ושל הרבנים שלך.

מאיר כהן: מישהו כאן מנופף ברב עובדיה יוסף, זכר צדיק לברכה, ואני באמת אומר עליו כי אני מרוקאי ואמי זיכרונה לברכה, תמונתו מילאה את כל חלל הסלון שלה.

מאיר כהן: אבל אם אתם חושבים שהיהדות החרדית האשכנזית, ממש מעניין אותה שהוא יכשיר אותם להיות יהודים, אתם טועים.

מאיר כהן: וזה מחבר אותי לכך שבנות מש"ס ספרדיות לא מתקבלות לסמינרים של היהדות האשכנזית כי הן ספרדיות.

מאיר כהן: ורחמנא ליצלן, יכול להיות שמישהו חושב להטיל ספק ביהדות.

מיכל רוזין: היהדות היא תירוץ לגזענות.

מאיר כהן: לכן, אני מבקש ממך אדוני, ואתה התחלת את זה והלכת לכיוון הטוב, ואני מברך אותך על כך, שבאמת תהיה אמירה מאוד ברורה סוף סוף, הם יהודים או מישהו מטיל ספק ביהדותם.

מאיר כהן: הם יהודים או מישהו מטיל ספק ביהדותם.

מאיר כהן: אני קצת יותר מבוגר מכם.

מאיר כהן: בתחילת שנות השישים - אני לא יודע אם אתה זוכר, אדוני - יהודי הודו, מה שנקרא בני ישראל - העירוניים, לא יהודי קוצ'ין - הטילו ספק ביהדותם ובמשך ארבע שנים לא נתנו להם להתחתן.

מאיר כהן: זה התחיל בסיפור של מרוקאית בקרית שמונה שרצתה להתחתן עם הודי, אמר לה הרב המקומי, הוא לא יהודי, והתחילה צעקה גדולה.

מאיר כהן: אז הייתה מנהיגות דתית אמיתית.

מאיר כהן: הרב – האבא של הרב נסים – שהיה הרב הראשי, ביחד עם שלמה גורן, לפני היותו הרב הצבאי, פסקו הם יהודים, בזה זה נגמר.

מאיר כהן: פסיקה כזאת צריכה להיות, והרבנות צריכה לגלות אומץ.

מיכל רוזין: יש כבר.

מיכל רוזין: של הרב יוסף.

איתן כבל: הוא אומר, עוד לפני.

איתן כבל: לא קשור.

מאיר כהן: עוד לפני.

מאיר כהן: וצריכה להיות אמירה ברורה של הרבנות, שברגע שאנחנו אמרנו יהודים אין שום מפעל, ויעסוק היכן שהוא יעסוק מול החרדים, שיכול להטיל ספק ביהדותם.

מאיר כהן: תודה רבה.

איתן כבל: צודק.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: יוסי יונה, בבקשה.

יוסי יונה: אדוני היושב-ראש, אני באמת לא חושב אם אי פעם בהיסטוריה של העם היהודי נעשה שימוש כה נרחב כמו שנעשה היום כדי להכשיר גזענות.

יוסי יונה: וזה באמת אות קין על מצחנו, אנחנו מדינת ישראל, שחלק מהרציונל להקמתה זה לברוח מגזענות.

יוסי יונה: זה ממש בלתי נתפס.

יוסי יונה: אתם יודעים, אני באתי מיישוב – מאיר, להערתך – קרית אתא, שעד היום קוברים אשכנזים ומזרחים בחלקות נפרדות.

יוסי יונה: ידעתם את זה?

יוסי יונה: אחד מבתי הקברות היחידים בארץ שאשכנזים ומזרחים נקברים בחלקות נפרדות.

פנינה תמנו: גם את האתיופים ואת ההודים קוברים בפאתי בתי הקברות.

פנינה תמנו: צריך להקים פה איזה ועדה שתחקור את זה.

יוסי יונה: מה שאנחנו מתמודדים, אנחנו מתברברים ועוד פעם נבוא ונדבר וכולי.

יוסי יונה: אנחנו ככנסת, אנחנו כחברות וחברי כנסת, צריכים לעסוק בסוגיה הזאת של בקרה, פיקוח וסנקציות.

יוסי יונה: אין כבר עכשיו הרצון הטוב – תבואו לרב א', לרב ב', והוא יגיד ככה והיא תגיד אחרת.

יוסי יונה: נכון שיש כאן את העניין של הרבנות הראשית, שהיא עושה חטא לעם היהודי, באמת עושה חטא לעם היהודי באופן גדול ומעוות, ומצד שני ישנם משרדי כלכלה.

יוסי יונה: אז אתם אומרים עכשיו, הרבנות הראשית יש לה גושפנקה, סמכות לנהל את העניינים מבחינת כשרות המקום הזה, אבל כפי שאמר חברנו כאן אכרם חסון, למדינה יש יד בזה, היא מממנת, היא נותנת הטבות כלכליות כאלה ואחרות.

יוסי יונה: מה, היא לא יכולה להגיד איזושהי התניה?

יוסי יונה: היא לא יכולה להתנות מתן הטבות כאלה ואחרות?

יוסי יונה: רבותיי, זה באמת מדהים אותנו.

מאיר כהן: יונה, אתה נאיבי?

יוסי יונה: אני לא נאיבי.

מאיר כהן: הם יחליטו בשבילו.

יוסי יונה: הבעיה שיש לנו במועדונים, בזמנו שלי יחימויביץ ושלמה מולה הביאו את החוק נגד אפליה במועדונים, שעד היום, בן אדם מגיע לפתחו של המועדון - אתה יודע מה התרגיל שהם המציאו עכשיו?

יוסי יונה: בא מישהו יוצא אתיופיה או מישהו אחר שלא לרוחם, אומרים לו, סליחה, זה אירוע סגור.

יוסי יונה: עכשיו אנחנו הנחנו על שולחנה של הכנסת – אני הנחתי, באמת בתמיכה של רוב חברי הכנסת, זה מרשים – להגיד: אתה רוצה אירוע סגור, תודיע על כך 24 שעות לפני כן.

מיכל רוזין: אין אירוע סגור שלא מודיעים עליו מראש, אחרת איך אתה מזמין את האנשים?

יוסי יונה: יפה.

יוסי יונה: לכן, זה ימנע מהם להגיד את זה.

יוסי יונה: אנחנו פה מתמודדים עם תופעה שכולם פה, חברות וחברי כנסת, מכירים אותה על מופעיה וגילוייה המכוערים.

יוסי יונה: ושוב אני חוזר ואומר, אדוני היושב-ראש, אם אנחנו לא נצא באיזשהן המלצות באשר לסנקציות, אז הדיון שלנו הוא דיון באמת בעלמא.

יוסי יונה: תודה.

איתן כבל: תודה, יקירי.

איתן כבל: גברתי, בבקשה, פנינה תמנו-שטה.

מיכל רוזין: לא חייבים להיכנע לזה.

פנינה תמנו: ראשית, אדוני היושב-ראש, אני רוצה לברך את יוזמי הדיון הזה ולומר בכנות שדבריך בפתיחה מאוד ריגשו אותי.

פנינה תמנו: אתה אמרת באופן נוקב דברים מאוד נוקבים ואני רוצה לדבר שנייה על שנות השמונים כי אולי ההורים שלנו, כבר אין להם את הכוחות להתרוצץ ולבוא לכנסת או לכל מיני מקומות כדי להשמיע את שברונם.

פנינה תמנו: אבל בשנות השמונים, עוד אפילו לפני עליית מבצע משה, כשלקחו אותם במרמה, באישון לילה, עשו להם טבילה, גיור לחומרה בלי לומר להם, עשו להם הקזת דם וכשהם עמדו מול השבר הזה ב-85', עם מעט השפה שהייתה להם וכל כך הרבה אמונה, יהדות, הם יצאו לעמוד מול הכנסת, הם אמרו: נשים עלינו שקים ועפר ואם צריך נשב פה שלושה שבועות, ארבעה שבועות, אבל גיור לחומרה עלינו?

פנינה תמנו: רצו לחזור לאתיופיה אם זו הייתה הדרישה של המדינה.

פנינה תמנו: תדעו לכם שהצלקת הזאת, אדוני היושב-ראש, מלווה את הקהילה שלנו עד עצם היום הזה - אני לא אפרט איך - היא גרמה לשבר עמוק בתוך הקהילה לאנשים עד היום שנושאים איתם את הצלקות האלה.

פנינה תמנו: מפוררים את הקהילה הזאת, החל ממעמד הקייסים, ואותה הטלת ספק יהדות שקיימת ברבנות, אותה פסיקה של מועצת הרבנות מ-85', שיושבת עד היום.

פנינה תמנו: אז זה עניין של שאלה הלכתית, בוודאי שהיא קיימת.

פנינה תמנו: אני לא צריכה מאף זרם אשכנזי אישור שאני יהודייה, אבל מאנשים שנבחרים גם על-ידי הכנסת, שמחזיקים בעמדות – יש 16 רבנים שהם במועצה שנבחרו עכשיו, שיתכבדו ויתכנסו נא לדון בסוגיה הכול כך קשה, שגם אנחנו בני הקהילה בהרבה מאוד פעמים התקשינו להתמודד איתה.

פנינה תמנו: אמרת, מיכל, שמשהו השתנה.

פנינה תמנו: שום דבר לא השתנה.

פנינה תמנו: המקרים לא השתנו.

פנינה תמנו: כמות האפליה לא השתנתה.

פנינה תמנו: אנחנו השתנינו, בני הקהילה.

פנינה תמנו: אנחנו מדברים יותר.

פנינה תמנו: כשבלנית, אני מדברת איתה בטלפון והיא אומרת לי, בעלי קיבל אירוע מוחי בגלל מה שקרה לי, מההשפלה, כל המשפחה שלה שבורה, היא אומרת, קשה לי לדבר, אני יכולה לדבר עם חברות שלי אבל קשה לי לדבר.

פנינה תמנו: איפה הם?

פנינה תמנו: הם לא פה כי קשה להם.

פנינה תמנו: אנחנו השתנינו ואנחנו מוצאים איכשהו את הכתובות הנכונות - בין אם זה בכנסת ובמקומות אחרים - כדי לדבר.

פנינה תמנו: לפני חודש היינו אצל ראש הממשלה.

פנינה תמנו: הצגנו את הבעיה.

פנינה תמנו: אמרנו: 1.

פנינה תמנו: מועצת הרבנות, בואו נתחיל בזה, שייקחו את אותה פסיקה וישנו אותה כי כאשר הרב עובדיה יוסף פסק את פסיקתו שהסתמכה על פסיקת הרדב"ז ועדויות של אלדד הדני, הוא לא היה רב ראשי.

פנינה תמנו: הרבנים הראשיים כיום אומרים אין שום התנגדות, אנחנו לגמרי יהודים.

פנינה תמנו: לגמרי יהודים, שיהיה כתוב כי אנחנו לא רוצים להשאיר ירושה לילדים שלנו של מי שמוכן לחבוט בהם.

איתן כבל: ברור.

פנינה תמנו: אבל הנקודה האחרונה.

פנינה תמנו: בסדר, יש פיקוח, יש בקרה, יש מעקב, אבל מה עם סנקציות?

פנינה תמנו: מה עם סנקציות?

פנינה תמנו: כל אחד מאיים, כל חברי הכנסת מזדעזעים, כל השרים באים לחבק.

פנינה תמנו: גם אותי, אומרים, אנחנו אוהבים אתכם, אתם יהודים לכל דבר.

פנינה תמנו: סליחה, אני לא צריכה את הליטופים האלה.

פנינה תמנו: אף אחד מבני עדתי לא צריך את הליטופים האלה.

פנינה תמנו: אנחנו מחפשים מעשים.

פנינה תמנו: כשהרב אסולין נשאר בתפקידו, לא משלם מחיר, כאשר הוא הולך ואחר כך מתמודד להיות רב ראשי בחדרה, וכאשר ברקן שילמו אולי איזה מחיר כלכלי אבל כל הרבנים – הרב הראשי בקרית גת ורבנים אחרים – לא משלמים את המחיר, אז מה אנחנו?

פנינה תמנו: תודה.

איתן כבל: צודקת.

איתן כבל: תודה, גברתי.

איתן כבל: נציג הגוף המיוחד במשרד המשפטים, בבקשה.

איתן כבל: יש לי בקשה.

איתן כבל: הדיון הוא דיון מהיר.

איתן כבל: תנעץ את הנקודה לגמרי, לא נעסוק עכשיו בתוך כל העניינים כולם.

איתן כבל: בבקשה.

אווקה קובי זנה: אז אני אנעץ את הנקודה.

אווקה קובי זנה: עורך דין זנה, משרד המשפטים, אני מתאם המאבק בגזענות.

אווקה קובי זנה: אני אומר בצורה ברורה ואמרתי את זה לפני – הבעיה היא ברבנות הראשית.

אווקה קובי זנה: יש החלטה מ-84' שקובעת שיוצאי אתיופיה ספק יהודים.

אווקה קובי זנה: ההחלטה הזאת לא השתנתה - אני אעביר לאדוני, יש לי פה את המסמך.

איתן כבל: אני אודה לך.

אווקה קובי זנה: אני פניתי גם לרבנים הראשיים, גם הצגתי את הנושא, והדרישה שלי היא חד-משמעית – לכנס את מועצת הרבנות ולהורות באופן חד וברור שקהילת יהודי אתיופיה יהודים ללא ספק, כמו שאדוני אמר.

אווקה קובי זנה: אין פה כאילו, אין פה אם יעשו משהו.

אווקה קובי זנה: הרבנות הראשית לצערי מגמגמת.

אווקה קובי זנה: יש פער, אנחנו מתייחסים לברקן - - -

מיכאל מלכיאלי: הראשון לציון כתב מכתב מאוד ברור, אף אחד לא גמגם.

קריאה: השאלה אם זה מחלחל להנחיות הרבנות הראשית.

קריאות: - - -

מיכאל מלכיאלי: דיברת דברי טעם בהתחלה על לכנס.

מיכאל מלכיאלי: אל תדבר על הרבנים בצורה - - -

פנינה תמנו: אל תדברו לקהילה בצורה כזאת.

מיכל רוזין: אבל הוא לא אמר שום דבר רע על רבנים.

פנינה תמנו: באמת, מלכיאלי, אל תחנך אותנו אחרי כל מה שאנחנו עוברים, באמת.

מיכל רוזין: אבל זה גם לא מה שהוא אמר.

מיכל רוזין: אני יכולה לשאול שאלת הבהרה?

מיכל רוזין: סליחה, באמת שאלת הבהרה.

אוריה אלקיים: במחילה.

אוריה אלקיים: אוריה אלקיים, אני פרסמתי את תחקיר יקבי ברקן.

אוריה אלקיים: אני רק רוצה לשאול שאלה.

אוריה אלקיים: אתה אומר על הראשון לציון – באמת, כולנו ראינו שהוא הגיב על פרשת יקבי ברקן.

אוריה אלקיים: איפה היה הראשון לציון בגזענות בקרית גת?

אוריה אלקיים: למה אז הוא לא הגיב?

קריאות: - - -

איתן כבל: אוריה אלקיים.

מיכאל מלכיאלי: אני הסכמתי עם כל מילה בדברים.

מיכאל מלכיאלי: אמרתי, דיברת דברי טעם.

<< אורח >> יעקב אלתר: המקרים הם לא דומים ולכן הוא לא - - -

מיכל רוזין: אני רוצה לשאול שאלת הבהרה.

מיכאל מלכיאלי: אסור להפוך את הנושא הזה לדתיים-חילוניים.

מיכאל מלכיאלי: בנושא הזה יש אחדות בין כל החלקים.

אוריה אלקיים: אם לא היית מזכיר את הראשון לציון, אני לא הייתי - - -

איתן כבל: אוריה.

איתן כבל: אוריה.

מיכאל מלכיאלי: נושא כל כך חשוב, כל כך מרכזי.

מיכאל מלכיאלי: אי אפשר להפוך אותו לאחד מול השני.

יצחק טיים: אפרופו הראשון לציון, אחיו של הרב אטיאס, תלמיד של הרב עובדיה יוסף, ממש התגזען לתלמידים יוצאי אתיופיה בפתח תקוה בגלל שהוא רצה מינוי למנכ"ל, תוספת של שכר ואוטו.

יצחק טיים: הוא אמר, אני אכנס בקהילה האתיופית עד שאני אקבל את התנאים האלה.

איתן כבל: תודה.

יצחק טיים: אז עם כל הכבוד.

איתן כבל: חברות וחברים, יש לי בקשה.

איתן כבל: הרי אתה יודע איפה אתה מתחיל בנושאים כאלה, אתה לא יודע איפה אתה מסיים.

איתן כבל: אני, בתוך עמי אני חי, אני מכיר את העולמות – גם העולם החרדי אשכנזי, אני מכיר את העולמות האחרים.

איתן כבל: אנא, לא באנו לפתור את כל בעיות העולם.

איתן כבל: אנחנו באנו לכאן קודם כול להתמודד עם המימד הצר שקוראים לו יקבי ברקן.

איתן כבל: היה שם אירוע, בואו לא נתפזר לדברים אחרים, לא נצא מזה.

לאה ורון: זה הנושא שעל סדר-היום.

איתן כבל: יש כאן כתבה שהוצגה.

פנינה תמנו: בד"ץ העדה החרדית.

איתן כבל: בבקשה, מיכל.

מיכל רוזין: אני יצאתי קצת מבולבלת, אני חייבת לומר.

מיכל רוזין: אני גם אמרתי את הדברים שלי מלכתחילה, אני לא רציתי להיכנס לשאלות הלכתיות ואני חושבת שעסק כעסק, בסופו של דבר יש לו גם הכרעה לא רק של כסף ורווח אלא באמת הכרעה מוסרית.

מיכל רוזין: אני רוצה אבל באמת לשאול כי אם אתה אומר – בלבלתם אותי – ספק - - -

אווקה קובי זנה: אני עוד לא סיימתי ואני עוד לא אמרתי את מה שיש להגיד.

מיכל רוזין: אני יודעת.

מיכל רוזין: שאלת הבהרה, באמת להבין.

מיכל רוזין: אתה אומר שיש החלטה גם של הרבנות על ספק יהדותם, אבל מצד שני - - -

אווקה קובי זנה: - - -

מיכל רוזין: אני אשאל את השאלה ואני מקשיבה בקשב רב.

מיכל רוזין: בעצם אנחנו רואים שיש הרבה מאוד עסקים היום – גם יקבי ברקן – שכל עוד זה היה הכשר של הרבנות, כן העסיקו מבני הקהילה האתיופית.

מיכל רוזין: כלומר, כן זה נחשב לצורך כשרות.

מיכל רוזין: אז זה לא רק העניין של בד"ץ.

מיכל רוזין: פה אתם מחריפים את העניין.

מיכל רוזין: אני מכירה מקרים של רבנות אבל פה אתה אומר שזה מלמעלה, זה אפילו לא מקרים - - -

פנינה תמנו: זה מהרבנות עצמה.

איתן כבל: עכשיו אני מבקש, אף אחד לא מפריע לדובר.

איתן כבל: בבקשה.

אווקה קובי זנה: תנו לי להבהיר דברים, שלא יתפרשו כמשהו לא נכון.

אווקה קובי זנה: אני התייחסתי לעניין העקרוני ב-84' ושמתי את זה על השולחן כדי שאדוני יראה.

אווקה קובי זנה: מאז היו שינויים בהתייחסות של הרבנות ליוצאי אתיופיה, יצאו נהלים כאלה ואחרים שקבעו, או לפחות שהסדירו את הנושא הזה, אבל האמירה העקרונית שגם בד"ץ העדה החרדית אגב מסתמכים עליה וגם רבנים של מועצות מקומיות מסתמכים עליה, אותה רוח שבעיניי היא מאוד מבישה שמסמנים קהילה שלמה, זה להוציא לעז לקהילה שלמה, היא קיימת.

אווקה קובי זנה: ואנחנו באנו ואמרנו, גם הרבנות הראשית אמרו שוב ושוב, שהם בפרקטיקה, ביומיום – וגם שמענו את הגינוי של הראשון לציון ביקבי ברקן אבל לא שמענו גינוי בנושא של קרית גת – שבפרקטיקה, הם הסדירו את הנושא הזה כדי לעזור לקהילה.

אווקה קובי זנה: אני אומר, אנחנו ביחידה עוסקים בגזענות ממסדית.

אווקה קובי זנה: יינות ברקן זה גוף פרטי, ואדוני קודם שאל בנושא של משרד הכלכלה, אני יכול לומר שאני בקשר עם משרד הכלכלה.

אווקה קובי זנה: שר הכלכלה אמר בקולו באופן ברור בסמוך לאירוע שהוא יפעל נגד החברה.

מיכל רוזין: ומה הוא עושה?

אווקה קובי זנה: אז אני אומר.

אווקה קובי זנה: והחברה חזרה בה, לפחות בזמנו, מהמשך ההתנהלות.

אווקה קובי זנה: אני יכול לומר שיש עבודה שמתקיימת כדי לתת מענה לכלל התעשייה כי ברור לנו שיינות ברקן זה סימפטום ושהתעשייה כולה - - -

פנינה תמנו: איזה עבודה?

פנינה תמנו: איזה סנקציות?

אווקה קובי זנה: אני מדבר על מה אנחנו ביחידה מנסים לעשות כדי להניע תהליך הרבה יותר רחב והרבה יותר עמוק.

אווקה קובי זנה: בסופו של דבר, התיאורים שתוארו כאן – וחברת הכנסת פנינה תמנו-שטה דיברה על זה – אין סנקציות במובן זה שאנשים לא משלמים מחיר אישי.

אווקה קובי זנה: מבחינתי, התנהלות של רב כזה או אחר, של משגיח כשרות כזה או אחר, צריכה להיות חד-משמעית וברורה.

אווקה קובי זנה: היום זה לא ברור.

אווקה קובי זנה: ואני אומר שדיברנו קודם על חוק איסור הונאה בכשרות, שלמעשה זה החוק שמאפשר או מסמיך את הרבנות או מי מטעמה לפעול בנושא הזה, וזה די פרוץ ומאפשר אפליה.

אווקה קובי זנה: צריך להבין, ואני אומר בצורה הברורה ביותר.

אווקה קובי זנה: בסופו של דבר זה בתפיסה של אותו אדם כלפי יוצאי אתיופיה.

אווקה קובי זנה: ההנחה שכאילו אין יהודים שחורים, ההנחה הזו שחלחלה גם לרבנים וגם לנותני שירותי דת, ואני אומר גם שההנחה הזו שקיימה את מועצת הרבנות ב-84', כאשר בחרו ללכת אחרי חוקרים חילוניים ודחו את ההחלטות של הרבנים לאורך ההיסטוריה והלכו עם חוקרים חילוניים, זו הנחה גזענית שהיא לא רואה ביוצאי אתיופיה, ביהודי אתיופיה, על רקע צבע עור – אדוני, ובטח אפשר לדעת - -

איתן כבל: אמירה חזקה.

אווקה קובי זנה: - - מה אומרים, ואני אומר בצורה ברורה.

אווקה קובי זנה: היום, אם משה רבנו היה מגיע לפה, וצבע עורו סביר להניח שהוא יותר דומה לי, אז הוא לא היה מתקבל.

אווקה קובי זנה: ולכן, העניין הוא - ואני שוב ממקד את הדיון ברבנות הראשית ולהחלטה הפורמלית יש משמעות - אנחנו נתמודד עם רבנים כאלה ואחרים, נתמודד עם זרמים כאלה ואחרים אבל המדינה, והרבנות היא גוף של המדינה, צריכה לומר אמירה מאוד ברורה ולבטל את הספק הזה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני רוצה לומר לך איך זה עובד בעולם הדתי, בוודאי החרדי.

איתן כבל: מנקודת המבט שלהם, של הבד"ץ, הרי גם ככה הוא לא מחשיב את הרבנות הראשית, את הכשר הרבנות הראשית, הוא אומר – לא זו אף זו – אם ההכשר, זה שאני לא מקבל אותו, ההכשר הנחות בעיניו, מתייחס כך ואיננו מגדיר - -

מיכל רוזין: למה אני צריך.

איתן כבל: - - הוא, בכלל, הוא נזר התורה שכולם מסתכלים עליו, מה יגידו אחרים.

איתן כבל: אני רוצה שתבין את עוצמת העניין.

איתן כבל: לכן הפסיקה של 84', היא חייבת להיות ברורה וחדה.

פנינה תמנו: נכון.

איתן כבל: אם לא, אנחנו בעולם תוכן שכל פעם אנחנו פה רק נמצא את עצמנו פעם אחר פעם.

פנינה תמנו: ואותם גזענים יסתמכו על הפסיקה.

מיכל רוזין: אבל אנחנו גם מדינה דמוקרטית, איתן, שלא יכול להיות שגם עסקים ייכנעו לדבר הזה ויאפשרו גזענות ואפליה.

איתן כבל: אנחנו פה הרי בשביל העניין הזה.

איתן כבל: תכף נסכם את זה בכיוון הזה.

אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול אותך, קובי.

אברהם נגוסה: היחידה הזאת הוקמה כדי להילחם, להיאבק נגד תופעות האפליה והגזענות.

אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול אותך, אתם כיחידה – זה לא במשרד אחר; במשרד המשפטים זה נמצא – איזה כלים אתם רוצים מהכנסת שתיתן לכם כדי להילחם בזה?

אברהם נגוסה: או יש לכם כלים ואתם לא רוצים להילחם.

איתן כבל: תכף נגיע לזה.

מיכל רוזין: שאלה מצוינת, נגוסה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני ברשות

איתן כבל: כם רוצה לאפשר לאורחים נוספים.

איתן כבל: גברתי ממשרד העבודה והרווחה.

איתן כבל: ואני אגיד לך, זה יותר מתחבר לדברים שאמר עכשיו חברי אברהם נגוסה.

איתן כבל: משרדי הממשלה המופקדים זה משרד העבודה והרווחה ומשרד הכלכלה.

איתן כבל: מהן הסנקציות, אם בכלל, שאתם מפנים?

איתן כבל: יש כאן שתי שאלות.

איתן כבל: השאלה הדתית, בוא נניח אותה בצד, היא שאלה דתית, לא ניתן לה כנראה את המענה ברגע זה פה.

פנינה תמנו: הכלים האזרחיים.

איתן כבל: בדיוק.

איתן כבל: אבל יש כאן כלים אזרחיים.

איתן כבל: כלים אזרחיים – זה לא משנה, היום זה אתיופי, מחר זה דרוזי, מחר זה תימני, מחר זה פולני, זה בכלל לא משנה.

איתן כבל: אני אומר, כשאתה מייצר אפליה גזענית, וקל וחומר כשמדובר בגוף שהוא - -

פנינה תמנו: עסקי.

פנינה תמנו: ממומן.

איתן כבל: - - עסקי, ממומן, מסובסד או לא חשוב איך נקרא לעניין הזה.

איתן כבל: ברשותך, אני אודה לך אם תתייחסי לזה.

בת-אל אזמרה אסרסה: שמי בת-אל אסרסה, אני עורכת דין בנציבות שוויון הזדמנויות בעבודה.

בת-אל אזמרה אסרסה: אנחנו, נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה, אנחנו פועלים בפן ההסברתי ובפן המשפטי בשביל למגר כמובן אפליה בשוק העבודה.

בת-אל אזמרה אסרסה: במקרה של יקבי ברקן, ברגע שזה צף בתקשורת ישר פנינו להנהלת יקבי ברקן, ביררנו את הנושא, קיבלנו תשובות ככה שמניחות את הדעת וגם כמובן דיברנו עם יושב-ראש ועד העובדים, אורי אלמנך, על מנת לברר כי הם אמרו שהעובדים יחזרו לתפקידם המקורי ושהמצב הוחזר לקדמותו וכו'.

מיכל רוזין: אבל הם לא חזרו.

בת-אל אזמרה אסרסה: וכמובן, הנושא שוב הוצף בתקשורת, ביררנו את הנושא מול יושב-ראש ועד העובדים, והתברר שבעצם זה לא המצב.

בת-אל אזמרה אסרסה: כמובן, יש להם גם ייצוג משפטי.

בת-אל אזמרה אסרסה: אנחנו גם נפגשנו איתם בשביל לראות מה עושים עם זה.

פנינה תמנו: חשוב לציין את עמותת עתים שעושים ממש ממש עבודת קודש.

איתן כבל: כן.

איתן כבל: הם מונחים פה לפניי.

בת-אל אזמרה אסרסה: קודם כול, הפנייה, הנושא הזה של יקבי ברקן עוד בטיפולנו.

בת-אל אזמרה אסרסה: אנחנו נפעל כמובן גם בפן המשפטי וגם אנחנו רוצים לטפל בזה באופן רוחבי מול הרבנות הראשית, יש פגישה.

איתן כבל: ברשותך.

איתן כבל: הרבנות הראשית, מה שתגיעו איתם אני לא מתעסק עם זה.

איתן כבל: אני רוצה להיות ממוקד בדבר אחד ואני חושב שגם צריך להוציא פנייה למשרד הכלכלה בעניין הזה.

איתן כבל: הנקודה היא פשוטה.

איתן כבל: זה שיש ייצוג לעובדים זה ייצוג עובדים כמו כל ייצוג שאתה נותן לעובד – אם הוא חלק מהסתדרות כזו או אחרת, זה בסדר.

איתן כבל: אני מדבר על עניין עקרוני.

איתן כבל: אני מדבר על העניין העקרוני שמשרד העבודה והרווחה, מהרגע שהנושא הזה הוצף והונח על שולחנו, הרצים היו צריכים לצאת דחופים כי את יודעת, זה ממש ככה.

איתן כבל: זה מתחיל בקטן ופתאום אתה יכול למצוא את עצמך, כי הכוח של העדה החרדית בעולם ההכשר הוא עצום.

איתן כבל: הוא עצום.

פנינה תמנו: אבל מה ההבדל בינם לבין להב"ה?

פנינה תמנו: באמת.

פנינה תמנו: מה ההבדל בינם, שמעודדים גזענות והסתה נגד ציבור, לבין להב"ה?

איתן כבל: לכן, מה שאני מנסה לומר לך, אני מצפה, ואני לא רק מצפה, אני תובע ממשרד העבודה והרווחה לעשות פעולה לאלתר – זה לא רק לייצג את העובדים, הבעיה היא לא שני העובדים.

איתן כבל: דמי בנפשך שלא היו שני עובדים אתיופים, נניח חצי מפעל היה עובדים אתיופים.

פנינה תמנו: שיוציאו אותם מהחוק, שיוציאו את בד"ץ מהחוק.

איתן כבל: וזה יכל ויקרה.

איתן כבל: במקרה לא.

איתן כבל: מה, אין מפעלים שהמסה הקריטית של העובדים הם אתיופים?

איתן כבל: יש.

איתן כבל: לכן, אני רוצה לדעת מה המשרד עושה כדי להתמודד עם זה.

איתן כבל: הייצוג לא מעניין אותי.

איתן כבל: הוא חשוב – שאף אחד לא יבין אותי לא נכון – הוא חשוב, הוא נכון, אבל אני מדבר לא במימד הבין-אישי, אני מדבר במימד המערכתי כמדינה.

בת-אל אזמרה אסרסה: אנחנו יכולים לפעול בפן המשפטי כמו שאמרתי כי יש לנו סמכויות מכוח חוק, חוק שוויון הזדמנויות בעבודה, אם אנחנו מגישים בשם הנציבות או בשם הפונים, ואז אפשר בעצם לפסוק להם פיצויים מכוח החוק.

בת-אל אזמרה אסרסה: אבל אתה צודק.

בת-אל אזמרה אסרסה: אנחנו כנציבות, רואים כל אפליה מכל סוג באופן חמור ואנחנו באמת פועלים מאז שהנושא הזה צף ללא לאות בשביל באמת לטפל בנושא.

איתן כבל: גברתי, אני לא רוצה להכניס אותך ללופ.

פנינה תמנו: איתן, זה לא בסמכותם.

פנינה תמנו: זה בסמכות היועץ המשפטי לממשלה.

איתן כבל: לכן אני אומר את זה לכם בעניין הזה.

בת-אל אזמרה אסרסה: אני אעביר את הדברים.

איתן כבל: זה לא להעביר, אנחנו נוציא פנייה גם לשר, זה יהיה גם הסיכום של הדברים שלנו.

איתן כבל: אני תובע מהמשרד להפעיל את כל הסמכויות שנתונות לו בחוק.

מיכל רוזין: ואם חסר לו אז אנחנו נעזור.

איתן כבל: ואם חסר לו אפשר תמיד לעזור לו.

איתן כבל: צריך להוציא פנייה ליועץ המשפטי לממשלה שיוציא הנחיית רוחב, זאת אומרת זה לכל הגורמים שעוסקים בעניין הזה.

איתן כבל: זה לא יכול להסתיים – יקבי ברקן הם סוג של סימפטום, תפסנו אותו.

איתן כבל: דרך אגב, אני בטוח שיש עוד מקומות שאנחנו אפילו לא יודעים, שהעובדים לא מעזים להגיד מילה כדי שמטה לחמם לא יישבר.

איתן כבל: אנחנו מכירים את זה.

מיכל רוזין: ברור.

מיכל רוזין: אם אוריה לא היה חושף את זה, גם זה לא היה.

איתן כבל: בוודאי.

איתן כבל: תני פרנק, בבקשה, נאמני תורה ועבודה.

תני פרנק: אני חושב שעליתם פה כמובן כולכם על הנקודה.

תני פרנק: אני רק אגיד משהו לגבי כן הסמכות של הרבנות כלפי בד"ץ העדה החרדית.

תני פרנק: צריך לזכור שהם השחקן שבסוף בא ופוסל את העובדים האלה, כלומר אני מניח שלא המנכ"ל של יקבי ברקן ולא אף נציג של הרבנות פסל את העובדים אלא בד"ץ העדה החרדית, שזה גוף לא מפוקח.

תני פרנק: הרבנות לא מעוניינת אולי לפקח עליו, אבל הרבנות נותנת את הכשרות הבסיסית - -

קריאה: הסמכות.

תני פרנק: - - כדי שבד"ץ העדה החרדית יוכל לתת כשרות.

תני פרנק: מדינת ישראל כיום עדיין קובעת מונופול על כשרות ולכן כל מי שרוצה לכתוב את המילה כשר צריך לקבל תעודת כשרות מהרבנות.

תני פרנק: השאלה שאני הייתי מפנה לרבנות זה קודם כול איפה נמצא כאן הרב המקומי שנותן את הכשרות, איפה הוא היה מעורב בסיפור הזה – האם הוא שקל לדבר עם בד"ץ העדה החרדית, לשאול אותם למה עשיתם את זה, זה בניגוד לפסיקה של הראשון לציון, אנחנו נגד זה, אנחנו רוצים את המעורבות שלכם כאן.

תני פרנק: זאת שאלה אחת.

תני פרנק: ושאלה שנייה, אולי זה הזמן של הרבנות הראשית לנסות ולהטיל איזשהו פיקוח על הבד"צים.

איתן כבל: העניין ברור.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני מסכם את כל מי שעוד אני מבקש לדבר כדי שאני אוכל לסכם ברשותכם.

איתן כבל: נריה כנפו, ראש מכון על משמר הכנסת, נציג התנועה המסורתית, עורכת הדין אלה סקעת.

איתן כבל: אני אאפשר לך, אתה ביקשת, וגברתי, מה שמך?

סיגל ספירמן: סיגל ספירמן, עמותה למען יוצאי אתיופיה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: ואני מסכם את הדיון ברשותכם.

איתן כבל: בבקשה.

נריה כנפו: אני רוצה לשאול כמה זמן עוד נחכה למוצא פיה של הרבנות הראשית.

נריה כנפו: אני שומע פה כמה פעמים שמחכים שמועצת הרבנות תתכנס ותגיד שהיא מכירה ביהדות אתיופיה.

נריה כנפו: אני חושב שאנחנו צריכים ללמוד, כשרבי יוחנן בן זכאי יצא מירושלים והקים את יבנה, הוא קבע גישה חדשה יהודית, שחכם עדיף מנביא.

נריה כנפו: אנחנו מפסיקים לחכות לאיזה מישהו שיצעק בשער ויגיד את האמת אלא מתחילים להתווכח, מקימים בית מדרש ומתווכחים.

נריה כנפו: המציאות היום שיש רבנים שאומרים שלדעתם אתיופים או רוסים הם יהודים או לא יהודים, או לא משנה, על כל חלק אחד בחברה הישראלית – שלא לדבר על הזרמים ביהדות שמודרים – המציאות הזאת שהם אומרים את זה, זכותם להגיד את זה ואם צריך נתבע אותם בבית דין אזרחי והם יינזקו כלכלית על האמירות שלהם.

נריה כנפו: אבל המציאות הזאת שהם מקבלים את המפתחות ליהדות, זו המציאות שצריכה להטריד אותנו.

נריה כנפו: אין שום היגיון שהרבנות הראשית תמשיך להתנהל כקבוצה מצומצמת וקטנה של אנשים מאוד מאוד ספציפיים ואנחנו נחכה ברעדה לתשובה שלהם האם האתיופים הם יהודים או לא יהודים.

נריה כנפו: אף אחד מהיושבים כאן לא צריך לחכות לתשובה מאף אחד אם הוא יהודי או לא יהודי.

נריה כנפו: יש מחלוקות בין קהילות לאורך השנים, כל הדורות הסתדרנו בלי שתהיה רבנות ראשית אחת.

נריה כנפו: אנחנו לא צריכים אפיפיור שיגיד לנו איך צריך להיראות היהודי.

נריה כנפו: אנחנו צריכים להמשיך לחלוק אחד על השני ואם צריך אנחנו נתבע אחד את השני אם יעברו את הגבול, אבל אנחנו צריכים להפסיק את הריכוזיות הזאת שיושבת מועצה שפשוט מנוהלת – הם לא יושבים כאן מן הסתם, הם לא יבואו - - -

איתן כבל: נריה.

נריה כנפו: במשפט אני מסיים.

נריה כנפו: מועצת הרבנות הראשית שאנחנו מחכים לתשובה שלה, לא תבוא לכאן לעולם, לא תיתן דין וחשבון על המעשים שלה, היא תמשיך לשבת בחדר המועצה שלה ולקבל את ההחלטות שלה, ולכן אנחנו לא צריכים לחכות גם למוצא פיה.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: עורכת הדין אלה סקאת, בבקשה.

אלה סקעת: שלום.

אלה סקעת: אנחנו בעמותת עתים מייצגים שלושה מהמקרים המרכזיים שעלו פה – העובדים ביקבי ברקן, את הנער שמלצר באולמי ויטראז', וגם את הבלנית בקרית מוצקין.

אלה סקעת: בשניים מהמקרים האלה אנחנו רואים שמה שהניע את המעסיקים זה חלילה לא חשש באמת לשמירה על היהדות אלא פשוט השורה התחתונה, הנטו, הכסף, כמה כסף נכנס להם.

אלה סקעת: ולכן פשוט העדיפו להכניס את הבד"ץ על התנאים שלו מאשר לשמור על העובדים שלהם, ובפועל פשוט לשמור על חוקי מדינת ישראל שאוסרים בצורה הכי פשוטה והכי מפורשת על אפליה.

אלה סקעת: המקרה השלישי שלנו, המקרה של הבלנית בקרית מוצקין, זה מקרה אחר.

אלה סקעת: זה מקרה שבו רב העיר, שהוא עובד ציבור שמקבל את משכורתו ממשלמי המסים, הוא זה שבלי שום בירור שלח הודעות ווטסאפ בתפוצה עירונית והודיע שהבלנית האתיופית היא אינה יהודייה.

אלה סקעת: יש רק בלנית אחת בכל קרית מוצקין, כולם ידעו מי זאת, היא לא יכלה לצאת מהבית, היא הפסיקה ללכת לבית כנסת, הילדים שלה קיבלו הערות לגבי היהדות שלהם, וכל זה רב העיר עשה.

איתן כבל: רק על המעשה שהוא הביך אותה.

אלה סקעת: לגמרי.

אברהם נגוסה: ובעלה קיבל אירוע מוחי.

אלה סקעת: זה לשון הרע גם במובן היהודי וגם במובן - - -

מיכל רוזין: מעשה מאוד יהודי.

אלה סקעת: כן.

אלה סקעת: הוא גם הגדיל לעשות ופרסם הודעה בעיתון.

אלה סקעת: אנחנו רואים שזה מאוד קל ללכת על המקום של הרווח הכספי, אבל זה לא המניע המרכזי.

אלה סקעת: המניע הוא פשוט גזענות.

מיכל רוזין: מדינת ישראל תבעה אותו בבית משפט?

אלה סקעת: מדינת ישראל לא, אבל אנחנו כן.

אלה סקעת: אנחנו הולכים לשם.

איתן כבל: הם כן.

מיכל רוזין: למה?

מיכל רוזין: אבל למה מדינת ישראל, למה שוויון הזדמנויות בעבודה לא תבע אותו?

מיכל רוזין: סליחה, הוא פגע בפרנסתה של אותה אישה, הוא עובד מדינה.

אברהם נגוסה: למה היחידה לא תבעה אותו?

איתן כבל: סליחה, יקיריי.

איתן כבל: אנחנו פה, להזכירכם קודם כול, אם אנחנו נעלה פה את כל הגזענות כלפי יהדות אתיופיה, המקום הזה צר מלהכיל.

מיכל רוזין: לא, אבל הם אומרים אין סנקציות מול גופים פרטיים, אין.

מיכל רוזין: יש פה עובד מדינה.

קריאה: יש גם דין משמעתי שאפשר להפעיל.

מיכל רוזין: שהם יתבעו, לא אתם.

אברהם נגוסה: התגובה של המערכת הממשלתית.

אברהם נגוסה: יש יחידה שהוקמה לדבר זה.

אברהם נגוסה: האם הגשתם תביעה?

מיכל רוזין: לא, הם סומכים על העמותות, שהעמותות יגישו.

אברהם נגוסה: היחידה נגד הגזענות.

אווקה קובי זנה: שאלתם קודם שאלה לגבי כלים ודברים כאלה.

אווקה קובי זנה: אנחנו יחידת תיאום.

אווקה קובי זנה: התפקיד שלנו זה לפעול מול הגורמים המוסמכים ולפעול בהתאם לחוק.

אווקה קובי זנה: וקודם דיברנו על חוקים שקיימים ובצורה זו או אחרת מאפשרים אפליה.

איתן כבל: בקיצור, אין לך.

אווקה קובי זנה: נכון.

יצחק טיים: חבר הכנסת אברהם, במשרד רוה"מ בישיבה עם ראש העדה הם דיברו על זה שאין להם כלים.

יצחק טיים: אתה היית בישיבה הזאת.

יצחק טיים: אין להם כלים.

מיכל רוזין: מול עובדי מדינה אין להם כלים?

איתן כבל: חברים, אני חייב לסיים.

איתן כבל: נתתי באמת מעל ומעבר כי הנושא מבחינתי הוא מאוד מאוד דרמטי, אז בבקשה תנו לה לסיים כי גם נסכם את הדברים.

איתן כבל: בבקשה.

אלה סקעת: המניע המרכזי זה לא רק הכסף, זה פשוט גזענות שבאה לידי ביטוי כל פעם במקום אחר.

אלה סקעת: וצריכה באמת לצאת אמירה רשמית של הרבנות הראשית, וגם מכאן פנייה לקרית מוצקין לשאול למה הרב הזה עדיין מועסק בתפקידו.

איתן כבל: תודה.

אלה סקעת: אני רק אומר עוד דבר אחד לגבי יקבי ברקן.

אלה סקעת: נציג העובדים, ישראל אורי אלמנך, היה פה בדרך לוועדה לומר את דברו אבל בדרך לירושלים הוא קיבל טלפון ממנכ"ל היקב, ביקשו ממנו לא להגיע לכאן.

מיכל רוזין: וואו.

איתן כבל: חוצפה מן המדרגה העליונה.

אלה סקעת: לדעתי זה מזעזע וצריך לפעול באמת בנושא.

מיכל רוזין: לא ייאמן.

מיכל רוזין: גם לא כיבדו אותנו בנוכחותם וגם מנעו מיושב-ראש הוועד להגיע.

איתן כבל: ממש חוצפה.

איתן כבל: אני כבר אומר לך - - -

אווקה קובי זנה: אני מוכרח להזכיר דבר מאוד מאוד חשוב שקורה והיום כנראה יעלה לקריאה ראשונה ושנייה, זה תיקון חוק הסיוע המשפטי שתוקן, ומהיום והלאה כל אפליה על רקע חוק איסור הפליה בשירותים ומוצרים, יינתן מענה ללא מבחן כלכלי.

אווקה קובי זנה: זאת אומרת, זה הכלי המרכזי שמהיום יהיה לנו כדי שנוכל לתבוע.

מיכל רוזין: אבל בזה אתה מטיל את האחריות על הקורבן לתבוע.

אווקה קובי זנה: לא, לא.

אווקה קובי זנה: המדינה.

אווקה קובי זנה: משרד המשפטים, הסיוע המשפטי.

מיכל רוזין: הסיוע, אבל צריך לבוא אליך בן אדם, להתלונן, ואז אתה תיתן לו סיוע.

אברהם נגוסה: אתה מקבל על זה פטור מאגרה?

אברהם נגוסה: אגרה להגיש תביעה.

אווקה קובי זנה: לא.

אווקה קובי זנה: אגרת בית משפט.

אווקה קובי זנה: זה גם נמצא בעבודה.

אווקה קובי זנה: בכל מקרה, הסיוע המשפטי כשהוא תובע, יש פטור מאגרה.

אווקה קובי זנה: אבל מה שחשוב, כן מתנהלות תביעות.

אווקה קובי זנה: אנחנו מנהלים תביעה אזרחית נגד חברת דן, נגד חברות נוספות.

איתן כבל: חברים, יצאנו מהנתיב לגמרי.

איתן כבל: לגמרי.

איתן כבל: בבקשה, גברתי תאמר את הדברים, אתה אחרון, אני רוצה לסכם.

איתן כבל: הבנו את העניין.

איתן כבל: העניין הוא כמעט המשפט שפתחתי בו – מצד אחד בצד היהודי, ויש את הצד השני, איפה משרדי הממשלה במאבק הזה.

איתן כבל: אלה שתי הנקודות המרכזיות.

איתן כבל: בבקשה, גברתי.

סיגל ספירמן: סיגל ספירמן, אגודת יהודי אתיופיה.

סיגל ספירמן: אני רוצה לעשות את זה מאוד מהיר כי באמת רוב הדברים כבר נאמרו אבל באמת דובר כבר על הפסקה ההלכתית.

סיגל ספירמן: יש גם עוד עניין שזה חוק השבות, שלא דיברנו עליו.

סיגל ספירמן: לפחות במדינת ישראל שאנשים נמצאים בה היום בגלל החוק הזה, שוב, אין פה מקום באמת לערער ובעצם מה שמדובר פה זה בעניין של חוקים בסמכויות שנמצאות במדינת ישראל.

סיגל ספירמן: איך זה יכול להיות שיש סמכויות כלשהן לרבנות הראשית, ועדיין יש כל מיני גופים כמו בד"ץ העדה החרדית שהם לא עם הסמכויות של הרבנות הראשית, שהם יכולים להחליט במדינה נורמלית שאפשר לבוא למפעל ולשנות תנאים של העובדים.

סיגל ספירמן: הבעיה היא שבעצם ניתנת פה הסמכות לכל מיני גופים כאלה ואחרים כשבע

סיגל ספירמן: צם ידוע פה החוק, החוק ידוע שיש פה אנשים שהם יהודים, אין פה בכלל איפה לשאול את השאלה הזאת, ואם יש את החוק ואם יש את הסמכות לגוף שהוא לא בד"ץ העדה החרדית, אז איך יכול להיות שמגיע בד"ץ העדה החרדית למפעל ועכשיו משנים פה את העובדות?

איתן כבל: תודה, גברתי.

איתן כבל: בבקשה.

יצחק טיים: בנושא הרבנות עצמה אני גם אגיד פה כמה דברים.

יצחק טיים: הרי הרבנות עצמה, ראשי הרבנות עצמם, לא מאמינים ברבנות והם אוכלים בד"ץ.

יצחק טיים: בוא נתחיל מזה, הם לא אוכלים את ההכשר של עצמם.

<< אורח >> יעקב אלתר: מאיפה אתה מביא את המידע הזה?

קריאות: - - -

יצחק טיים: סליחה, אני מבקש שלא יפריעו לי.

יצחק טיים: אני עומד מאחורי הדברים שלי.

יצחק טיים: אני אומר לך, אני בוגר ישיבה לשעבר, למדתי בישיבה תיכונית ואנחנו יודעים בדיוק מה ראשי הישיבות וראשי הרבנות אוכלים.

<< אורח >> יעקב אלתר: ראשי הישיבות זה עניין אחר.

יצחק טיים: עכשיו אני מדבר.

יצחק טיים: זה שאתה באת ליחצן אותם, זה הכול טוב - -

<< אורח >> יעקב אלתר: זה תפקידי.

יצחק טיים: - - אתה עובד אצלם, מקבל משכורת, אתה עושה את העבודה נאמנה.

מיכל רוזין: הרבנים הראשיים אוכלים בבית הכשר רבנות או בד"ץ?

<< אורח >> יעקב אלתר: מה זה הדוגמה הזאת?

<< אורח >> יעקב אלתר: מה זה רלוונטי?

מיכל רוזין: מאוד רלוונטי.

<< אורח >> יעקב אלתר: בגלל זה בדיוק צריך רבנות ממלכתית, שיתנו לכולם.

<< אורח >> יעקב אלתר: הם רוצים להחמיר על עצמם, מה זה הדיון הזה?

<< אורח >> יעקב אלתר: הוא רוצה להחמיר על עצמו, את רוצה שיחמיר על כולם?

<< אורח >> יעקב אלתר: מה זה הטענה הזאת בכלל?

מיכל רוזין: לא.

מיכל רוזין: הטענה הזאת אומרת שבעצם אתם לא מאמינים במה שאתם עצמכם מספקים - -

<< אורח >> יעקב אלתר: הוא רוצה להחמיר על עצמו.

מיכל רוזין: - - ובסופו של דבר על הקרקע הזאת צומחת ההקצנה - -

<< אורח >> יעקב אלתר: אבל הוא חותם על זה, הוא רוצה להחמיר על עצמו.

<< אורח >> יעקב אלתר: אני לא מבין.

מיכל רוזין: - - של הבד"ץ.

מיכל רוזין: בדיוק הפוך – אני גם לא צריכה הכשר רבנות, דרך אגב.

מיכל רוזין: אני לא צריכה אף אחד מזה.

מיכל רוזין: תודה לאל, אבל לא יכול להיות - - -

<< אורח >> יעקב אלתר: בדברים מסוימים ייתכן והם מחמירים אבל מה זה השאלה הזאת.

מיכל רוזין: אתה לא מבין למה – סליחה, כשפוליטיקאים בכירים מזרחיים מש"ס שולחים את הילדים להתחנך בחינוך אשכנזי, אתה לא מבין למה זה מעודד אפליה?

מיכל רוזין: כשהרבנים הראשיים לא אוכלים כשרות של רבנות ראשית, הם אוכלים בד"ץ, אתה לא מבין שבעצם הם מעודדים את העניין הזה שצריך יותר הקצנה?

קריאות: - - -

קריאה: לא, אין שום קשר בין הדברים.

<< אורח >> יעקב אלתר: על בתי ספר אני לא מבין.

מיכל רוזין: דוגמה אישית זה כבר עבר מן העולם?

<< אורח >> יעקב אלתר: על בתי ספר אני לא יודע לענות.

<< אורח >> יעקב אלתר: על כשרות, חלק מהמוצרים אוכלים, חלק מהמוצרים הם רוצים להחמיר על עצמם.

<< אורח >> יעקב אלתר: את רוצה שהם יחמירו על כל הציבור?

מיכל רוזין: אני לא רוצה שיחמירו.

מיכל רוזין: אני רק אומרת שכשהם אלה שמעבירים את המסר – שכן, אמרנו שאתיופים הם יהודים, אבל גם אנחנו לא בטוחים, אז אחר כך יבואו הבד"ץ ויגידו, אנחנו לא מוכנים שיהיו עובדים אתיופים שייגעו באוכל.

מיכל רוזין: זה בדיוק העניין.

מיכל רוזין: כשהם לא עומדים בצורה חד-משמעית מאחורי מה שהם מאמינים בו, אז גם אחרים כמובן מקצינים עוד יותר.

<< אורח >> יעקב אלתר: שאני אקריא לך?

יצחק טיים: כבוד היושב-ראש, עוד לא סיימתי את דבריי.

יצחק טיים: אני יכול להמשיך לדבר?

איתן כבל: בבקשה.

איתן כבל: צודק.

יצחק טיים: בד"ץ העדה החרדית זה 9,000 איש שתופסים את המדינה בצוואר ועושים מה שהם רוצים.

יצחק טיים: זה אותו גוף שמממן את כל אלה שזורקים אבנים על חיילים בהפגנות, וכולם פה סותמים ואף אחד לא מחוקק נגדם חקיקה.

יצחק טיים: הם ארגון טרור לכל דבר - -

איתן כבל: לא, עזוב, אל תלך לשם.

יצחק טיים: - - והם מכתיבים את סדר-היום לרבנות.

איתן כבל: עשה לי טובה, תקשיב.

איתן כבל: בבקשה, תן לנו להיות בתוך הנתיב.

יצחק טיים: אוקיי.

יצחק טיים: לגבי יחידת התיאום, הייתה פגישה בחודש שעבר ודובר עם ראש הממשלה שאין להם כלים והם צריכים את הכלים האלה.

יצחק טיים: אנשים פה בכנסת אמרו לנו לפני שלוש שנים וביקשנו שיעשו חקיקה כנגד גזענות, הם לא רצו ולא מוכנים לעשות את זה והם אומרים, הערבים ייהנו מזה, אז כן, נקריב את יוצאי אתיופיה.

יצחק טיים: בכנסת הזאת אמרו את זה.

יצחק טיים: הנזק הכי גדול לישראל, אגב, הסניף הכי גדול בישראל של ה-BDS זה הרבנות.

יצחק טיים: תבינו, הנזק הוא עצום.

<< אורח >> יעקב אלתר: הופה.

איתן כבל: עזוב את זה.

איתן כבל: די, למה אתה לוקח אותי - - -

קריאות: - - -

יצחק טיים: הם עושים נזק מטורף למדינת ישראל.

יצחק טיים: הם עושים נזק מטורף, זו האמת.

יצחק טיים: תודה.

אברהם נגוסה: רק משפט אחד בעניין החקיקה.

אברהם נגוסה: הגשנו הצעת חוק כדי להגדיל את העונש, את הסנקציה.

אברהם נגוסה: היום זה 50,000 שקלים, ביקשנו להעלות את זה.

יצחק טיים: סנקציה לא מפחידה אותם.

יצחק טיים: גזענות שווה טרור.

איתן כבל: חבר'ה, מספיק.

איתן כבל: אתה לא צריך להתנהג כמוהם.

אברהם נגוסה: ביקשנו שזה יהיה 120,000 שקל.

אברהם נגוסה: משרד המשפטים הפיל את זה, לא הסכימו לזה.

איתן כבל: בבקשה.

אורי נרוב: עורך דין אורי נרוב, אני מהמרכז לנפגעי גזענות.

אורי נרוב: אנחנו גם טיפלנו במקרה של הרב הבלין מקרית גת, פנינו לרבנות הראשית בעניין ההתנהלות הגזענית שלו.

אורי נרוב: ואני רוצה לציין שיש פה כלי שאף אחד לא דיבר עליו, וזה הכלי המשמעתי, הדין המשמעתי שעומד היום נגד רבנים בשירות המדינה, שלא מופעל אף פעם.

אורי נרוב: אנחנו פונים חזור ופנה שוב, הן לשרת המשפטים שיכולה לפעול נגד רבני ערים והן לנציבות שירות המדינה שיכולה לפעול נגד רבנים במועצות אזוריות, ודבר לא נעשה.

אורי נרוב: והיום, אגב, ב-16:00 אחר הצהרים יש דיון בעניינו של שמואל אליהו בדיוק על הרקע הזה של התבטאויות גזעניות שלא נותנים להן מענה, ואין פלא שהרבנים עושים פשוט מה שהם רוצים כי אף אחד לא עוצר בעדם.

איתן כבל: גברתי, אחרונה.

בקי קשת: עורכת דין בקי קשת, מעמותת רבנים לזכויות אדם.

בקי קשת: אני רוצה רק לומר – המלבין פני חברו ברבים כשופך דמים.

איתן כבל: נכון.

איתן כבל: תודה, גברתי.

בת-אל אזמרה אסרסה: משפט אחרון.

בת-אל אזמרה אסרסה: כמו שכולם פה אמרו, באמת הבעיה היא הרבה יותר חמורה.

בת-אל אזמרה אסרסה: אנחנו כנציבות באמת מגישים תביעות, כמו שאמרתי, גם בשם הפונים, גם בשם הנציבות, ואנחנו באמת פועלים המון, אבל אני חושבת שצריכה להיות אמירה – בגלל זה אנחנו גם נפגשים עם הרבנות, בשביל לקבל מהם איזושהי אמירה חד-משמעית בנושא היהדות של יוצאי אתיופיה.

בת-אל אזמרה אסרסה: לכן, להגיד שאנחנו לא מספיק פועלים - -

איתן כבל: לא, אני לא - - -

בת-אל אזמרה אסרסה: - - או משהו דומה, אני לא חושבת שזה נכון.

איתן כבל: תודה.

איתן כבל: אני ברשותך רוצה לסכם את העניין.

איתן כבל: קודם כול, תודה לכל מציעי הדיון המהיר הזה.

איתן כבל: אני לא באתי עכשיו פה להלין אם מישהו עושה יותר או מישהו עושה פחות.

איתן כבל: חברי הכנסת העלו את הבקשה לדיון מהיר בעקבות הכתבה שהוצגה בכאן, שהיא ברורה.

איתן כבל: אין פה יותר מדי, אין כאן איזה דבר שאתה יכול להסתתר מאחוריו או לספר איזה סיפור.

איתן כבל: זו עובדה.

איתן כבל: האנשים פוטרו כי יש מי שחושב שהם אינם - - -

אוריה אלקיים: הוזזו.

איתן כבל: הוזזו.

איתן כבל: אתה צודק, זאת הגדרה נכונה.

איתן כבל: בעצם האמת, זה סוג של, כי בעצם יש כאן שתי אמירות, ואני חוזר ואומר ובהן אנחנו צריכים להתמקד.

איתן כבל: הראשונה נוגעת לעובדה שהם הוזזו כי יש ספק כלפי יהדותם, ובתפקיד המסוים הזה אשר הם עסקו בו, יש הכשר שאומר – זה לי לא מתאים.

איתן כבל: פשוט מאוד.

איתן כבל: זאת אומרת, במקום שמבחינתו לא מדובר ביהודי, הוא לא יכול לעשות את העבודה הזאת.

איתן כבל: כל ניסיון לנסות לדבר בשפה אחרת, ולכן בעניין הזה צריכה לצאת גם פנייה לרבנות הראשית מדוע לא יוצא פסק הלכה של מועצת הרבנות שאומר באופן מפורש וחד-משמעי את העובדה שיהודי אתיופיה הם יהודים לכל דבר ועניין.

איתן כבל: זו נקודה אחת.

איתן כבל: נקודה שנייה נוגעת למשרדי הממשלה הרלוונטיים, ומשרדי הממשלה הרלוונטיים, יש להם את הסמכות, את הכלים, את הכוח לפעול אל מול המפעלים האלה.

איתן כבל: במקרה הזה מדובר עכשיו במפעל ברקן.

איתן כבל: אי אפשר להעמיד את זה ולהפוך את זה לעניין שהוא רק עניין של יחסי עובד-מעביד.

איתן כבל: לא מדובר כאן בשום פנים ואופן בעניין שנוגע ליחסי עובד-מעביד.

מיכל רוזין: זו אפליה.

איתן כבל: את יודעת מה, זה כמה רמות מעל גזענות.

איתן כבל: כי גזענות, אתה יודע, יש כאלה – אז המנכ"ל הזה ככה.

איתן כבל: יש כאן עניין הרבה יותר עמוק, אני רוצה שתבינו, הוא נוגע במקום הכי עדין שלנו כחברה יהודית.

איתן כבל: אני לא נכנס עכשיו לכל השאלות הנוספות, חבר הכנסת אכרם חסון, אני מדבר פה על משהו הרבה יותר עמוק.

איתן כבל: זה כמו בתוך כל קהילה שכל אחד מגדיר מי שייך לקהילה הזו או לא, לדת.

איתן כבל: יש לזה משמעויות שאי אפשר לתאר אותן.

איתן כבל: ואני אומר כאן בעניין הזה, עם כל הכבוד, וכל תקנה, כל חקיקה שמקדמת עניין, אנחנו מברכים עליה, אבל בכלים שעומדים לרשות המשרדים היום - לא לתקן, לא מחר בבוקר - מי שעושה זאת, צריך שייאמר בצורה ברורה, יש למדינה את הכלים כדי להפעיל לא רק סנקציות, לא סנקציות במובן רק עונש עד שיסתיים ההליך המשפטי מי יודע מה יהיה.

מיכל רוזין: להשעות תקציב.

איתן כבל: אלא להשעות תקציב, לעשות.

איתן כבל: יש סדרה ארוכה של פעולות שאפשר לעשות אותן.

מיכל רוזין: אם רק רוצים.

איתן כבל: זו החלטה.

איתן כבל: הבד"ץ עושה כי הוא יכול.

איתן כבל: הוא פשוט יכול.

איתן כבל: אם היה גורם שעומד מולו ואומר – חברות וחברים, עד פה, זה הכול.

איתן כבל: האמת צריכה שתיאמר.

איתן כבל: אם היה העולם רק מתייחס לעובדה שרק חרדים אדוקים משתמשים ביין של הבד"ץ, ניחא.

איתן כבל: אבל בעקיפין, או שלא בעקיפין, כולם שותפים בזה.

איתן כבל: כל מי שהוא שומר מסורת בדרך כזו או אחרת או מגדיר את עצמו דתי בצורה כזו או אחרת, בשורה התחתונה הוא שותף.

אוריה אלקיים: וגם מי שלא.

אוריה אלקיים: סתם קונה יין.

איתן כבל: לא.

איתן כבל: הסיכוי שאדם מן היישוב לא יקנה בגלל זה הוא קלוש.

איתן כבל: אתה מסכים איתי.

<< אורח >> יעקב אלתר: זה גזענות.

<< אורח >> יעקב אלתר: צריך לא לקנות ברקן.

מיכל רוזין: לא קונים.

<< אורח >> יעקב אלתר: עד שהם יתקנו את זה.

מיכל רוזין: לא קונים.

מיכל רוזין: לא שותים.

איתן כבל: זה המשפט שאני רוצה לומר לכם.

איתן כבל: אני לא יכול להכריח אף אחד אבל אני כן יכול לבוא ולומר שכל עוד אין הוכחה ברורה, חדה ושאיננה משתמעת לשתי פנים, שיקבי ברקן – אני אומר את זה ככה – עד שיקבי ברקן לא יעסיקו אתיופים בכל המקצועות הנדרשים האמורים - -

מיכל רוזין: יחזירו את האנשים האלה הספציפיים גם לעבודה שלהם.

איתן כבל: - - בתוך היקב, אני בוודאי לא קונה מהם, והייתי מצפה שכל יהודי – וגם לא – ישראלי, לאות הזדהות נגד הגזענות הזו שמתקיימת שם.

איתן כבל: אין לי יותר, זאת אומרת להתחיל להפעיל כלים עד שהרבנות תעשה ועד שאלה יעשו, לפחות אולי אנחנו כחברה נביע את הסולידריות שלנו כלפי אחינו האתיופים.

איתן כבל: תודה רבה, הישיבה נעולה.