הוועדה לענייני ביקורת המדינה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 360, 2018-10-17 09:30

שלי יחימוביץ': שלום לכולם, בוקר טוב לכולן.

שלי יחימוביץ': אני מכנסת את הוועדה הזאת בנושא כאוב שיש לגביו דוחות חוזרים ונשנים של מבקר המדינה והוא מדובר שוב ושוב.

שלי יחימוביץ': הסיבה שכינסתי את הוועדה היא שבכל מקום ותחת כל עץ רענן כל אחות שאני פוגשת חוזרת עם אותו טקסט קשה בפיה ומתארת מציאות שהיא בלתי נסבלת של עבודה מאוד-מאוד-מאוד קשה סביב השעון, של שכר מאוד נמוך, של שחיקה, של אלימות מתמדת.

שלי יחימוביץ': והאישי מצטבר לכללי, ובכללי אנחנו יודעים שאנחנו נמצאים בסיטואציה בלתי אפשרית של המקצוע החשוב הזה שמציל חיי אדם, ובלתי אפשרית על-פי כל מדד אפשרי, גם מדד האחיות פר נפש, שאצלנו הוא 4.9 ל-1,000 חולים וב-OECD הוא 9.8, כן?

קריאה: 9.3.

שלי יחימוביץ': 9.3, כשהמצב הולך ומחמיר, לא הולך ומשתפר.

שלי יחימוביץ': כלומר, בעצם אחות בישראל עובדת פי שתיים מאחות – על-פי ממוצע OECD, כשכמובן יש מדינות ב-OECD שאנחנו היינו רוצים להשתוות אליהן, שבהן המצב הרבה יותר טוב.

שלי יחימוביץ': עכשיו לנתונים המספריים היבשים האלה יש פנים ושמות.

שלי יחימוביץ': אנחנו רגילים אמנם לדבר תמיד על זמינות שירותי בריאות ועל מערכת הבריאות ביחס לאיך שהיא משפיעה על החולים ועל המטופלים, אבל בסופו של דבר חוט השדרה המרכזי של מערכת הבריאות הן האחיות.

שלי יחימוביץ': זה חוט השדרה.

שלי יחימוביץ': והסיטואציה הזאת – שמקצוע כל כך יקר וכל כך חשוב וכל כך משמעותי, עם איכות כל כך גבוהה של העוסקות בו, הוא מקצוע שהולך ונשחק באופן כל כך חמור וכל כך קשה – צריכה להטריד אותנו ולמנוע שינה מעינינו, ממש כך.

שלי יחימוביץ': כמובן שהישיבה הזאת תוקדש לאחיות שידברו כאן, לא כולן, לצערי הרב, אבל כמה שיותר.

שלי יחימוביץ': ופרופ' איתמר גרוטו, המשנה למנכ"ל משרד הבריאות, כמובן יאמר את דברו.

שלי יחימוביץ': אבל קודם אנחנו נשמע את עיקרי הדוחות האחרונים של מבקר המדינה בסוגיה הזאת.

שלי יחימוביץ': הבנתי שליאורה הייתה אמורה להציג את הדוחות.

דן בנטל: כן, היא לא פה.

שלי יחימוביץ': אוקיי, אז מי מציג?

דן בנטל: אני אציג בכמה מילים.

שלי יחימוביץ': אוקיי.

דן בנטל: הנושא קודם כול מאוד-מאוד חשוב.

דן בנטל: כפי שאמרה היושבת-ראש, משרד מבקר המדינה התייחס לסוגיה - -

שלי יחימוביץ': דן, תציג את עצמך.

דן בנטל: דן בנטל, מנהל האגף לביקורת מערכת הבריאות.

דן בנטל: - - כפי שאמרה היושבת-ראש, התייחסנו לזה בעשור האחרון בשבעה דוחות ביקורת, כאשר דוחות הביקורת היו על מערכת האשפוז הכללית, על מערכת הבריאות ואשפוז הנפש ועל טיפות חלב.

דן בנטל: בשלושת המערכות האלה ניכר מחסור מאוד גדול באחיות כאשר הבעיה היא גם תקנים לא נכונים, כמו שאמרנו, חצי מ-OECD.

דן בנטל: ואם נשווה לדוגמה לשוויץ – 17 אחיות ל-1,000 נפש; דנמרק – 17 אחיות ל-1,000 נפש.

דן בנטל: אנחנו רחוקים מהטופ של ה-OECD.

דן בנטל: והבעיה השנייה היא גם כשלפעמים יש תקנים, התקנים לא מאוישים.

דן בנטל: קשה למצוא אחיות למספר סוגים, למספר מקצועות.

דן בנטל: יתרה מזאת, מצאנו בחלק מהביקורת – תכף אגיד גם באיזה – שתקנים קיימים של אחיות משמשים לדברים אחרים, לפקידה.

דן בנטל: מנהל מחלקת אשפוז מעסיק פקידה שהיא על תקן אחיות.

דן בנטל: זה עוד גוזל מהמעט שיש בתקינה.

דן בנטל: בטיפות חלב יש תקינה אמנם מ-2007, שהיא תקינה יותר חדשה, יחד עם זאת ראינו שהוטלו אז משימות נוספות רבות ללא שינוי תקנים, כלומר, אין עדכון של התקנים.

דן בנטל: בבריאות הנפש, דוח שפרסמנו רק השנה, במאי 2018 מראה שגם שם תקינה נמוכה.

דן בנטל: האחיות שם לא מתמודדות עם אלימות כלפי הצוותים, אלימות רבה.

דן בנטל: ובמערך האשפוז הכללי, בשלושה דוחות חשובים – בעצם בארבעה, הראשון היה על שמירה על כבוד החולה וזכויותיו – ראינו שפוגעים בחוק.

דן בנטל: פשוט יש פגיעה בחוק, לא מטפלים כמו שצריך בחולים.

דן בנטל: בדוח על הפעלת חדרי ניתוח עלה באופן משמעותי מחסור באחיות ותקינה ארכאית.

דן בנטל: בדוח על מחלקות פנימיות שעשינו – גם שם המצב קשה מאוד.

דן בנטל: אחות או שתיים בלילה על 40 חולים.

דן בנטל: זה גורם למשפחות לשכור אנשים, לשבת בעצמם.

דן בנטל: והדוח הוותיק ביותר, הדוח המפורסם על הזיהומים בבתי החולים – גם שם, בגלל מחסור בתקנים לאחיות, מתקשים בתי החולים לתת טיפול הולם לנשאי חיידקים עמידים כדי למנוע מחולים אחרים להידבק במזהמים.

שלי יחימוביץ': כן, ועל זה אנחנו דנים כאן בישיבות החוזרות ונשנות: על התמותה מזיהומים במערכת הבריאות, על אלפי מקרי מוות בתוך מערכת הבריאות בגל זיהומים.

דן בנטל: אני רוצה רק לסיים בזה שמכל הביקורות אנחנו רואים שהאחיות הן עמוד השדרה של מחלקות האשפוז.

דן בנטל: הן נושאות בעיקר הנטל, וכנראה שצריך לעשות איזה שינוי משמעותי בתחום הזה.

דן בנטל: ואני שמח מאוד על הדיון.

דן בנטל: אולי משהו יקרה.

שלי יחימוביץ': פרופ' גרוטו, לפני שאנחנו פונים אלייך ומאפשרים לך בפנים משורת הדין - -

איתמר גרוטו: כן, אני יודע.

שלי יחימוביץ': - - להציג מצגת, דבר שאני לא אוהבת בדרך כלל, אני רוצה קודם כול – דודי, אתה רוצה לומר כמה דברים?

דוד אמסלם: כן.

שלי יחימוביץ': אז דודי ועוד שתיים-שלוש אחיות ידברו.

שלי יחימוביץ': אתה תציג את המצגת ואנחנו נחזור לאחיות.

שלי יחימוביץ': יו"ר הקואליציה, חבר הכנסת דודי אמסלם, בבקשה.

דוד אמסלם: בוקר טוב.

דוד אמסלם: איתמר, רציתי לדעת באמת איך קבעתם את התקן.

דוד אמסלם: האם זרקתם קוביות ויצא?

דוד אמסלם: או שזה תקן שנקבע לפני 50 שנים והמערכת השתנתה ושכחתם לעשות התאמות?

דוד אמסלם: לפי תפיסתי, בבית החולים מי מתאשפז יש – אני מניח שצריך לבדוק כמה פעולות אמורים להיעשות מול בן אדם מסוים, כמה מיטות יש באותה מחלקה, ולפי זה אתה גוזר את התקן.

דוד אמסלם: זה נשמע לי היגיון.

שלי יחימוביץ': התקינה האחרונה נעשתה ב-1990.

שושי גולדברג: 1994.

שלי יחימוביץ': 1994.

דוד אמסלם: לא יכול להיות.

דוד אמסלם: הרי בסופו של דבר, אני מניח שהתקן לא בא להסדיר את הרווחה של האחיות, שישתו קפה ושישנו צהריים.

דוד אמסלם: אז, א', איך יכול להיות שהתקן הממוצע של ה-OECD הוא X ואנחנו חצי X?

דוד אמסלם: אני לא מדבר כרגע על המדינות המתקדמות יותר ב-OECD.

דוד אמסלם: והאם יש לכם תוכנית עבודה, כן, איך אנחנו בעצם מגיעים ליעדים או בעצם לתקן של ה-OECD, שאני מניח שאתם בוודאי רוצים לשאוף לשם?

דוד אמסלם: תראה, אני הייתי, לצערי הרב, פעמיים בבתי חולים, כשלוויתי חולה לאורך הרבה זמן.

דוד אמסלם: אני אומר לך באופן חד משמעי: אם המשפחה לא איתו הוא בבעיה קשה.

דוד אמסלם: קשה.

דוד אמסלם: הוא יכול למות דרך אגב.

קריאה: באמת.

קריאה: זה אמיתי.

דוד אמסלם: לכן אני רוצה לספר לך שחלק מאזרחי מדינת ישראל לוקחים את זה כנתון וכבר הם באים לבית החולים וכך הם מתארגנים בתוך המשפחה, שולחים בן אדם וכו'.

דוד אמסלם: זה לא מתקבל על הדעת.

דוד אמסלם: עוד מעט הם גם יביאו את התרופות לשם.

דוד אמסלם: אתה יודע, הייתי באוקראינה, ישבתי עם איזה מישהו ישראלי שפתח בית חולים שם.

דוד אמסלם: שאלתי אותו על המערכת הציבורית, אז הוא אמר לי: כל מי שבא לבית חולים גם צריך להביא את סכיני הניתוח, את התרופות, את הכול.

דוד אמסלם: עובד שם רופא, אתה צריך להביא לו את הכול ואז הוא מטפל בך.

דוד אמסלם: אני מניח שאנחנו לא רוצים להגיע למצב הזה במדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': דודי, אני רוצה שהוא יענה לך אחר כך כדי להשאיר אותך פה ושלא תלך.

דוד אמסלם: לא, אני חייב ללכת.

שלי יחימוביץ': לא, לא, אני רוצה שתישאר.

דוד אמסלם: אני אסביר גם למה.

דוד אמסלם: אני באתי באמת בגלל שבקשו ממני להגיע.

דוד אמסלם: אני גם באתי לראות כאן אישה שאני מאוד אוהב והרבה זמן לא ראיתי אותה.

שלי יחימוביץ': אנחנו נסדר לך ישיבות ועדה כדי להיפגש עם המשפחה.

דוד אמסלם: אבל אני חושב שהנושא חשוב מאוד.

דוד אמסלם: יש לי פשוט – אני דחיתי פגישה משעה 9:30, ואני כבר מאחר בעשר דקות, אבל היה חשוב לי באמת להעביר את המסר הזה לאיתמר, בגלל שאני חושב שלפני שעושים את כל הרפורמות יש את הבסיס.

דוד אמסלם: מתחילים מהבסיס, ואחרי זה עושים כל מיני דברים חשובים, אבל קודם כול הבסיס.

שלי יחימוביץ': דודי, אבל אני כן רוצה לבקש ממך להיות שותף להחלטות שנחליט כאן לטובת האחיות.

דוד אמסלם: בוודאי, תערבי אותי.

דוד אמסלם: כן.

שלי יחימוביץ': ולהיות שותף במאבק ובמהלכים שאנחנו יכולים לנהל, ואנחנו יודעים שהחשיבות שלך היא מאוד גדולה בעניין הזה.

דוד אמסלם: תשתפי אותי בסופו של דבר גם בסיכומים שעשיתם.

דוד אמסלם: ואנחנו שותפים ביחד, אני לא רואה את זה כסוגיה של קואליציה-אופוזיציה.

דוד אמסלם: יש פה איזשהו משהו שצריך לפתור אותו.

שלי יחימוביץ': מצוין.

שלי יחימוביץ': גם אני מסכימה איתך לחלוטין.

שלי יחימוביץ': יופי.

דוד אמסלם: שבאמת יהיה לכם המשך דיון פורה.

דוד אמסלם: אני מצטער שאני צריך לעזוב.

שלי יחימוביץ': טוב, תודה.

איתמר גרוטו: תודה רבה.

שלי יחימוביץ': איריס שפיגל נמצאת פה?

שלי יחימוביץ': איריס היא אחות אחראית בחדר פעולות במרפאת אף-אוזן-גרון, בבית החולים איכילוב, אחות כבר 25 שנה, בבקשה.

שלי יחימוביץ': רק אני מבקשת מכל הדוברות והדוברים לקצר, להיות תמציתיים כדי שנוכל לאפשר לכמה שיותר לומר את דברם.

איריס שפיגל: ברור.

שלי יחימוביץ': רגע, יש לי עוד בקשה.

שלי יחימוביץ': כיוון שאנחנו, כל מי שיושב סביב השולחן, ולפעמים טוב שמגיע מישהו כמו חבר הכנסת דודי אמסלם ושואל את שאלות הטעם האלה והוא לא ממש מעורה בקושי הנוראי בתקצוב החסר של מערכת הבריאות.

שלי יחימוביץ': אז אני מבקשת – בהינתן המגבלות שאנחנו יודעים עליהן, המגבלות התקציביות, השחיקה של מערכת הבריאות – שכל אחד בסוף דבריו ייתן איזשהו אקשן, אייטם שלדעתו יכול להיעשות כאן ועכשיו.

שלי יחימוביץ': בבקשה.

שלי יחימוביץ': אתגרתי אותך.

איריס שפיגל: אתגרת אותי.

איריס שפיגל: טוב, בוקר טוב לכולם.

איריס שפיגל: אני מאוד מתרגשת מהדיון הזה כי אני חושבת שהדיון הזה מאוד-מאוד חשוב לכולנו כאחיות.

איריס שפיגל: אנחנו, קבוצה של אחיות, הגענו פשוט למצב שאנחנו נמצאות כאן היום כדי לדבר איתכם ולהסביר לכם ולתאר בפניכם את חיי היום יום שלנו בתוך המערכת, מערכת שמתישה פיזית ונפשית.

איריס שפיגל: חוויות האלימות שלנו הן ברמה היום-יומית.

איריס שפיגל: אין כאן אח או אחות שיושבים בתוך החדר הזה שלא חוו לפחות פעם אחת אירוע אלימות כלשהו.

איריס שפיגל: אני אתאר את היום יום שלי בתור אחות של חדר פעולות שנמצא בתוך מרפאה.

איריס שפיגל: אני מתפקדת כאחות אחת, שעושה שלוש פעולות: אחות קבלה, אחות חדר הניתוח ואחות התאוששות באותו תפקיד.

איריס שפיגל: לפעמים גם אני עושה את התפקיד של הסניטר, המנקה והמזכירה מאחר ואין לנו תקינה בתוך המרפאה לצוות הזה.

איריס שפיגל: אני מתחילה את הבוקר ב-8:30 עם 10, 11 ניתוחים שרשומים לי, וניתוחים דחופים שנכנסים מימין ומשאל, דבר שיוצר לחץ עצום בחוץ בפני האנשים שעומדים לפני פעולה לא פשוטה, הניתוח זה לא פעולה פשוטה.

איריס שפיגל: מה גם שהניתוחים נעשים בהרדמה מקומית, שיוצרים עוד יותר לחץ אצל המטופלים.

איריס שפיגל: הפסקות אוכל והליכה לשירותים הן פריבילגיה, אם אני מצליחה להגיע.

איריס שפיגל: ואני בטוחה שגם יאנה, בתור אחות חדר ניתוח, ויושב כאן עוד אח מחדר ניתוח, שיגידו לכם את זה, שזה באמת פריבילגיה לאכול וללכת לשירותים מבחינתנו.

איריס שפיגל: מה גם שבמסגרת אקרדיטציות בבתי החולים נוספו לנו אין-ספור מדדים שאנחנו צריכים להכניס לתוך המחשב.

איריס שפיגל: דברים שיוצרים איזשהו נתק בינינו לבין המטופל.

איריס שפיגל: אנחנו יותר זמן עם הפרצוף בתוך המחשב למלא את המדדים מאשר לשבת עם המטופל והמשפחה, לנסות להסביר, להרגיע, בעצם לראות אותו כדבר הוליסטי ופחות כעוד מישהו על המחשב שלי שאני צריכה לתקתק אותו מהר-מהר, ואופ, אופ בוא נסיים את הפעולה שלך ותלך הביתה.

איריס שפיגל: לא, כל החלק שאני הגעתי איתו לסיעוד לפני 25 שנה באיזשהו מקום הלך והתמוסס ונשארנו יותר כאחיות של "תכניסי את זה לתוך המחשב, תעבדי, תעשי יותר".

איריס שפיגל: זה פחות.

איריס שפיגל: אני חושבת שהבדיקה הזאת ב-1990 כשאני התחלתי בית ספר לאחיות כבר לא כל כך דומה למה שהיום קורה בשטח.

שלי יחימוביץ': פחות טיפול בחולה ויתור טפסים.

איריס שפיגל: ויותר טפסולוגיה, מחשבים, יותר עבודה פחות פרונטלית מול המטופל, אלא לפעמים אני אומרת לו: אני מתנצלת שאני עם הפרצוף לתוך המחשב, אבל אני איתך.

איריס שפיגל: תביני שאני צריכה להתנצל כי אני צריכה למלא את כל החלק הזה.

איריס שפיגל: כולנו כאן, ואני עכשיו מקצרת, אני אתן גם למלר"ד - - -

שלי יחימוביץ': משפט אחרון, כן.

איריס שפיגל: כן.

איריס שפיגל: כולנו הגענו למקצוע הזה מתוך ייעוד ומתוך אהבה.

איריס שפיגל: באמת, אני אוהבת את המקצוע הזה, 25 שנים פלוס מראות שאני אוהבת את המקצוע הזה.

איריס שפיגל: אני חושבת שזה המקצוע הכי נפלא בעולם.

איריס שפיגל: היה יותר קל אם היו לנו יותר אחיות שהיו מגיעות ונכנסות למערכת.

איריס שפיגל: ולא שעל האחיות יגידו שעכשיו סיימו 3,000 אחיות בית ספר לאחיות, יגידו לאח: לא, אנחנו לא יכולים לקבל אותך לעבודה כי אין תקינה, תעבור דרך קרן מחקרים.

איריס שפיגל: זה עצוב בעיניי, מאוד-מאוד עצוב, שבסך הכול אנחנו כן רוצים אותם במערכת, אבל אנחנו מוכנים לקבל אותם דרך הדלת האחורית.

שלי יחימוביץ': איריס, משפט האחרון.

איריס שפיגל: זהו, סיימתי.

איריס שפיגל: אני מודה לכולם.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

שלי יחימוביץ': ניצה פדידה שמש, יו"ר ועד האחיות בבית החולים הדסה, אחות כבר 35 שנה.

שלי יחימוביץ': בבקשה, ניצה.

ניצה פדידה שמש: שלום לכולם.

ניצה פדידה שמש: אני נרגשת מהמעמד, ומודה לך מאוד שהזמנת אותי.

ניצה פדידה שמש: אני מביאה את רוח השטח גם של בית החולים הדסה ומתוך היותי יושבת-ראש, וכחברה של כל יושבי-הראש.

ניצה פדידה שמש: ורוח השטח – אם אנחנו הולכים לכיוון הפנימיות, אחיות לא רוצות לבוא לעבוד במחלקה פנימית.

ניצה פדידה שמש: שש משמרות בשבוע מתוך שבעה ימי עבודה, משמרות רצופות ערב-בוקר-לילה, אין חיים.

ניצה פדידה שמש: אני חוזרת על מה שנאמר: אין תקינה, לא של מיטות, יש חסר של מיטות, פועל יוצא של מצוקת האחיות, חסר כוח אדם, חוסר תיקנון למיטות, החולים יותר מורכבים.

ניצה פדידה שמש: כשאני התחלתי לפני 35 שנה מונשמים היו רק ב-ICU, ביחידה לטיפול נמרץ נשימתי.

ניצה פדידה שמש: היום יש בפנימיות, בכירורגיות, בפלסטיקה.

ניצה פדידה שמש: הזיהומים רבים.

ניצה פדידה שמש: יש מחלקות שמקצות חצי מחלקה ל-CRACK-UP, ואז מוציאים מהתקינה.

ניצה פדידה שמש: ויוצא שאחיות קורסות בעומס היום-יומי.

ניצה פדידה שמש: אין תיקנון, יש עומס עבודה.

ניצה פדידה שמש: אני מתחברת למה שאמרה איריס, המחשוב, האקרדיטציה, כל זה פוגע במתן השירות ובאיכות הטיפול, ואחד ועוד אחד, זה מוביל לאלימות כזו או אחרת, לתסכול של המטופלים ואז ידינו קצרו מלהושיע.

ניצה פדידה שמש: חסר זה, חסר זה, האחות היא – אני מצטטת את אילנה – בובספוג, כל מה שייתנו לה היא תעשה בשמחה, אבל בשמונה שעות של משמרת זה קצר, זה קשה וזה מתסכל.

ניצה פדידה שמש: ואחיות מתוסכלות לא רוצות לבוא.

שלי יחימוביץ': בתור מתבוננת ותיקה מאוד וגם כיו"ר ועד, איפה עומדים המאבקים לטובת האחיות?

ניצה פדידה שמש: אנחנו מנסים לדרוש תיקנון נכון כל הזמן.

ניצה פדידה שמש: אם לא היה משנת 1994, אומרת שושי, 1997 - - -

שלי יחימוביץ': כמה הסתדרות האחיות מחויבת לדבר הזה ופועלת באופן מובהק?

ניצה פדידה שמש: "מחויבת" זה – נמצאים פה אורי ושאול מחויבים.

קריאה: לא מספיק.

ניצה פדידה שמש: אבל אני חושבת שמשרד האוצר סוגר את דלתותיו לפתוח תקציבים.

ניצה פדידה שמש: המקצוע שלנו הוא מקסים, הוא חמלתי, הוא הרואי, אבל אחיות היום לא רוצות.

ניצה פדידה שמש: הדור הצעיר לא רוצה.

ניצה פדידה שמש: באות, לומדות, אבל בפועל לבוא לעבוד בפנימי?

ניצה פדידה שמש: לפני כמה שנים היה מתן תמריץ לפנימיות, נכון אורי?

ניצה פדידה שמש: נתנו תמריצים.

אורי פליישמן: כן.

שאול סקיף: ב-2001.

ניצה פדידה שמש: זה קצת עזר, האחיות קיבלו תמריץ למשכורת, קיבלו דרגה.

ניצה פדידה שמש: זה גם יכול להיות אחד הפתרונות.

ניצה פדידה שמש: אני חושבת שהפתרון – מעבר לתיקנון נכון של מיטות שלא יחסרו, והאחיות כפועל יוצא – זה שנת שבתון לאחיות.

קריאה: נכון.

ניצה פדידה שמש: השחיקה היא נוראית.

ניצה פדידה שמש: אין לנו שום אוויר לוונטילציה, חצי שנת שבתון.

ניצה פדידה שמש: אימא שלי לימדה אותי לבקש הרבה כדי לקבל חלק.

ניצה פדידה שמש: בואו נבקש שנה כדי שאולי ייתנו חלק ונצא ללמוד, ונצא להתאוורר.

שלי יחימוביץ': תודה, תודה רבה, ניצה.

שלי יחימוביץ': דובר אחרון לפני פרופ' גרוטו, וזה לא יהיה הדובר האחרון בכלל, שאול סקיף, יו"ר חטיבת בתי החולים בהסתדרות האחיות.

שלי יחימוביץ': שאול, בבקשה.

שאול סקיף: קודם כול, שלום לכולם, בוקר טוב.

שאול סקיף: אני חושב שזה דיון חשוב מאוד.

שאול סקיף: יש כאן באמת בעיה מערכתית קשה ביותר במדינת ישראל עם מערכת הבריאות בכלל.

שאול סקיף: אנחנו כחלק ממנה סופגים את זה כל יום.

שאול סקיף: אני, אחרי הרבה שנים שהייתי אח במערכת, הרמתי דגל, נכנסתי לוועד ומאז אין יום שאנחנו לא נלחמים כדי לנסות לתקן ולשפר את המצב.

שאול סקיף: אלא שיש כאן בעיה.

שאול סקיף: יש כאן בעיה של תת-תקצוב נוראי, נוראי של מערכת הבריאות, חוסר פיתוח של תשתיות, של פתיחת מחלקות.

שאול סקיף: יש כאן מצב שהגורמים המקצועיים מכניסים דברים, כמו שאמר חבר הכנסת אמסלם, רותמים את העגלה לפני הסוסים, מכניסים אקרדיטציה לפני שמביאים כוח אדם ותקנים.

 << אורח >> מיכל ברמי: אבל יש אישור של - - -

שאול סקיף: רגע, אני לא הפרעתי לך, אל תפריעי לי.

יאנה שפק: אבל למה אתה צועק על יאנה?

שאול סקיף: לא, מיכל, סליחה, אני מצטער.

שאול סקיף: אני פשוט רואה את זה בזווית עין.

שלי יחימוביץ': אני הייתי רוצה אבל שהאחיות תרגישנה בנוח להגיד את דברן, ושלא יהיה כאן איזשהו איום ולו מרומז.

שאול סקיף: לא, בסדר.

שאול סקיף: תראי, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, אנחנו עושים – ואנשים צוחקים עלינו כשאנחנו אומרים את זה – ימים ולילות בנושא הזה כדי לשפר את המצב יום יום.

שאול סקיף: אנחנו לא יודעים להכריח את הממשלה, שישב פה יושב ראש הקואליציה, ולא יודעים להכריח את המדינה להביא תקציבים.

שאול סקיף: אנחנו עושים את זה במידה שאנחנו, בגזרה שלנו לאחיות.

שלי יחימוביץ': "אנחנו" זה ההסתדרות?

שאול סקיף: אנחנו הסתדרות האחיות.

שאול סקיף: אנחנו ככה: קודם כול, היו שני עשורים מאוד קשים – אם את רוצה שנפרט את כל העניין, זה יהיה ארוך.

שלי יחימוביץ': לא, לא.

שאול סקיף: אבל היו שני עשורים קשים מאוד.

שאול סקיף: אחד, בגלל שמישהו שכח שעליה מברית המועצות תיפסק וחשב שיהיו לו אחיות עד אין סוף - -

יאנה שפק: - - -

שאול סקיף: - - והפסיק את ההכשרה – רק רגע, בבקשה – ואז היה כאוס מוחלט מבחינת כמות האנשים שבכלל רצתה להגיע לתוך המקצוע הזה.

שאול סקיף: והפעם השנייה הייתה כי הייתה מדיניות ממשלתית של כיסוח כל דבר שיש בו – להפריט, להפריט, פשוט להפריט, את הכול להפריט, ואת הכול להוציא החוצה, והשר"פ חגג, והרופאים עפו להם כולם ל"מדיקל" ול"אסותא", ובתי חולים נשארו קורסים בפני עצמם.

שלי יחימוביץ': שאול, יש לך הצעה, יש לך איזשהו אקשן, אייטם לכאן ועכשיו?

שאול סקיף: ברור.

שאול סקיף: זה תקציב, כסף, כסף.

שאול סקיף: צריך לבנות מחלקה.

שאול סקיף: אני רוצה לומר לך, הגיעה מנהלת חדשה – אני יושב ראש הוועד גם בבית חולים אסף הרופא – אני התייצבתי אצלה יומיים אחרי, לא נתתי לה יום חסד, לא 100 ימים.

שאול סקיף: התייצבתי ואמרתי לה: תשמעי, אני עוד חורף כזה עם הפנימיות לא עובר, לא עובר, אצלי זה לא עובר.

שאול סקיף: אמרה לי: מה אתה מציע?

שאול סקיף: יש איזשהו מבנה שהוא כבר בנוי, שפורק משום מה.

שאול סקיף: המקום הזה היה מנוהל דרך קרן מחקרים, זה היה מחלקות סיעודיות של בתי אבות, כמו בית אבות, והוא התפנה.

שאול סקיף: לוקח שנה שלמה, במקום שהוא כבר בנוי, להתאים אותו להיות מחלקה פנימית.

יאנה שפק: מי יעבוד שם?

שאול סקיף: רגע, שוב אני אומר: יש כאן ביצה ותרנגולת.

שאול סקיף: אני מאמין שהאסטרטגיה שלנו והטקטיקה שלנו בסופו של עניין משפרות, לא במספיק כי לא מביאים תקציבים מספיקים.

שאול סקיף: וזה מקומי ואנחנו נאבקים - - -

שלי יחימוביץ': אוקיי, שאול, אני מפסיקה אותך כי אני צריכה לשלוט בזמנים.

שלי יחימוביץ': אנחנו גם מוגבלים בישיבה הזאת כי המליאה מתחילה ב-11:00.

שאול סקיף: אני רק אתן מילה אחת, שיפתחו - - -

שלי יחימוביץ': לא, לא.

שלי יחימוביץ': סליחה.

שאול סקיף: שיפתחו עוד מיטות פנימיות, אז לא יהיה עומס.

שלי יחימוביץ': שאול, הבנתי.

קריאה: מה זה קשור לפתיחת פנימיות?

שלי יחימוביץ': רגע אחד, אני מבקשת שקט.

שאול סקיף: זו דוגמה.

שלי יחימוביץ': שאול, תראה, קודם כול שלא יהיו אי הבנות.

שלי יחימוביץ': אני בטח לא מאשימה את ארגוני העובדים, כן.

שאול סקיף: אני מודה לך.

שאול סקיף: יש כאלה שכן.

שלי יחימוביץ': זה ברור לי לחלוטין שיש כאן התנהלות שגם המניע שלה הוא תפיסת עולם ואידאולוגיה של לייבש את השירות הציבורי.

שאול סקיף: נכון.

שלי יחימוביץ': ולקצץ, ולקצץ, ולהביא את המערכת הכל כך חשובה הזאת לתת-תקצוב כשהחלק המופרט הולך וגדל כל הזמן.

שלי יחימוביץ': אבל, ויש אבל גדול, גם אתה וגם אני מאמינים מאוד בעבודה המאורגנת, מאוד, ובכוח שלה.

שאול סקיף: חד משמעית.

שלי יחימוביץ': אני יודעת, אני מכירה אותך.

שלי יחימוביץ': אני יודעת שכוונותיך טובות, שיש לך תפיסת עולם רחבה בעניין הזה.

שלי יחימוביץ': וכאן השאלה היא בכל זאת – כיוון האחיות זה מקצוע כל כך חשוב, וכיוון שהן מאוגדות, וכיוון שיש להן גם כוח להשתמש בכל הכלים העומדים לרשות המקצוע החשוב הזה כדי לתבוע את התביעה הזאת בקול רם וצלול, וכיוון שאנחנו יודעים שבמידה רבה זה תיעדוף של ההסתדרות על מה היא נלחמת – אני לא מבינה למה המאבק הזה לא מרים ראש באופן שכל המדינה תירעד.

שלי יחימוביץ': אני לא מבינה את זה.

שלי יחימוביץ': תודה על מחיאות הכפיים, אבל זאת הייתה שאלה עניינית באמת.

שלי יחימוביץ': זו לא הייתה שאלה מתגרה.

שאול סקיף: אני חושב, עוד פעם - - -

אורי פליישמן: אם יורשה לי - - -

שלי יחימוביץ': מי אתה?

אורי פליישמן: אני אורי פליישמן, מנכ"ל הסתדרות האחיות.

שלי יחימוביץ': אתה אח במקצוע שלך?

אורי פליישמן: לא.

שלי יחימוביץ': אז אני לא רוצה לשמוע.

שלי יחימוביץ': אני רוצה לשמוע רק אחים ואחיות.

שאול סקיף: אז אני אומר את מה שאורי רצה לומר.

שאול סקיף: ואורי הוא המנכ"ל שלנו ואנחנו גאים על זה שהוא המנכ"ל שלנו ונותן לנו הרבה מאוד תמיכה ועזרה, עושה הרבה מאוד דברים למען הארגון.

שלי יחימוביץ': כן, אבל מכיוון שיושבות כאן הרבה מאוד נשים שחיות כל יום את חייהן, אז עם כל הכבוד לגבר שממנכ"ל את הארגון שלהן, אני מעדיפה שהן ידברו ולא גבר.

אורי פליישמן: אני לא רוצה לדבר עליהן - - -

שלי יחימוביץ': לא, לא.

שלי יחימוביץ': אל תענה לי, סליחה.

שלי יחימוביץ': אל תענה לי.

שאול סקיף: לא.

שאול סקיף: אורי, אורי, עזוב.

שלי יחימוביץ': כן.

שלי יחימוביץ': ושאול, אתה שונה כי אתה מדבר שונה.

אורי פליישמן: זו אמירה אומללה.

שאול סקיף: אני לא רוצה להסיט את הוויכוח – אורי, די.

שאול סקיף: אני לא רוצה להסיט את הוויכוח למקומות האלה.

שאול סקיף: אני חושב שהנושא חשוב, קריטי - - -

שלי יחימוביץ': ולשאלתי?

שאול סקיף: כן, אני אסביר.

שאול סקיף: אנחנו נמצאים במערכת שלהשבית אותה זה לא דבר פשוט, לעמוד מול – ואת רואה, תסתכלי על הנכים, תסתכלי על מאבק הנכים, תסכלי על מאבקים אחרים, כמה אנשים נאלצים להקריב כדי לשנות בכהוא זה את המציאות.

קריאה: אנחנו רוצים - - -

שאול סקיף: רק רגע, אני מבקש ממך, תני לי לדבר.

שלי יחימוביץ': קשה לי לשמוע את זה מאדם שהוא איש התארגנות עובדים.

יאנה שפק: יש לך 40 - - -

שלי יחימוביץ': ואתה יודע יפה מאוד שמאבק מקצועי לא צריך להתחיל בהשבתה כוללת.

יאנה שפק: נכון, והרכבת - - - וחברת החשמל - - -

שאול סקיף: רגע, רק רגע, אתם לא נותנים לי לדבר.

שלי יחימוביץ': משפט אחרון, בבקשה, שאול.

שאול סקיף: אנחנו באמת, באמת, העלינו את שכר האחיות בצורה מאוד משמעותית בעשור האחרון.

שאול סקיף: אין שנה, אין שנתיים שאנחנו לא מביאים הסכם שכר חדש.

שאול סקיף: אחד.

שאול סקיף: שניים, כשאת מדברת על הארגון הגדול כהסתדרות, אז ההסתדרות החריגה אותנו באחד הסכמים הכלליים במשק על מנת לתת תוספת שכר ייעודית לאחיות.

שלי יחימוביץ': אוקיי.

שאול סקיף: אנחנו הפכנו את השכר לשקלי - -

שלי יחימוביץ': תודה.

שאול סקיף: - - ואנחנו היינו הראשונים שעשו את זה, שלי, על מנת לעודד - - -

שלי יחימוביץ': תכף אני אחשוב שאין בעיות בכלל והכל בסדר ונסגור את הישיבה.

שאול סקיף: לא, לא.

שאול סקיף: שלי, זה לא חוכמה, זה לא חוכמה.

 << אורח >> מיכל ברמי: - - -

שאול סקיף: רק רגע.

שלי יחימוביץ': אני מבקשת שקט.

שאול סקיף: אני רוצה לומר לך שיש עובדות ויש תחושות.

שאול סקיף: התחושות שלהם ושלי גם על העומס ועל הקושי הן מצודקות.

שאול סקיף: לא פותחים עוד מיטות, לא פותחים עוד שירותים.

שלי יחימוביץ': שאול, תודה רבה.

שאול סקיף: רגע.

שלי יחימוביץ': לא, לא.

שלי יחימוביץ': לא "רגע".

שלי יחימוביץ': סליחה, אני מפסיקה אותך.

שלי יחימוביץ': הבנתי.

שאול סקיף: וכמות האחיות, כמות האחיות מאז תחילת העשור הזה, כשאנחנו התחלנו את – כשהייתה מדיניות לצמצם את הכשרת האחיות ולצמצם את הכספים שהמדינה מביאה לטובת מערכת הבריאות - -

שלי יחימוביץ': תודה.

שאול סקיף: - - אנחנו מאז העלינו וכיום יש 3,000 ויותר אחיות - - -

שלי יחימוביץ': שאול, תודה.

שאול סקיף: אז אי אפשר להגיד שבסופו של עניין שאין אחיות.

שלי יחימוביץ': לא, אני מבקשת ממך – הבנתי, אבל זה היה המשפט האחרון שנמשך עוד ועוד.

שאול סקיף: אנחנו עושים - - -

שלי יחימוביץ': שאול, אני אוציא אותך.

שלי יחימוביץ': אני מבקשת שתפסיק, אני מנהלת את הישיבה הזאת.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

שאול סקיף: בסדר, בסדר.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

שלי יחימוביץ': תודה.

שאול סקיף: תודה לך.

שלי יחימוביץ': פרופ' גרוטו, בבקשה.

שלי יחימוביץ': רשות הדיבור שלך.

איתמר גרוטו: קודם כול, אני מודה לך על קיום הדיון.

איתמר גרוטו: באמת נושאים שנמצאים גם בליבת התוכנית האסטרטגית שהיום משרד הבריאות עוסק בה, בין היתר.

איתמר גרוטו: כמובן בנושא של הגדלת משאבים - - -

שלי יחימוביץ': תוכל לענות לשאלה של חבר הכנסת דודי אמסלם?

שאול סקיף: אני אתייחס לשאלה, רק אני אתחיל ככה באמת בסקירה טיפה מלמעלה ואחר כך כמובן אענה על השאלה.

שאול סקיף: ואני אבקש שאם אפשר שאחרי ד"ר שושי גולדברג, ראש מינהל הסיעוד במשרד הבריאות, תוכל להשלים חלק מהדברים.

שאול סקיף: אז אם זה בסדר שהיא תדבר אחרי, אני אשמח.

שלי יחימוביץ': נראה, תלוי בזמן שיעמוד לרשותנו.

שאול סקיף: אז אנחנו בעצם הכנו מצגת שמתייחסת לנקודת הייחוס, כי זה בעצם דוח הבסיס, אבל כמובן שהאחיות הן, כמו שאמרתי, ליבת העניין.

שאול סקיף: אז בהחלט הרבה התייחסות תהיה גם במצגת לעניין הזה.

שלי יחימוביץ': אני רוצה שתתייחס רק לאחיות.

שלי יחימוביץ': הישיבה הזאת מוקדשת לאחיות.

שאול סקיף: אוקיי, אז בואו נתחיל, נעבור ונרוץ על המצגת.

שאול סקיף: אני רוצה להגיד קודם כול - - -

 << אורח >> מיכל ברמי: תתבייש - - -

שלי יחימוביץ': מיכל, את ממש מרעישה.

שלי יחימוביץ': די.

 << אורח >> מיכל ברמי: יושב אדם פה שאומר לי: תתביישו.

שלי יחימוביץ': מי אמר לך את זה?

שאול סקיף: אני אמרתי, כי היא תוקפת אותנו.

יאנה שפק: אדון שאול שאמור לייצג את האחיות.

אורי פליישמן: היא תוקפת אותי.

אורי פליישמן: היא אחות?

אורי פליישמן: היא פנסיונרית.

שלי יחימוביץ': חברים, סליחה.

חני רומנו: שאול, אתם חברי ההסתדרות, ואתם מפריעים לדיון.

שאול סקיף: טוב, סליחה.

שלי יחימוביץ': החברים מהסתדרות האחיות - -

שאול סקיף: סליחה.

שלי יחימוביץ': - - אני מבקשת שלא תוטל כאן אימה, לא בהערות, לא במרומז, לא ב"תתביישי", לא ב"אל תפריעי לי".

שלי יחימוביץ': ואני מבקשת שהאחיות תהיינה חופשיות לומר את דברן.

שלי יחימוביץ': לא, אני לא מוכנה.

שלי יחימוביץ': אני מתנצל, אני דיברתי עם מיכל.

שלי יחימוביץ': אני דיברתי עם מיכל.

קריאה: שלא תוטל אימה עלינו גם לא בפייסבוק.

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': אני מבקשת, אני לא פתחתי כאן דיון – אני רוצה שכולכן תחושו חופשיות לגמרי לומר את מה שיש להן.

שאול סקיף: אין בעיה.

שאול סקיף: אני איתן.

יאנה שפק: אתה אמור לייצג אותנו ואתה קורא לנו - - - זה מה שקראת לנו כשאמרנו - -

שאול סקיף: אני?

שאול סקיף: אני אמרתי?

יאנה שפק: - - שאם כל האחיות מתרעמות וטוענות שאתם לא מייצגים אותנו, אתם אמורים להיות הנבחרים שלנו, ואתם לא מייצגים אותנו.

שאול סקיף: אני אמרתי?

שלי יחימוביץ': סליחה, מה שמך?

שלי יחימוביץ': מה שמך?

יאנה שפק: יאנה.

שלי יחימוביץ': יאנה, אני מבקשת ממך עכשיו לא להתפרץ.

שלי יחימוביץ': אני מבקשת מכולכם לא להתפרץ.

שלי יחימוביץ': אני מבקשת משאול לא להעיר ולא לרטון כלפי הדוברות.

שאול סקיף: בסדר, אני מתנצל.

שאול סקיף: אני לא אגיד יותר שום דבר.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

יאנה שפק: נבחרת לתפקיד ואתה - - -

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

שלי יחימוביץ': מי שיפריע, כולל את, יאנה, אני אוציא אותו פשוט מהישיבה.

יאנה שפק: סליחה.

שלי יחימוביץ': פרופ' גרוטו, בבקשה.

איתמר גרוטו: אני אתחיל במשהו מאוד כללי אבל הוא מאוד חשוב.

איתמר גרוטו: ההוצאה הלאומית בבריאות בישראל בהשוואה למדניות OECD, וזה המקור בעצם לכל הצרות שדיברנו עליהן פה, זו העובדה שמדינת ישראל משקיעה מעט בבריאות.

איתמר גרוטו: 7.3% יחסית ל-9%, וזה הולך ועולה כמובן בכל המקומות, וזה די יציב בשנים האחרונות.

איתמר גרוטו: וזה אומר שבעצם זה משפיע גם על מצוקת המיטות, גם על מצוקת האחיות, וחשוב שנזכור את זה בקרע.

איתמר גרוטו: כשאנחנו רואים את החוסרים, זו עובדה שלמעשה חסר, ואני מתייחס גם לשאלה לגבי תקינת האחיות.

איתמר גרוטו: חלק גדול מהעובדה שיש יחסית מעט אחיות זה גם בגלל שיש יחסית מעט תשתיות.

איתמר גרוטו: זאת אומרת, יש גם יחסית מעט מיטות בהשוואה, וכתוצאה מזה אנחנו רואים – אפשר לראות פה בשקף הזה – חולה ממוצע, זאת אומרת, תפוסה ממוצעת בישראל היא 94%, זה האדום שם בקצה, לעומת 75% תפוסה בבתי חולים ב-OECD.

איתמר גרוטו: משך יום האשפוז הוא קצר, מאוד-מאוד קצר, כי אנשים באים ומתחלפים.

איתמר גרוטו: גם זה כמובן משפיע.

איתמר גרוטו: אז אני רק נותן ככה את הנתון במאקרו.

שלי יחימוביץ': זה שהמצב גרוע אנחנו יודעים.

איתמר גרוטו: בסדר, אבל אני חושב שבסופו של יום, מדינת ישראל צריכה גם להחליט – ואני פונה כאן למי שמקבל החלטות – היא צריכה לשנות את סדרי העדיפויות שלה ולהשקיע יותר בבריאות.

איתמר גרוטו: זו אמירה כללית, ובטח כשאנחנו נמצאים בפתחה של - - -

אריה שלפניק: עוד לא דיברנו על האחיות פה.

אריה שלפניק: זה בכלל על מערכת הבריאות, לא על אחיות.

איתמר גרוטו: בסדר, האחיות, כמו שאמרנו, זה עמוד השדרה ואם יעלה התקציב, אז אנחנו נוכל לנייד אותו לאחיות.

אריה שלפניק: בסדר, החלק של האחיות קטן מדי.

שלי יחימוביץ': לא, רגע, קודם כול, אני מבקשת לא להפריע, גם אתה, אריה.

שלי יחימוביץ': פרופ' גרוטו, באמת יש לנו ישיבה קצרה, עניינית, היא מוקדשת לאחיות, ולא מוקדשת לכל התחלואים של מערכת הבריאות.

שלי יחימוביץ': ברור לי לחלוטין הקשר בין הדברים.

שלי יחימוביץ': אף אחד כאן לא מתכחש לזה.

שלי יחימוביץ': אבל אני כן רוצה שנהיה יותר קונקרטיים.

שלי יחימוביץ': לא יכול להיות שזה יתחיל ויסתיים בזה שהממשלה – ברור שהממשלה צריכה לשנות לחלוטין את תפיסת העולם שלה.

שלי יחימוביץ': גם אני חושבת כך.

שלי יחימוביץ': אבל אנחנו לא התכנסנו כאן לדיון פילוסופי.

איתמר גרוטו: בסדר, אני רוצה רק שמספיק שנזכור את הרקע.

שלי יחימוביץ': אנחנו זוכרים.

שלי יחימוביץ': תאמין לי, יושבים כאן אנשים שיודעים הכול.

איתמר גרוטו: בוא נעבור ישר לפתרונות הקונקרטיים.

איתמר גרוטו: נעבור לשקף הזה.

איתמר גרוטו: אני אתמקד בעצם איפה אנחנו פועלים בעניין הזה כדי לשפר.

שלי יחימוביץ': בעניין של האחיות.

איתמר גרוטו: לשפר גם את הנושא הזה.

איתמר גרוטו: ואני מתייחס עכשיו ספציפית לאחיות, כי יש פה גם התייחסות לדברים אחרים.

איתמר גרוטו: אני אדגיש מה בנושא.

איתמר גרוטו: א', הנושא של שיפור התשתיות.

איתמר גרוטו: שיפור התשתיות, קודם כול, תוספת של 1,200 מיטות במהלך השנים, תוכנית מיטות 2022-2017.

אריה שלפניק: לא קשור לאחיות.

שלי יחימוביץ': האחיות, זה קשור אליכן?

אריה שלפניק: לא קשור בכלל לאחיות.

קריאה: למה שזה יהיה קשור אלינו?

איתמר גרוטו: קשור, כי כל מיטה - - -

שושי גולדברג: ברור שזה קשור.

שלי יחימוביץ': לא, לא.

שלי יחימוביץ': שאלתי – את אחות?

שושי גולדברג: בוודאי.

שלי יחימוביץ': כן?

שושי גולדברג: אני גם ראש מינהל הסיעוד והאחות הראשית במדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': אוקיי, בסדר.

שלי יחימוביץ': אז אני מקבלת את עמדתך.

שלי יחימוביץ': בבקשה, כן, תמשיך.

איתמר גרוטו: כל מיטה כזאת באה עם התקנים שלה, תקנים של הרופאים, האחיות, כל מה שצריך מסביב.

איתמר גרוטו: בהחלט, כמובן, זה מעלה את מספר האחיות.

איתמר גרוטו: זה דבר ראשון.

איתמר גרוטו: נושא שני, הוא כל הנושא של תוספת ספציפית לנושא של האחיות, באמת רק לאחרונה הסתיים משא ומתן עם הסתדרות האחיות ונוספה תוספת של – וזה מחוץ להסכם השכר שאמור לבוא לדיון אלינו לטובה בשנה הבאה – יש לנו תוספת של 100 אחיות בבתי החולים, 100 אחים ואחיות.

יאנה שפק: 100 אחיות לכל הארץ ולאורך שלוש שנים.

קריאה: זה סתמי.

יאנה שפק: חצי אחות לבית חולים.

קריאה: זה טיפה בים.

שאול סקיף: סליחה שאני מתפרץ, יש גם הסכם, אני מעדכן, 208 תקנים למיונים.

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': לא.

שלי יחימוביץ': חברים, אני מבקשת לא להפריע.

שלי יחימוביץ': פשוט אף אחד לא יספיק לדבר ככה.

שלי יחימוביץ': אני מבקשת לתת לפרופ' גרוט לדבר, זה לא יהיה מאוד ארוך.

שלי יחימוביץ': ואז אנחנו נמשיך ותוכלו כבר להתייחס לדברים שלו.

שלי יחימוביץ': אז פשוט תרשמו לכם.

איתמר גרוטו: הנושא השני זה תוספת, ששאול ציין אותו עכשיו, 208 אחיות למיונים.

איתמר גרוטו: זה מבחינת התוספת.

איתמר גרוטו: אני אזכיר אחרי זה עוד דברים נוספים שקשורים להתמודדות עם האלימות, שגם זה חשוב כדי להוריד בעצם מאחיות.

איתמר גרוטו: נגיע לזה בסוף, ממש עוד כמה דקות.

איתמר גרוטו: התחום השני, אנחנו חושבים - - -

שלי יחימוביץ': לגבי התקנים הנוספים שדיברת עליהם עכשיו, אתה יכול לשערך לי במאקרו איך זה משפיע על הנתונים המזעזעים האלה של 4.9 פר 1,000 חולים לעומת 9.3?

שושי גולדברג: אני, אני אתייחס.

איתמר גרוטו: בסדר, אז שושי, את רוצה?

איתמר גרוטו: אז תצא עכשיו לדרך.

שושי גולדברג: טוב, שלי תראי רגע, אני אתן על זה שנייה אחת - - -

שלי יחימוביץ': לא, לא.

שלי יחימוביץ': בלי פתיח, בבקשה.

שושי גולדברג: לא, לא.

שושי גולדברג: אני אגיד לך בלי פתיח.

שלי יחימוביץ': בלי רקע ומבוא, יושבים כאן אנשים שמתמצאים בזה באמת, את רואה.

שושי גולדברג: לא בדיוק.

שלי יחימוביץ': תסתכלי מסביב לשולחן.

שושי גולדברג: לא, אני מסתכלת מסביב לשולחן.

שושי גולדברג: כל אחד רואה את זה מנקודת מבטו, וזה בסדר.

שושי גולדברג: ואני רוצה להציג את נקודת המבט של המשרד מתוך התפקיד שלי.

שושי גולדברג: אני לא הרבה מאוד זמן בתפקיד הזה.

שושי גולדברג: ואני יכולה להגיד לך שבתוך התוכנית האסטרטגית של המשרד, אחרי ההקדמה של איתמר, במכלול המצוקות שאנחנו מבינים שקיימים שבתוך המערכת, משרד הבריאות הציב לעצמו שלושה יעדים מרכזיים שקשורים לאחיות – אני אשמח אם תקשיבי לי.

שלי יחימוביץ': אני מקשיבה לך.

שלי יחימוביץ': אני אישה ואני יודעת לעשות כמה דברים במקביל.

שושי גולדברג: זה נכון.

שושי גולדברג: אני מניחה שזה חשוב ואני לא רוצה להפריע.

שושי גולדברג: אז ישנם שלושה נושאים מרכזים שנכנסו לתוך האסטרטגיה של משרד הבריאות בשנתיים האחרונות ובחמש שנים הקרובות שאנחנו כבר רואים בהם תוצאות.

שושי גולדברג: זה לא בא להמעיט במצוקות או להגיד שאין בעיות וכו', אבל זה בא לומר לך שיש עשייה מאוד אינטנסיבית.

שושי גולדברג: הראשון, זה הגדלת מספר האחיות.

שושי גולדברג: זה יעד מרכזי של משרד הבריאות.

שושי גולדברג: הוא נעשה בשיתוף פעולה עם הרבה מאוד גורמים, גם עם משרד האוצר, גם עם המל"ג.

שושי גולדברג: הבעיה המרכזית שלנו היום היא מספר כיסאות.

שושי גולדברג: כל כיסא שאנחנו פותחים מתמלא באופן מיידי במועמדים למקצוע.

שושי גולדברג: אם לפני שנתיים התחילו ללמוד לימודי סיעוד קרוב ל-1,000 אחיות, היום, בשנה האחרונה, בנתונים מאתמול, ב-14 באוקטובר, בפתיחת שנת הלימודים, יש כבר 4,000 אחיות שהתחילו ללמוד לימודי סיעוד.

שלי יחימוביץ': מי הכתובת לפתרון הדבר הזה?

שושי גולדברג: המל"ג, משרד האוצר ואנחנו.

שושי גולדברג: זה שיתוף פעולה, בסוף זה כסף, מצד אחד.

שלי יחימוביץ': תקצוב של איזה משרד?

שלי יחימוביץ': בסוף זה כסף, אז באחריות איזה משרד?

שושי גולדברג: זה בתקצוב של משרד האוצר את הכיסאות, אבל זה דורש הסכמה משותפת גם של האוניברסיטאות לפתוח עוד מקומות, גם של המל"ג לאשר עוד תוכניות.

שושי גולדברג: אני אשמח להיפגש איתך, דרך אגב, באמת כדי לפרט את זה, כי אין פה זמן.

שלי יחימוביץ': בסדר, עכשיו אנחנו בוועדה.

שושי גולדברג: זה יעד לעזרה.

שלי יחימוביץ': אם אנחנו כוועדת ביקורת רוצים לזרז את התהליך הזה - - -

שושי גולדברג: תמליצי על פתיחת עוד כיסאות.

שלי יחימוביץ': אוקיי, אנחנו ניעזר בך לצורך העניין.

שושי גולדברג: תגידי שאת רוצה עוד מקומות בדרום, כי בדרום הפער שלנו הרבה יותר גדול.

 << אורח >> מיכל ברמי: הוא גדול מאוד.

שלי יחימוביץ': בסדר, אנחנו נמשיך את הדיאלוג בינינו.

 << אורח >> מיכל ברמי: זה בשביל לבוא לעבוד או שאומרים להם: אין תקן?

 << אורח >> מיכל ברמי: בבקשה, את התשובה לזה בבקשה.

שלי יחימוביץ': אוקיי, אני רוצה - - -

שושי גולדברג: רק אגיד לך מה עושים, וזה מתחבר לאיתמר - - -

שלי יחימוביץ': זה בסדר מבחינתך?

איתמר גרוטו: עוד דקה, כי אני רוצה לגעת במספרים.

שושי גולדברג: אבל אני אשמח להיפגש איתך באמת כדי - - -

שלי יחימוביץ': כן, תמשיך.

איתמר גרוטו: אז אני רוצה להגיד כמה דברים בכל זאת שזה – אני רוצה רק להשלים במספרים את מה אמרה ד"ר שושי גולדברג.

איתמר גרוטו: אחד, יש לכם פה, בצד הימני, את השקף שמראה בעצם ב-2012 – 1,400 אחיות סיימו והיום, ב-2017 – היום יותר כבר – ב-2017 קיבלו 2,500 רישיונות, זה 82% אחיות חדשות שנכנסו למערכת.

איתמר גרוטו: וזה בהחלט ישפר את המצב.

גריגורי גרנובסקי: כמה עזבו לארצות הברית?

גריגורי גרנובסקי: כמה עזבו לארצות הברית?

קריאות: - - -

שלי יחימוביץ': לא, אני לא יכולה.

שלי יחימוביץ': תסלחו לי, זה ממש לא לעניין.

שלי יחימוביץ': אני מבקשת לרשום הערות שיש לכם ואחר כך ברשות הדיבור לדבר.

שלי יחימוביץ': כן, תמשיך.

איתמר גרוטו: שיעור האחיות – אחרי שבעצם הגענו למצוקה הגדולה ביותר ב-2015, יש גידול, אפשר לראות פה, ונספרו האחיות החדשות ל-100,000 ועכשיו יש מעל 30 ל-100,000.

איתמר גרוטו: אז בהחלט גם פה אנחנו רואים את המגמה הזאת שיש יותר אחיות.

איתמר גרוטו: וגם כשהייתה מצוקת איוש בבתי חולים, שלא היו מצליחים לאייש את התקנים, היום הרוב, אפשר לראות בשקף למטה – זה של בתי חולים ממשלתיים, אבל התמונה דומה גם באחרים – שרוב בתי החולים נמצאים מעל התקינה, זאת אומרת, מצליחים לאייש באחיות.

איתמר גרוטו: עוד נקודה, אנחנו חושבים שצריך להזכיר, בסוף אי אפשר רק להוסיף ולהוסיף כל היום עוד משאבים.

איתמר גרוטו: צריך - - -

שלי יחימוביץ': מה זאת אומרת?

שלי יחימוביץ': אי אפשר עם כל הטוב הזה.

שלי יחימוביץ': אי אפשר כל הזמן עוד ועוד.

איתמר גרוטו: לא, אני אומר, זה לא פתרון – כל המדינות בעולם מוצאות פתרונות אחרים.

איתמר גרוטו: להוציא את החולים מהאשפוז, להעביר אותם לטיפול בקהילה, טיפול בית.

שלי יחימוביץ': אבל גם הטיפול בקהילה לא מקבל משאבים.

איתמר גרוטו: ולעומת זאת, לשפר את הטיפול.

איתמר גרוטו: זאת אומרת, יש היום יחידות של טיפול מוגבר בפנימיות שבהן בעצם אחראית משמרת עוברת קורס על בסיסי בטיפול נמרץ.

איתמר גרוטו: יש הנחיות לגבי טיפול בחולה המונשם, ובסוף אנחנו רואים גם בשקף למטה שאמנם הראיתי את התפוסה, אבל במחלקות הפנימיות יש ירידה בתפוסה.

איתמר גרוטו: אז מצליחים בכל זאת לעשות דברים מכל הכיוונים, גם לשחרר את החולים שלא צרכים להיות בבית חולים וגם לטפל בהם בקהילה.

איתמר גרוטו: זה השקף האחרון.

איתמר גרוטו: הנושא של ההתמודדות עם אלימות.

איתמר גרוטו: זה היה בעצם האחיות יצאו למאבק מוצדק לטעמי בהיבט הזה של ההתמודדות עם אלימות, כי אנחנו ראינו גם מקרים שלצערנו - - -

שלי יחימוביץ': כל יתר המאבק שלהן לא מוצדק ורק המאבק באלימות מוצדק לטעם מור, ראש ועדת מור-יוסף?

איתמר גרוטו: זה היה דיון שתוך כדי, זאת אומרת, בין הסכמי שכר ולבין – זאת אומרת, זו הייתה נקודה מסוימת שבעקבותיה גם אנחנו מתגברים היום אבטחת שוטרים בכל בתי החולים, גם מאבטחים מיוחדים בתחום של בריאות הנפש.

איתמר גרוטו: אנחנו מסיימים עכשיו להוציא חוזר מנכ"ל שיחייב את המערכת בכל מקום לאיך להתמודד עם זה.

איתמר גרוטו: ובנוסף הזכרתי את התוספת של 100 תקנים במלר"דים, לא אחזור על זה.

איתמר גרוטו: עוד נקודה אחת חשובה – המיטות, דובר פה שהמיטות אולי אין את זה – בהסכם האחיות אנחנו חייבים לדווח כל רבעון לאחיות על תוספת המיטות שבאמת הגיעו בפועל.

איתמר גרוטו: ואני חושב שנכון שיהיו יותר מיטות, זה יוריד את העומס על בית חולים ויוריד את התקלות.

איתמר גרוטו: לכן זה חשוב לדבר על הנקודה הזאת.

איריס שפיגל: אבל זה לא - - - יותר מיטות, אין אחיות - - -

שלי יחימוביץ': אנחנו תכף נמשיך עם האחיות, אבל הצטרף אלינו חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה.

מסעוד גנאים: תודה גברתי היושבת-ראש.

מסעוד גנאים: אני מודה לך על קיום הדיון הזה.

מסעוד גנאים: אני חושב שבקשר לאחיות, אנחנו צריכים כולנו לעמוד לצדן.

מסעוד גנאים: הן חיל הרגלים, בסוף הן שבחזית.

שלי יחימוביץ': מה זה השימוש במונחים הצבאים האלה?

מסעוד גנאים: מה לעשות, טרמינולוגיה, אתם כולכם - - -

שלי יחימוביץ': נדבקת בחיידק.

מסעוד גנאים: האווירה כולה משתמשת בטרמינולוגיה הצבאית, מה לעשות.

שלי יחימוביץ': אוקיי.

מסעוד גנאים: אבל לא, פה במובן החיובי, האזרחי, האנושי, המדרגה הראשונה.

מסעוד גנאים: אני אישית, לצערי, לפני כמה חודשים, רק חוויתי, הייתי באחד מבתי החולים במיון וחוויתי איך אחד מהבריונים התנפל על אחות.

מסעוד גנאים: כולנו צריכים לעמוד לצדן של האחיות שהן העמוד השדרה של מערכת הבריאות, כי בסוף צריך לתת להן את ההגנה דרך שוטרים, דרך מאבטחים, דרך הכול, אבל אני חושב שהאבטחה הראשונה שלהן זה הערכת העבודה שלהן דרך שיפור תנאי העבודה שלהן.

קריאות: נכון.

קריאות: מאה אחוז.

מסעוד גנאים: לכן כולנו נעמוד לצדן, וכולנו בסוף נהיה מאוחדים כחברי כנסת, כחברי כנסת, ואני מקווה שהממשלה ומשרד הבריאות ישמעו בקולנו בסוף ויעריך את עבודתן של האחיות וייתן להן את הכבוד שהן ראויות לו.

מסעוד גנאים: תודה.

שלי יחימוביץ': תודה רבה.

שלי יחימוביץ': מיכאלה קורצקי, נמצאת כאן?

שלי יחימוביץ': אחות מיילדת 14 שנים בבית החולים סורוקה, בבקשה.

מיכאלה קורצקי: בוקר טוב.

מיכאלה קורצקי: תודה רבה.

מיכאלה קורצקי: אני אתן ממש מעט מספר בהתחלה רק בשביל שתבינו את סדר הגודל של מה שקורה בחדר הלידה של סורוקה, שזה החדר הלידה הכי גדול בארץ.

מיכאלה קורצקי: הוא משרת את גודל האוכלוסייה הגדול ביותר.

קריאה: 17,700 לידות.

מיכאלה קורצקי: 17,772 לידות בשנה, בשנת 2017.

מיכאלה קורצקי: זה אומר בסביבות 1,500 לידות בחודש, זה אומר 60 לידות ליממה.

מיכאלה קורצקי: רק אתמול הייתי במשמרת בוקר והיו לנו 27 לידות על שמונה מיילדות שמתרוצצות בין כל הלידות, תעשו את החישוב בעצמכם.

מיכאלה קורצקי: אין זמן לנשום, אין זמן לשתות, אין זמן לאכול, ואין זמן להתייחס למטופלות שלנו בכלל.

מיכאלה קורצקי: החישוב של התקינה שנעשה בשנות ה-90 אומר: מיילדת אחת על 161 לידות בשנה.

מיכאלה קורצקי: אנחנו מזמן כבר מעבר לזה, ממש בחישוב ככה גס מאוד שעשינו זה בערך 200 ומעלה לידות למיילדת לשנה.

מיכאלה קורצקי: כך שאנחנו תוך חמישה-שישה חודשים יכולים בעצם לסגור את הבסטה ולהגיד: אוקיי, יש לנו 161 לידות לכל מיילדת, אז אנחנו יכולות ללכת.

מיכאלה קורצקי: כמובן שזה לא נעשה.

מיכאלה קורצקי: חסרות לנו מאוד ידיים עובדות.

מיכאלה קורצקי: בתוך התקנים שיש לנו, שאנחנו לא מצליחים לאייש גם את התקנים הקיימים, מגולמים לנו גם כוחות העזר, למשל, שהם מצוינים לנו ואנחנו לא יכולים בלעדיהם.

מיכאלה קורצקי: אבל לכוח עזר אני לא יכולה להגיד: האישה הזאת יולדת, רוצי תקבלי לידה במקומי.

מיכאלה קורצקי: וכשיש לי לידות במקביל, כשאני מופקדת על שלוש מיטות, ולפעמים זה גם יותר, כי חסרה מיילדת, אז מה אני עושה?

מיכאלה קורצקי: מי מתייחס ליולדת הזאת?

מיכאלה קורצקי: המצב הזה יוצר סכנת חיים ממשית ליולדות ולתינוקות, לעוברים.

מיכאלה קורצקי: אנחנו בתור מיילדות מופקדות בעצם, אם יש לי 30 יולדות, אז יש לי בעצם 60 מטופלים שאני צריכה לדאוג להם.

מיכאלה קורצקי: ואם אני, אחרי שקיבלתי לידה, התינוק נשאר בחדר ואני רצה ללידה אחרת, וזה קורה לא אחת ולא שתיים, מי שומר על התינוק?

מיכאלה קורצקי: וקרו לנו מקרים שתינוק הפסיק לנשום ולא היה מי שראה.

מיכאלה קורצקי: וקרו לנו מקרים שיולדת דיממה ואף אחד לא יכל לבוא ולראות את זה.

מיכאלה קורצקי: וזו סכנת חיים ממשית.

מיכאלה קורצקי: תינוקות שמורידים רמת סוכר, כי לא הורדנו אותם למחלקת תינוקות בזמן כי אין לנו מי שיעשה את זה, כי אנחנו מטלות כרגע בנשים שיולדות.

מיכאלה קורצקי: מספר הפניות למיון יולדות הוא בערך 30,000 לשנה.

מיכאלה קורצקי: זה אומר שביום בין 120 לבין 140 פניות.

מיכאלה קורצקי: זה המון ואנחנו לא מצליחות לעמוד בזה.

שלי יחימוביץ': מיכאלה, אני רוצה להוסיף עוד משהו שאתן לא אומרות, אבל הוא קיים, וזה תודעה צרכנית מוגברת של המטופלות, של היולדות, בכלל של המטופלים.

שלי יחימוביץ': ותחושה ככה שהולכת ומתגברת של תביעה לקבל שירות יותר טוב.

מיכאלה קורצקי: נכון, נכון.

שלי יחימוביץ': שזו תביעה מוצדקת לחלוטין, אבל היא לא עומדת בכלל בקנה אחד עם הייבוש והתת-תקצוב, והתיקנון ההולך ויורד של המערכת.

שלי יחימוביץ': ולכן הקושי הוא עוד אפילו הרבה יותר גדול מהדברים הטכניים שאתן מתארות, כמו אקרדיטציה וכן הלאה.

שלי יחימוביץ': נכון, כי אלה דברים שבאמת נאמרו כבר ואני לא אחזור עליהם.

שלי יחימוביץ': אבל באמת יש בפייסבוק הרי כל הזמן רצות קבוצות - -

שלי יחימוביץ': נכון.

מיכאלה קורצקי: - - שיוצאות כנגד המיילדות שאנחנו לא נותנות להן לעשות את חוויית הלידה שהן רוצות ומגיעה להן.

מיכאלה קורצקי: אבל אנחנו לא מסוגלות לתת להן את זה.

מיכאלה קורצקי: פשוט לא מסוגלות כי אין לנו ידיים עובדות.

מיכאלה קורצקי: אז הוסיפו עוד מיטות אבל מי יטפל בהן?

מיכאלה קורצקי: מי?

מיכאלה קורצקי: אין לנו מיילדות.

מיכאלה קורצקי: אז בדרום המצב הוא הרבה יותר קשה.

מיכאלה קורצקי: ובאמת, אני לא יודעת, ביקשת איזשהו אקט.

מיכאלה קורצקי: אולי צריך לעשות איזשהם תמריצים למיילדות שיגיעו לדרום, ובכלל לאחיות שיגיעו לדרום.

מיכאלה קורצקי: אולי צריך לעשות איזשהם תמריצים למיילדות במשרות חלקיות שיעלו משרה כי אנחנו כרגע, כאן ועכשיו, צריכות מענה מיידי והוא לא קיים.

מיכאלה קורצקי: הוא לא קיים.

שלי יחימוביץ': תודה.

שלי יחימוביץ': חבר הכנסת סעיד אלחרומי, אתה תושב הדרום.

שלי יחימוביץ': אז בטח אתה מכיר את הסיטואציה.

סעיד אלחרומי: נכון.

סעיד אלחרומי: אני הקשבתי בקשב רב לדבריה של האחות הנחמדה.

סעיד אלחרומי: תראו, הסוגיה היא מאוד קשה, אני חושב שבוועדה הזאת דנו פעם בנושא הזה, גם בוועדת העבודה והרווחה היה יותר מפעם דיון בנושא הזה.

סעיד אלחרומי: ואני חושב שאחיות נמצאות בחזית מול החולה עצמו שמגיע לחדר המיון, האימא שמגיעה לחדר היולדות.

שלי יחימוביץ': סעיד, סליחה שאני מפריעה לך.

שלי יחימוביץ': אני רק רוצה להסביר בענייני הוועדות.

שלי יחימוביץ': ועדה שהמנדט שלה הוא לקדם תיקנון, חקיקה וכן הלאה, זו ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

סעיד אלחרומי: נכון.

שלי יחימוביץ': אני פשוט – נוכח העובדה שמבקר המדינה בודק גם את הסוגיה הזאת, וזאת הוועדה לענייני ביקורת המדינה – אני לוקחת את זה על עצמי.

שלי יחימוביץ': אבל אני רוצה רק להבהיר שלא יהיו אי הבנות שבסופו של דבר הסמכות לקדם כל דבר שנוגע לתיקנון נמצאת בידי ועדת העבודה והרווחה.

שלי יחימוביץ': כלומר, אני נותנת יד, דוחפת את העגלה ועושה כל שביכולתי, אבל שתבינו את חלוקת התפקידים.

סעיד אלחרומי: אבל באמת לזכותך ותודה על קיום הדיון.

סעיד אלחרומי: זה חשוב מאוד שהוועדה לביקורת המדינה תיתן את דעתה בנושא החשוב הזה.

סעיד אלחרומי: זה לא רק אלימות, זה גם חוסר תקינה, גם שכר גרוע שלא מפתה – אני אגיד את זה בשפה הזאת – צעירות וסטודנטים להגיע לתחום הזה, לתחום של הסיעוד ולהתמקצע בנושא הזה של אחיות.

שלי יחימוביץ': אבל אתה יודע שכאן שמענו סיטואציה הפוכה בעצם, שאין כיסאות ללימודי סיעוד ויש יותר כאלה שרוצים ללמוד מאשר המדינה יכולה לספק.

סעיד אלחרומי: בדיוק רציתי להגיע לזה.

סעיד אלחרומי: אני חושב שצריך לעשות תוכנית חירום בנושא גיוס אחיות, גם משהו משולב גם בין במשרד החינוך, האקדמיה, לבין משרד הבריאות בכדי שנגיע למצב שיש לנו מצד אחד מאגר של אחיות, של הסטודנטים שסיימו לימודי סיעוד, וגם מצד שני לשפר את מצבן של האחיות.

סעיד אלחרומי: זה לא דבר שאפשר לעשות אותו בבת אחת, אבל צריך מיידית בנושא האלימות ובנושא השכר של האחיות.

סעיד אלחרומי: את שני הערוצים האלה אפשר לעשות, אפשר בתקציב 2019 לעשות את זה, ובאופן מיידי.

סעיד אלחרומי: השאר אני יודע שצריך קצת זמן אבל לא להרפות מזה.

סעיד אלחרומי: הנושא השני – אנחנו כפוליטיקאים, אנחנו כאנשי ציבור צריכים ללחוץ.

סעיד אלחרומי: זאת אומרת, לא לשכוח את זה.

סעיד אלחרומי: יש המון נושאים במדינה, אבל אני חושב שבדרום אנחנו נדמה לי היום או מחר אנחנו מוציאים פנייה בשם מספר חברי הכנסת לגבי בית חולים שני בנגב, שמתמסמס הנושא הזה של בית חולים שני - -

קריאה: ממש מתמסמס, כן.

סעיד אלחרומי: - - כן, כבר ארבע שנים מכרז, אני לא יודע איפה הוא הגיע, אבל הוא מתמסמס לאט-לאט, וצריך גם בכיוון הזה ללחוץ.

סעיד אלחרומי: אנחנו אתכם, אנחנו חושבים שהמאבק שלכם צודק ואנחנו לא נרפה מזה.

שלי יחימוביץ': תודה חבר הכנסת אלחרומי.

שלי יחימוביץ': יאנה שפק?

שלי יחימוביץ': מי זאת יאנה?

יאנה שפק: אני.

שלי יחימוביץ': אני אציג אותך.

שלי יחימוביץ': את אחות חדר ניתוח ומדריכה קלינית יותר משש שנים בבית החולים איכילוב.

שלי יחימוביץ': בבקשה.

יאנה שפק: אני מתנצלת.

יאנה שפק: היה פה בלבול.

יאנה שפק: מי שרצתה לדבר זאת חני.

שלי יחימוביץ': מה זאת אומרת?

שלי יחימוביץ': אני ראיתי שיש לך המון מה להגיד.

יאנה שפק: אוקיי.

יאנה שפק: יש לי מה להגיד.

יאנה שפק: אני פשוט לא התכוננתי.

שלי יחימוביץ': אני רואה שאת בלי הכנה, יש לך שלוש דקות להגיד מה שעולה על דעתך.

יאנה שפק: כן, הציגו פה מספרים ויש יותר אחיות לומדות, אבל אין תקנים.

יאנה שפק: האוכלוסייה גדלה אז מן הסתם צריך יותר אחיות מפעם.

יאנה שפק: האוכלוסייה, תוחלת חיים עולה, מטלות מתרבות, כל כמה חודשים מביאים לנו נהלים חדשים, משימות חדשות, מעבירים אלינו סמכויות על פעולות שפעם היו פעולות שהרופאים ביצעו והיום האחיות מבצעות.

יאנה שפק: וזה על אותה תקינה שהותקנה בתחילת שנות ה-90.

יאנה שפק: אנחנו לא עומדות במשימות.

יאנה שפק: כמו שחברותיי פה אמרו, עיקר המשימות שלנו הן מול המחשב ולא מול המטופל כבעבר.

יאנה שפק: בעקבות חוסר תקינה וההתייחסות למחשב, אז האלימות באמת עולה כי אנחנו פחות מתייחסים, לוקח יותר זמן להגיע למטופל.

יאנה שפק: אז גם האלימות עולה, וגם אנחנו לפעמים עומדים במשימות בלתי אפשריות.

יאנה שפק: אני עובדת בחדר ניתוח.

יאנה שפק: משרה של אחות אמורה להיות 36 שעות בבית חולים, מקסימום 40 שעות שבועיות, כלומר חמש משמרות בשבוע אחד, ארבע משמרות שבוע אחד.

יאנה שפק: אנחנו עובדים שש משמרות כל שבוע.

יאנה שפק: שש משמרות כל שבוע כשאחת מהן היא כפולה.

יאנה שפק: אני עובדת 17 שעות ברצף לפעמים בלי לצאת להפסקה, בלי לצאת לשתות.

יאנה שפק: אלה משימות בלתי אפשריות.

יאנה שפק: כשמציגים לנו מספרים זה מאוד יפה, אבל אני חושבת שכולנו מבינים שהרפואה שמקבלים חברי כנסת או אנשים שזה, זו לא רפואה שרואה אזרח מן השורה.

שלי יחימוביץ': נכון.

שלי יחימוביץ': אפילו לא צריך לעשות שום דבר.

שלי יחימוביץ': שומעים את השם ואני יודעת שאני אקבל שירות יותר טוב בלי להגיד כלום.

שלי יחימוביץ': ולכן תמונת המצב שאנחנו מקבלים היא לא תמונת המצב אמיתית.

יאנה שפק: בדיוק.

יאנה שפק: ואני חושבת שרוב אלה שנמצאים כאן לא יודעים עם מה אחות מן השורה מתמודדת ועם מה מטופל מן השורה מתמודד.

שלי יחימוביץ': נכון.

יאנה שפק: ואני חושבת שהגיע הזמן לשנות את זה.

יאנה שפק: וחברנו כאן, שאול סקיף, אמר שהסתדרות האחיות מתקשה להגיע להישגים.

יאנה שפק: אחות עובדת קשה ומשלמת ממשכורתה הלא גבוהה.

יאנה שפק: אם היא מגיעה למשכורת ממוצעת במשק היא צריכה לעבוד משמרות, לילות, חגים, שבתות, ולעזוב את הילדים, והיא תגיע למשכורת ממוצעת במשק אז, זה הרבה מעבר למשרה שלה.

יאנה שפק: ומזה אנחנו משלמים תשלום חודשי להסתדרות האחיות, הרבה כסף.

יאנה שפק: אנחנו עשינו חישוב שההסתדרות מקבלת רק מהאחיות בסביבות 30 עד 50 מיליון שקל בשנה.

יאנה שפק: זה הרבה כסף, כדי להגיד לאחיות שאתם לא מסוגלים לעשות שום דבר.

יאנה שפק: לא מסוגלים לשפר מעבר לזה?

יאנה שפק: תנו לאחרים שמוכנים לקחת על עצמם את התפקיד לעשות.

שאול סקיף: יאנה, חבל, חבל.

שאול סקיף: זה לא המקום.

קריאה: כן, זה לא המקום להגיד את זה.

שלי יחימוביץ': יאנה, תודה.

שלי יחימוביץ': אני מבקשת לא להפריע.

שלי יחימוביץ': חנה רומנו, ראש צוות מיון כירורגיה בבית החולים מאיר בכפר סבא, בבקשה.

חני רומנו: חני.

שלי יחימוביץ': חני, כן.

חני רומנו: אני לא רוצה לחזור על הדברים ולהיות קלישאתית.

חני רומנו: אז אני קצת אסביר מה זה אומר תת-תקינה בחדר מיון.

חני רומנו: ואני רוצה להתחיל בסיפור.

חני רומנו: אני אחות כבר 16 שנה, ואתמול עבדתי עד 24:00.

חני רומנו: במהלך המשמרת מתה לנו ילדה בת 24.

שלי יחימוביץ': מתי זה קרה?

חני רומנו: אתמול.

חני רומנו: ואנחנו חווים מוות כל יום, זה לא משהו שהוא לא בשגרה.

חני רומנו: אבל למה אתמול זה כל כך נגע בי ואני רוצה לספר ולשתף אתכם?

חני רומנו: כי לא היה לי זמן בתור אחראית משמרת לצאת ולדבר עם האימא, בגלל שבמיון באותה עת שכבו בן אדם שהיה בסכנת חיים כי היה לו התקף לב; היה בן אדם שחטף אירוע מוחי; ובן אדם בשוק ספטי, ואני התביישתי שאין לי רגע, זמן לצאת ולדבר עם האימא, או לתת איזשהו איש צוות שיבוא ויהיה עם ההורים.

חני רומנו: התת-תקינה שאנחנו עובדים בה היא בלתי אפשרית והיא בלתי נסבלת.

שלי יחימוביץ': חני, סליחה על השאלה, אבל זה לא התפקיד של הרופא לצאת ולדבר עם המשפחה?

חני רומנו: ביחד אנחנו יוצאים.

שלי יחימוביץ': ושניכם לא יכולתם לצאת?

חני רומנו: יצאנו לכמה דקות וחזרנו, ולא היה זמן להיות עם ההורים.

חני רומנו: זה משהו שאנחנו חווים אותו כל יום, יום יום.

חני רומנו: אז כשאנחנו נמצאים בבוקר, אז יש עובדת סוציאלית שנמצאת בבית החולים והיא באמת עוזרת לנו.

חני רומנו: אבל זה לא עובד במשמרות הצפופות והבלתי נסבלות והבלתי סבירות שאנחנו חווים.

חני רומנו: תת-תקינה זה אומר שאנשים נמצאים בחדרי מיון שעות על גבי שעות.

חני רומנו: ורבותיי, ואמרה יאנה, כל מי שיושב פה לא מקבל את השירות שהאזרח הפשוט מקבל.

חני רומנו: אנשים נשארים שעות על גבי שעות, ואני יכולה להעיד ולהגיד שבשנים האחרונות זה רק הולך ומחריף.

חני רומנו: אם פעם היה זמן ממוצע במיון ארבע שעות אז היום אנחנו מגיעים לעשר שעות, עשרים שעות.

חני רומנו: לנו אין השהיה במיון, אז אנחנו משתדלים לא לעבור את העשר שעות.

חני רומנו: אבל לבן אדם שנכנס למיון ונמצא עשר שעות במיון זה איום ונורא, ושאף אחד לא יחשוב ולא ישלה את עצמו שאנשים לא מתים בגלל שאין לנו כוח אדם.

חני רומנו: כי אין לי אחות שתלך לבדוק עוד פעם, לקחת מדדים, ואין לי אחות שתביא לזקנה במסדרון את כוס התה שלה, והזקנה הזאת שאינה לה אפילו מלווה שוכבת עשר שעות ואין מי שייתן לה את המענה הכי פשוט של להחליף טיטול.

חני רומנו: רבותיי, מישהו פעם בשולחן הזה היה תלוי במישהו אחר שיביא לו משהו לשתות?

חני רומנו: שיחליף לו טיטול כי הטיטול שלו מגיע עד הגרון, כי הוא שוכב כבר שעות בתוך השתן שלו?

חני רומנו: אף אחד מכם לא היה, ואף אחד לא יודע מה זה.

חני רומנו: ואני יוצאת מחדר מיון עם דמעות בעיניים כל משמרת.

חני רומנו: ואני חושבת שזה בושה וחרפה שאף אחד כאן לא קם ואומר – ואני רוצה לענות לשאול סקיף על העניין הזה של ועד האחיות.

חני רומנו: רבותיי, מי שמחזיק מערכת הבריאות במדינת ישראל אלה האחיות.

חני רומנו: אל תשלו את עצמכם שמישהו אחר - - -

שאול סקיף: נכון, נכון.

חני רומנו: שנייה, תנו לי לסיים.

שאול סקיף: נכון.

שאול סקיף: מאה אחוז.

חני רומנו: ולכן ביום שאנחנו נגיד שלא עוד ואנחנו לא מוכנות יותר לעבוד ככה, לא מוכנות יותר לעבוד ככה, מערכת הבריאות קורסת תוך שבוע, תוך שבוע, בגלל שחולים ימותו במסדרונות - -

קריאה: כבר מתים.

חני רומנו: - - וחולים יחיו בתוך שתן ובתוך צואה, תסלחו לי על הדברים.

חני רומנו: זה נורא ואיום.

חני רומנו: והגיע הזמן באמת שתקומו ותפתרו את הבעיה הזאת של האחיות.

חני רומנו: אנחנו אפילו לא מסוגלים למלא את תת-התקינה שיש לנו במיון.

חני רומנו: אחיות לא רוצות לבוא לעבוד במיון.

חני רומנו: אף אחת לא רוצה את זה, ובצדק.

חני רומנו: למה?

חני רומנו: למה להכניס ראש בריא למיטה חולה?

שלי יחימוביץ': חני, תודה.

שלי יחימוביץ': אני חייבת לספר שלפני כמה שנים הייתי לילה שלם עם הבת שלי בחדר המיון, חשד - - - וזאת הייתה חוויה מכוננת בשבילי, כי ראיתי שתי רופאות צעירות, שתי אחיות בערך בגילי, ופשוט זה היה בלתי אפשרי.

שלי יחימוביץ': אני הסתכלתי עליהן בהערצה, בסגידה ובדאגה, כי הכמות של ההתמודדות, גם עם החולים וגם עם קללות ואיומים, והשפלות, וחרדות של הורים שמגיעים ובטוחים שהילד שלהם הולך למות אוטוטו, גם אם זה לא מדויק.

שלי יחימוביץ': אז מה שצריך לשאת בסיטואציה הזאת הוא בלתי נתפס.

שלי יחימוביץ': אני לא חושבת שיש עוד איזשהו מקצוע שהוא כל כך, כל כך קשה, ובסטרס כל כך גבוה, ועם דרישה למיומנות כל כך גבוהה.

מיכאלה קורצקי: לכן השחיקה היא בהתאם.

מיכאלה קורצקי: בגלל זה האחיות עוזבות.

שלי יחימוביץ': נכון.

שלי יחימוביץ': והשחיקה היא מאוד-מאוד גדולה, זה נכון.

שלי יחימוביץ': מיכל ברמי עבדה כאחות במחלקת פגים ותינוקות 20 שנה בסורוקה, הייתה יו"ר ועד העובדים לשתי קדנציות עד שיצאה לגמלאות, מיכל, בבקשה.

 << אורח >> מיכל ברמי: אני החתיארית פה.

 << אורח >> מיכל ברמי: אני זוכרת כשבאו ובדקו את התקינה אצלנו.

 << אורח >> מיכל ברמי: כשבאו ובדקו את התקינה בשנת 1996 ישבו ורשמו מה אנחנו עושים.

 << אורח >> מיכל ברמי: ואז הייתה חתיכת נייר, ואז מדדנו לחץ דם וכתבנו, ומדדנו חום וכתבנו, הבאנו את האוכל, ישבנו, דיברנו, הבאנו תרופות.

 << אורח >> מיכל ברמי: ואז התקינה הייתה מאוד מתאימה.

 << אורח >> מיכל ברמי: אם עובדים בפנימית, למשל, 0.85 לכל מיטה.

 << אורח >> מיכל ברמי: 0.85 לכל מיטה זה היה מצוין אז, לתקופה ההיא.

אורי פליישמן: גם לא.

אורי פליישמן: גם אז לא היה רלוונטי.

אורי פליישמן: זו הייתה תוצאה של פשרה.

אורי פליישמן: מבחינה היסטורית זה גם לא נכון.

 << אורח >> מיכל ברמי: גם אז לא היה מספיק.

 << אורח >> מיכל ברמי: זו הייתה תוצאה של פשרה.

 << אורח >> מיכל ברמי: היה צריך להיות – היסטורית, בסדר, היסטורית.

 << אורח >> מיכל ברמי: זו אותה הסתדרות האחיות.

 << אורח >> מיכל ברמי: אתה צודק, היסטורית.

 << אורח >> מיכל ברמי: ואז כל פעם מוסיפים ומוסיפים, אקרדיטציה וזה.

 << אורח >> מיכל ברמי: תראו את החוברת הזו שהוסיפו, חוברת של משרד הבריאות, משרד הבריאות כתב את זה - - - ומפילים ואחיות עושות, ומפילים והאחיות.

 << אורח >> מיכל ברמי: הרופאים אמרו: לא, אנחנו לא משתתפים במשחק הזה, אנחנו לא נהיה באקרדיטציה, אנחנו לא נהיה בזה, אנחנו לא נהיה בזה, כי לרופאים היה את הכוח.

 << אורח >> מיכל ברמי: ולכן באמת כשבאים פה ולספרים, פרופ' גרוטו, שפתחתם עוד בית ספר, זה יופי, כל הכבוד.

 << אורח >> מיכל ברמי: אבל כשאני אביא לך – עכשיו אני יכולה להביא לך, כמה אחיות אתה רוצה עכשיו?

 << אורח >> מיכל ברמי: אתה רוצה 150, 200 אחיות שיבוא לעבוד?

 << אורח >> מיכל ברמי: אני מביאה לך.

 << אורח >> מיכל ברמי: מה אומרים בבתי חולים?

קריאה: אין לנו תקינה.

 << אורח >> מיכל ברמי: אין לנו תקינה.

קריאה: קרן מחקרים.

 << אורח >> מיכל ברמי: קרן מחקרים.

 << אורח >> מיכל ברמי: מה זה אין לכם תקינה?

קריאה: אבל עבודה יש.

 << אורח >> מיכל ברמי: אתם בתקינה הכי מבישה שיש במדינות ה-OECD.

 << אורח >> מיכל ברמי: טורקיה ומקסיקו לפנינו.

 << אורח >> מיכל ברמי: על מה אנחנו מדברים בכלל?

 << אורח >> מיכל ברמי: על מה אתם מדברים שאחיות בוכות?

 << אורח >> מיכל ברמי: למה אני נמצאת פה?

 << אורח >> מיכל ברמי: אני פנסיונרית.

 << אורח >> מיכל ברמי: יש לי אגב בית יפיפה בקוסטה ריקה, אבל אני פעילה חברתית ואני לא יכולה להרפות כשאני מקבלת ארבע, חמש, שש טלפונים מאחיות שבוכות: מיכל, איך אני יכולה להתפטר ולקבל פיצויים?

 << אורח >> מיכל ברמי: מיכל, אני עוברת לשם.

 << אורח >> מיכל ברמי: אחים יש לנו בקנדה.

 << אורח >> מיכל ברמי: יום אחד אראה תמונה, אני אשלח את התמונה הזו, אחים שיש שולחן וכותבים: עובדי סורוקה בקנדה.

 << אורח >> מיכל ברמי: כי, כמו שאמרה חני, אח שבא אלי בבוקר ובכה – ואתה מכיר אותו, סרג'י – בא אלי ואמר לי: מיכל, אני עוזב מהיום למחר.

 << אורח >> מיכל ברמי: היה אח סגן אחראי, כי הוא בא והאישה הזקנה עשתה בחיתול כי הוא היה נותן דם, הוא צריך לעשות החייאה, וכולכם יודעים, וכולם, משרד הבריאות יודע, וכולם יודעים את זה.

 << אורח >> מיכל ברמי: אז אנחנו באים, מדברים בספרים וכאלה, חבר'ה, צאו לשטח, צאו לשטח ותראו את האחיות.

שלי יחימוביץ': תודה רבה, מיכל.

שלי יחימוביץ': כן, ד"ר שושי גולדברג, אני חוזרת אלייך.

שושי גולדברג: בסדר.

שושי גולדברג: קודם כול, זה לא פשוט לשמוע את הדברים האלה.

שלי יחימוביץ': המציאות לא פשוטה, זה לא רק לשמוע.

שושי גולדברג: נכון, וזה נאמר מדם ליבן של היושבות פה.

שלי יחימוביץ': לשמוע זה קל, להיות שם זה קשה.

שושי גולדברג: לא, אז אנחנו גם שם.

שושי גולדברג: ואנחנו חלק, ואנחנו מכירות את הסוגיות ואת המצוקות שנאמרות פה.

שושי גולדברג: אבל חשוב לי טיפה לאזן את הדברים ולומר שניים-שלושה דברים מרכזיים בנושא של הפתרונות, כי באמת אנחנו יכולים לשתף פעולה ולחשוב איך ניתן לשפר את המצוקות שאנחנו מדברים עליהן.

שושי גולדברג: תראי, כמו שאמרתי קודם, אני לא הרבה מאוד זמן בתפקיד הזה, אבל אני רואה את התרומה של הסתדרות האחיות לתהליך.

שושי גולדברג: אני רואה את המודעות למחסור בתקינה.

שושי גולדברג: המיונים - -

ויקטור קורצר: רק את רואה.

שושי גולדברג: לא, לא רק אני.

חני רומנו: לא, רק את.

שושי גולדברג: שנייה, אני לא הפרעתי לכם.

שושי גולדברג: - - המיונים הולכים לקבל תקנים עכשיו.

שושי גולדברג: זה שוב שיתוף פעולה עם משרד האוצר ועם משרד הבריאות, מתוך הבנה והכרה של המציאות הזאת והקושי הזה.

חני רומנו: מי יאייש את התקנים האלה?

חני רומנו: מי בדיוק יבוא לעבוד?

שושי גולדברג: יהיו אחיות שיאיישו את התקנים.

שושי גולדברג: אתן אומרות שיש אחיות שלא מוצאות עבודה, אז הן יאיישו את התקנים.

שושי גולדברג: בנות, זה לא בינינו.

חני רומנו: אבל הן לא מעוניינות.

חני רומנו: אף אחד לא מעוניין.

חני רומנו: אנחנו בתת-תקינה.

חני רומנו: אתם יכולים לדבר פה לחול.

חני רומנו: אף אחד לא רוצה - - -

שושי גולדברג: אין תקנים פנויים.

חני רומנו: יש לנו תקנים פנויים במיון, אף אחד לא רוצה לבוא לעבוד.

חני רומנו: לא רוצים לבוא לעבוד.

שושי גולדברג: אוקיי, בואי, תני לי רגע להמשיך, בבקשה, בנימוקים שאני רוצה להעלות בדיון הזה.

חני רומנו: למה שלא תחשבו קצת באופן יותר יצירתי?

שושי גולדברג: שנייה, קודם כול, הולכים להינתן תקנים למיונים.

שושי גולדברג: זה חשוב להגיד, חשוב לדעת את זה.

שושי גולדברג: זה שינוי.

קריאות: כמה?

קריאות: כמה תקנים?

שלי יחימוביץ': לא, לא.

שלי יחימוביץ': חבר'ה, אני לא שומעת כלום.

שלי יחימוביץ': אני מצטערת.

שלי יחימוביץ': בכמה תקנים מדובר?

שושי גולדברג: מדובר בקרוב ל-200 תקנים, שיחולקו בין כל המיונים.

שושי גולדברג: זה שינוי מאוד משמעותי - -

 << אורח >> מיכל ברמי: כמה?

שאול סקיף: 208.

 << אורח >> מיכל ברמי: 208, וכמה לכל מיון?

שאול סקיף: בממוצע, עשרה תקנים לכל בית חולים.

שושי גולדברג: - - כי את צריכה לדעת שהתקינה במיונים נעשית על ידי ועדות מעקב.

שושי גולדברג: וכשוועדת מעקב באה ובודקת את התפוסות, היא רואה, לאור המגמות שתיאר קודם איתמר, ירידה במספר פונים למיונים במדינת ישראל, מעבר יותר למוקדים ולקהילה.

שלי יחימוביץ': רגע, למה את מדברת בשקט?

שלי יחימוביץ': חבר'ה, שקט, בבקשה.

שושי גולדברג: נסכם את הנקודה הזאת בזה שבאמת מכירים בבעיה וישנה הירתמות לתת מענה לנושא הזה גם.

שלי יחימוביץ': כשאת אומרת ש-200 תקנים התווספו לחדרי מיון, כן?

שושי גולדברג: כן.

שלי יחימוביץ': זה מתוקצב כבר?

שושי גולדברג: כן.

שושי גולדברג: הנה, יושבים פה נציגי השר - - -

שלי יחימוביץ': תכף אני פונה אליהם.

שלי יחימוביץ': הם הבאים בתור.

שושי גולדברג: את יודעת, כשאפשר לתת למישהו את הקרדיט על פעילות משותפת, אז כדאי להגיד את זה.

שושי גולדברג: אז יושב-ראש ההסתדרות מקדם את הנושאים האלה.

שלי יחימוביץ': ועוד שאלה, 208 תקנים, הם כוללים את 100 התקנים שהובטחו אחרי השביתה האחרונה באוגוסט?

שושי גולדברג: לא.

שושי גולדברג: יש לנו את התקנים לפסיכיאטריה בעוד – שזה גם צוואר בקבוק מאוד בעייתי, הגריאטריה הוא צוואר בקבוק מאוד בעייתי.

שושי גולדברג: טיפות החלב, שזה נושא שאם אנחנו נפגש נוכל לדבר עליו ביחד.

שלי יחימוביץ': על איזו תוספת תקנים אנחנו מדברים בסך הכול בפועל?

שושי גולדברג: שם היה לנו בערך כ-100 - - -

שלי יחימוביץ': ביחד, תני לי את - - -

שושי גולדברג: כ-300 תקנים.

שלי יחימוביץ': 300 תקנים.

שושי גולדברג: תחשיבי במונחים של פתיחת בית חולים במדינת ישראל.

שלי יחימוביץ': יכול להיות.

שלי יחימוביץ': שאלתי.

שלי יחימוביץ': אוקיי.

שושי גולדברג: לא, אני מסבירה.

שלי יחימוביץ': כן.

שושי גולדברג: אז זה הישג מאוד משמעותי וגדול, שלא בתהליך של הסכמים ובתהליך רוטיני של הידברות.

שושי גולדברג: זה דבר אחד שצריך להגיד.

שושי גולדברג: דבר שני, עכשיו כל הדברים האלה - - -

שלי יחימוביץ': מתי 300 התקנים האלה יבוקרו?

שושי גולדברג: בקרוב תתפרסם החלוקה לפי בתי חולים, וכל בית חולים יקבל את המספר שלו.

שלי יחימוביץ': אוקיי.

שושי גולדברג: נעשתה פעילות מאוד-מאוד גדולה לקדם את כל תחום ההדרכה הקלינית.

שושי גולדברג: זה ביצה ותרנגולת.

שושי גולדברג: אתה לא יכול להגדיל את מספר האחיות בלי שיהיו מספיק מדריכים קליניים בשטח, שיוכלו לקלוט אותם, להדריך אותם ולהכשיר אותם.

שושי גולדברג: אז גם זו פעילות שנעשתה ממש-ממש עכשיו בשיתוף פעולה עם כל הגורמים הרלוונטיים כדי לתגמל את המדריכים הקליניים האלה.

שושי גולדברג: הנציבות יושבת פה, שנרתמה לתהליך הזה, הוסיפה, פשוט יצרה תפקיד בתוך סולם התפקוד של אחיות שמקדם מדריכים קליניים, שזה עוד זרוע לחזק את התרומה של האחיות למערכת.

שושי גולדברג: אני לא אומרת את זה כדי להמעיט בערך של המצוקה ולומר שבאמת אנחנו זקוקים ליותר תקנים, יש לנו אזורים יותר במצוקה, אבל יש כן תהליכים שמתרחשים.

שושי גולדברג: וצריך גם להוקיר ולהכיר את התהליכים האלה שקורים בתוך המערכת.

שושי גולדברג: דבר מאוד משמעותי אחר שקורה, משפט אחרון, הוא התהליך של פיתוח המקצועי של האחיות.

שושי גולדברג: הפיתוח המקצועי הוא קריטי, ההתפתחות של האחות הן במישור האקדמי והן בתחומים של המומחיות הקליני זה קריטי.

שלי יחימוביץ': ובמה את עסקת?

שלי יחימוביץ': היית אחות באיזה תחום?

שושי גולדברג: אני הייתי אחות ראשית של שיבא לפני שהגעתי לתפקיד הזה לפני כשנתיים, מעל עשר שנים.

שושי גולדברג: אני מכירה את המערכת מאוד מקרוב.

שושי גולדברג: אני מזדהה עם הרבה מאוד מהמצוקות האלה, אני מבינה אותן מאוד-מאוד מקרוב, אבל אני חושבת שבניגוד להרבה מאוד שנים אחרות יש לנו שותפים למציאת פתרונות.

שושי גולדברג: זה לא אומר שאנחנו לא זקוקים לעזרה שלך, זה לא אומר שנוכל לקדם פה עוד תהליכים, ויש מה לעשות, אבל, את יודעת, הבנות אלה מציגות פן אחד של המצב - - -

שלי יחימוביץ': מה "בנות"?

 << אורח >> מיכל ברמי: מה זה "הבנות מציגות"?

שושי גולדברג: האחיות.

שושי גולדברג: האחיות היקרות האלה.

שלי יחימוביץ': איזו זילות.

שלי יחימוביץ': מה זה השוביניזם הזה של נשים?

קריאות: - - -

שושי גולדברג: האחיות היקרות שדיברו.

יאנה שפק: יש גם בנים.

קריאות: - - -

שושי גולדברג: מי שדיבר פה הציג פן אחד של המערכת.

שושי גולדברג: אני שוב אומרת, אני לא ממעיטה במצוקה.

חני רומנו: הפן המקצועי, הפן שעובד.

שושי גולדברג: אבל אני אומרת בקול חזק וגדול: האחיות הן משמעותיות, הן חזקות, האחיות הן תורמות תרומה משמעותית למערכת הבריאות, ויש הרבה מאוד גורמים - -

חני רומנו: אז למה - - -

שלי יחימוביץ': את מפריעה.

שושי גולדברג: - - הרבה מאוד גורמים נרתמים לסייע ולמצוא פתרונות למצוקות שאתן מעלות וגם אנחנו בהזדמנויות רבות אחרות.

שושי גולדברג: תודה, שלי.

 << אורח >> מיכל ברמי: כשחסר 30,000 אחיות אז אתם נותנים טיפה פה וטיפה.

 << אורח >> מיכל ברמי: בכדי להגיע לממוצע של ה-OECD - - -

שושי גולדברג: אנחנו נותנים.

שלי יחימוביץ': מיכל, מיכל, אני מבקשת שקט.

 << אורח >> מיכל ברמי: סליחה.

שלי יחימוביץ': כן.

שושי גולדברג: אז אני אומרת שכשתהיה לנו הזדמנות נוספת נוכל לדבר על עוד נושאים.

שושי גולדברג: תודה.

שלי יחימוביץ': בסדר גמור.

שלי יחימוביץ': ואני עומדת לרשותכם.

שלי יחימוביץ': אנחנו נוציא פנייה של ועדת הביקורת אל כל מי שצריך.

שלי יחימוביץ': משרד האוצר, מי מדבר מהאוצר?

רונן אלקיים: רועי.

שלי יחימוביץ': תציג את עצמך, רועי.

רועי רייכר: רועי רייכר ממשרד האוצר.

שלי יחימוביץ': מה תפקידך בדיוק?

רועי רייכר: רפרנט בריאות באגף התקציבים באוצר.

שלי יחימוביץ': אוקיי.

רועי רייכר: אני רוצה למנות פה, בהמשך לדברים של שושי, את המשאבים הגבוהים שמוקצים לטובת הנושא.

רועי רייכר: ורק בשנה האחרונה, בחודשים האחרונים, כמו שכבר נאמר לפניי – אני לא יודע אם אני צריך לחזור על זה, אבל אני אחזור בכל מקרה עם טיפה תוספת על העלויות, קצת לתאר את המאמצים שאנחנו עושים בנושא ואת המשאבים שאנחנו מקצים.

רועי רייכר: אז בראש ובראשונה, בשלוש השנים האחרונות תקציב הבריאות בכללותו גדל ב-12 מיליארד שקל.

רועי רייכר: מדובר על גידול של 21%, הוא גבוה מהגידול של תקציב המדינה באופן משמעותי.

שלי יחימוביץ': כיוון שאנחנו דנים היום באחיות, אתה יכול לבודד את הרכיב של האחיות?

רועי רייכר: עוד רגע, בהמשך דבריי אנסה לפרט – אני לא יודע לבודד לחלוטין כל רכיב – אבל אני אנסה לפרט דברים ספציפיים שמוקצים לטובת הנושאים שעולים פה בדיון.

שלי יחימוביץ': אוקיי.

רועי רייכר: במסגרת אותו גידול, אותו פירוט, יש תוכנית מיטות חומש שכבר תוארה פה.

רועי רייכר: מדובר על 1,200 מיטות כלליות ועוד כמה מאות מיטות בתחומים אחרים, כלומר, פסיכיאטריה, שיקום וכדומה.

שלי יחימוביץ': כל זה מתוקצב?

רועי רייכר: כן, כמובן.

שלי יחימוביץ': באיזה תקציב?

שלי יחימוביץ': בתקציב של איזו שנה?

רועי רייכר: תוכנית המיטות היא תוכנית חומש.

שלי יחימוביץ': כל הדיבור הזה זה לחמש שנים?

רועי רייכר: לא.

רועי רייכר: כל חומש של תוכנית מיטות היה מ-2011 ועד - - -

שלי יחימוביץ': כן.

רועי רייכר: וכל שנה מתוקצבות המיטות שמתוכננות לאותה שנה.

שלי יחימוביץ': אז רגע, אני רוצה להיות קונקרטית, סליחה שאני קופצת.

שלי יחימוביץ': ה-300 התקנים האלה - - -

רועי רייכר: לא, לא.

רועי רייכר: אני רוצה להבחין, אולי לעשות טיפה סדר.

שלי יחימוביץ': לא, אל תעשה סדר.

שלי יחימוביץ': רק תענה לי על השאלה.

רועי רייכר: זה לא קשור - - -

שלי יחימוביץ': הבנתי שזה לא קשור.

שלי יחימוביץ': אני לרגע מפסיקה אותך ושואלת: האם ה-300 התקנים האלה שדובר עליהם עכשיו כבר מתוקצבים?

רועי רייכר: אני אומר עוד פעם, התשובה היא שאת ה-300 התקנים שדובר עליהם עכשיו צריך להפריד לפי חלקים.

רועי רייכר: יש 100 שהם להמטואונקולוגיה ולעוד שתי מחלקות שמשרד הבריאות הגדיר שהן במצוקה קשה, ועוד 208 תקנים למיונים.

שלי יחימוביץ': כן.

רועי רייכר: הדברים האלה סוכמו בחודשיים-שלושה האחרונים, זה דבר שהוא מאוד-מאוד-מאוד טרי, מה שנקרא.

רועי רייכר: זה קרה ממש עכשיו.

שלי יחימוביץ': כלומר, בתקציב 2019 הם לא יהיו?

שלי יחימוביץ': הם יהיו.

שלי יחימוביץ': הם כן יהיו?

רועי רייכר: בנוסף למה שהיה אמור להיות בתוכנית המיטות והתקנים בגינה, הם בנוסף לדבר הזה והם יהיו.

רועי רייכר: הפריסה של ה-100 היא תלת שנתית, זה מוגדר, עוד פעם בנוסף למה שנפרסו.

רועי רייכר: וה-200 גם הם שיקרו – אנחנו כבר עכשיו - - -

שלי יחימוביץ': האם ב-2019 כבר אנחנו נראה תקצוב ספציפי צבוע לתקנים של האחיות?

רועי רייכר: אמת.

רועי רייכר: נכון.

רועי רייכר: התשובה היא כן.

שלי יחימוביץ': לכמה תקנים?

רועי רייכר: אז מתוך ה-100 הפריסה היא תלת שנתית, עניתי.

קריאה: - - -

שלי יחימוביץ': כלומר, 30 תקנים.

קריאה: בדיחה.

שלי יחימוביץ': רגע, אני מבקשת שקט.

שלי יחימוביץ': כלומר, 35 תקנים בתקציב 2019?

רועי רייכר: אז אני הפרדתי בין ה-100 ל-200.

שלי יחימוביץ': אז בוא תפסיק להפריד ותענה לי על שאלות.

שלי יחימוביץ': מתוך ה-100 שהפרדת אותם, אנחנו במופרד עכשיו - - -

רועי רייכר: תנו לי להמשיך לסיים בבקשה את ההמשך לגבי ה-200.

רועי רייכר: ואני אומר שתקני המיונים, יותר מחציים יינתנו כבר ב-2019, כלומר, רובם כבר יינתנו ב-2019.

שלי יחימוביץ': אוקיי.

שלי יחימוביץ': בסדר.

שלי יחימוביץ': אלה שאלות שלי.

רועי רייכר: וכן ההפרדה היא חשובה, כי אלה שני דברים שונים.

רועי רייכר: עוד דבר בהקשר למיונים שעלה פה - - -

שלי יחימוביץ': כלומר, ב-2019 אנחנו נראה 135 תקנים מתוקצבים כבר?

רועי רייכר: אמת.

שלי יחימוביץ': ואת היתר?

שלי יחימוביץ': מתוך 300?

רועי רייכר: יש פריסה שסוכמה - - -

שלי יחימוביץ': פריסה עד מתי?

רועי רייכר: אמרתי: פריסה תלת שנתית.

רועי רייכר: היא פריסה שסוכמה בין ההסתדרות, משרד הבריאות ומשרד האוצר, וזה החל מהלך שלם של דיונים בנושא התוספות.

שלי יחימוביץ': אתה יכול לכמת לי מה משמעות של 135 תקנים בתקציב 2019, כמה כסף זה?

רועי רייכר: 100 תקני האחיות עולים כ-25 מיליון שקל.

 << אורח >> מיכל ברמי: כמה?

רועי רייכר: בסדר, זו עלות מעביד.

שלי יחימוביץ': 25 מיליון זה כסף קטן, אגב.

שלי יחימוביץ': ממש כסף קטן.

 << אורח >> מיכל ברמי: לא, על המיליארדים שחסכו כל השנים מצד הזה, זה כלום כסף, זה גרושים.

רועי רייכר: אנחנו ממשיכים?

שלי יחימוביץ': כן.

רועי רייכר: בסדר גמור.

רועי רייכר: אז דיברנו על תוכנית המיטות, דיברנו על התוספות הייעודיות.

רועי רייכר: אני רוצה לדבר על עוד סוגיה שטיפה לא עלתה פה וגם עליה אנחנו נותנים את הדגש, והדיון היה בעיקרון על הפנימיות - - -

שלי יחימוביץ': אגב, העובדה שהעלות היא כל כך – זה מפתיע אותי, אני מודה.

שלי יחימוביץ': ואני הייתי חברה בוועדת הכספים שבע שנים, כן.

שלי יחימוביץ': העובדה שתקצוב של 100 הוא בסך הכול, 20 מיליון שקלים?

קריאה: אלה המספרים שלנו.

שלי יחימוביץ': 25 מיליון שקלים זה יעד כל כך קל להשגה, כל כך קל להשגה.

שלי יחימוביץ': תאמינו לי, מיליארדים ומאות מיליונים עוברים כאן

שלי יחימוביץ': בהינף אצבע ולחץ של איזה חבר כנסת מהקואליציה.

שלי יחימוביץ': ולכן אני חושבת - -

 << אורח >> מיכל ברמי: חבר כנסת - - -

שלי יחימוביץ': מיכל, את מפריעה לי.

שלי יחימוביץ': - - ולכן גם המאבק כאן הוא מאבק בר השגה לטובת האחיות.

שלי יחימוביץ': זה לא איזה משהו, איזו משימה שאי אפשר בשום פנים ואופן, וצריך להכניס אותה דווקא לאיזה קונטקסט ענק שאי אפשר להתגבר עליו.

שלי יחימוביץ': תראו, על אילו סכומים אנחנו מדברים, באמת.

קריאה: ההסתדרות - - - תקבל על זה זכות דיבור.

שלי יחימוביץ': לא, לא, בבקשה.

שלי יחימוביץ': כן, אני יודעת שיש הבדל בין תקן לבין הסכום וכן הלאה וכן הלאה.

גילה היימס: לא, אני חושבת שזה מאפיין כרגע איזשהו חלק - - -

שלי יחימוביץ': מי את?

גילה היימס: שמי גילה, אני אחות ראשית של בית חולים רמב"ם.

גילה היימס: ואני מאוד מצטרפת לדברים שנאמרו כאן מכל הצדדים.

גילה היימס: אני חושבת שהמערכת כרגע היא – ההתייחסות לתקנים שנאמרה הייתה התייחסות למיון, הצרכים שאנחנו רואים במערכת הם הרבה יותר מהמיון, והם הרבה יותר גבוהים לכל בית חולים.

גילה היימס: אני מצטרפת לדברים של שושי, שהמערכת – מתוך בית חולים גדול, אני מצפה לתקנים שיגיעו למיון.

גילה היימס: אני מצפה להרחיב את היסודות הקליניים, ואני עובדת כדי באמת לתת שירות טוב יותר ולהכשיר את האחיות.

גילה היימס: אבל עדיין אני אומרת שבדיון הזה – ואני מאוד שמחה עליו, ואני מודה לך על ההתייחסות הזאת לצוות של הסיעוד – צריך להסתכל יותר על מה מגיע למטופלים במדינת ישראל ששוכבים בפנימיות בערוב ימיהם - -

קריאה: נכון.

גילה היימס: - - בפרוזדורים ובמקומות שהם לא מקבלים מספיק שירות.

גילה היימס: ואני חושבת - -

שלי יחימוביץ': בסדר, מגיע להם אחיות.

גילה היימס: - - מגיע להם יותר אחיות, מגיע להם יותר מיטות, ובאמת משרד האוצר צריך להתייחס יותר.

שלי יחימוביץ': טוב, תודה.

שלי יחימוביץ': זאת הייתה התפרצות, אז נסתפק בזה.

שלי יחימוביץ': כן תמשיך, בבקשה.

רועי רייכר: נמשיך בעוד סוגיה שלא עלתה פה ועלתה בדוח המבקר והדיון כונס בעקבותיו, וזה הסיפור של הפנימיות והמיטות של מעוכבי האשפוז, זה מערך אנשי שיקום שנמצאים בתוך המיטות הפנויות ומגדילים בעצם את העומסים ומקשים על התפקוד של האחיות ושל בית החולים בכלל המחלקות הללו.

רועי רייכר: קרו בשנים האחרונות שני דברים מאוד משמעותיים לטובת הנושא.

רועי רייכר: הראשון הוא השינוי בחוק הקאפ.

רועי רייכר: חוק הקאפ זה חוק ההתחשבנות בין בתי החולים ולבין קופות החולים, שיצר איזושהי החרגה שמייצרת – אני לא רוצה להיכנס לכל המנגנון הכלכלי – אבל מייצרת תמריץ עבור קופות החולים להוציא את מעוכבי האשפוז מאותן מחלקות באופן יחסי למה שהיה קודם.

רועי רייכר: בנוסף, הוקצו 70 מיליון ש"ח מדי שנה – ואנחנו בדיונים עם משרדי הממשלה, עם משרד הבריאות, עם משרד האוצר – לטובת הקצאה נכונה של הדבר הזה למערך השיקום, עוד פעם על מנת לתת מענה ופתרון לסוגיות שעולות פה.

רועי רייכר: דיברו על עומסים וזמני המתנה ארוכים בחדרי המיון, משרד הבריאות ביחד עם משרד האוצר ביצע תוכנית שקרויה "תוכנית המלר"דים".

רועי רייכר: תקנים שהוקצו במסגרת התוכנית: 66 תקני רופאים, תקני אחות טריאז', כ-60 תקני עוזר רופא – מקצוע חדש שלא היה בעבר – כ-30 תקני מנהלי טיפול ייעודיים למלר"דים וכו'.

רועי רייכר: בתוך עולם – עוד פעם, אלה כל מיני מנגנונים כלכליים שנראה לי פחות ראוי להיכנס אליהם עכשיו – בתוך עולם ההכשרות, כמו שתיארה פה שושי, יש יותר משילוש בסיום התוכנית.

רועי רייכר: אז אני אומר יש תקצוב במשרדי הממשלה, גם משרד הבריאות, גם המל"ג, וגם משרד האוצר ששותפים לדבר הזה של יותר משילוש סטודנטיות ללימודי סיעוד.

רועי רייכר: יש עוד מספר דברים שאני יכול להתייחס אליהם באופן נקודתי.

רועי רייכר: בסוגיית האלימות שעלתה פה, והיה דיון לפני חודשיים, הוקצו עשרות, אם לא מאות, מיליוני שקלים בפיתוח ובשדרוג חדרי המיון בשנים האחרונות על מנת לייצר אווירה.

רועי רייכר: אחת הטענות הייתה – בדוח מור-יוסף שעסק בנושא האלימות עלו מספר גורמים שהוגדרו - - -

קריאה: השומרים.

רועי רייכר: בין היתר, הוקצו משאבים רבים לטובת שומרים, ובנוסף לכך הוקצו משאבים לטובת פיתוח ושדרוג חדרי המיון ואיך שהם נראים.

רועי רייכר: אכיפה – אפילו יש פה היבטים משפטיים שאנחנו עוסקים בהם ומנסים לעזור גם בתחומים האלה.

רועי רייכר: בכל הנושאים הנ"ל האמירה המרכזית שלנו כממשלה היא שאנחנו ערים לנושאים, אנחנו דנים בהם ומקצים עבורם משאבים רבים במסגרת המשאבים המוגבלים שיש.

שלי יחימוביץ': אוקיי, תודה.

חני רומנו: בשטח לא נעשה דבר וחצי דבר בנוגע לאלימות.

יאנה שפק: לגבי המיונים - - -

שלי יחימוביץ': אני מבקשת לא הפריע כי זמננו אוזל.

שלי יחימוביץ': מי זאת קרובת המשפחה של דודי אמסלם?

דוברת: אנחנו חברים.

דוברת: חברי ילדות.

שלי יחימוביץ': ואת אחות במקצועך גם?

דוברת: מיילדת.

שלי יחימוביץ': את צריכה לעזור לנו לגייס אותו.

שלי יחימוביץ': זה התפקיד שלך פה.

שלי יחימוביץ': כולכן מתבקשות לבוא אליה אחרי הישיבה ולגייס אותה למאבק.

חני רומנו: היא מגויסת.

שלי יחימוביץ': טוב, נג'יב אכתילאת, מי זה נג'יב?

שלי יחימוביץ': אני מבקשת לפנות לו מקום.

שלי יחימוביץ': נג'יב הוא אח מוסמך, עובד במערך הגריאטריה ומרצה.

שלי יחימוביץ': בבקשה, נג'יב.

נג'יב אכתילאת: אני שמח להיות איתכם היום.

נג'יב אכתילאת: זה כל כך משמח וחשוב יותר לראות עוד אנשים שממש דואגים לנושא שמטריד את כולנו, אבל רציתי להעיר את לבכם לשתי נקודות בעצם.

שלי יחימוביץ': זה מפריע.

שלי יחימוביץ': רויטל ושושי, אני מבקשת.

שלי יחימוביץ': כן, תמשיך.

נג'יב אכתילאת: היום אנחנו מדברים על עצמנו כאחים ואחיות וגם על המטופלים, אבל אף אחד לא דאג יותר למשפחות שלנו.

נג'יב אכתילאת: כשאימא היא אחות או אבא אח אז נעלמים למשך שעות.

נג'יב אכתילאת: כל השבוע הם במשמרות.

נג'יב אכתילאת: כמובן, שמונה שעות זו לא משמרת קלה בעומס שעומד היום.

נג'יב אכתילאת: ולפני משמרת גם נעלמים עוד חמש שעות שינה לפני.

נג'יב אכתילאת: אז גם המשפחות שלנו וגם כולם סובלים מזה.

נג'יב אכתילאת: הנקודה השנייה שאני רוצה להגיד – את מערך הגריאטריה כמעט ולא מזכירים, מערך הגריאטריה כמעט ולא בנושא.

נג'יב אכתילאת: אחים ואחיות במערך הגריאטריה נשחקים מאוד.

קריאה: לא שומעים.

שלי יחימוביץ': אתה יכול לקרב אלייך קצת את המיקרופון ולדבר בקול קצת יותר רם?

נג'יב אכתילאת: כן.

שלי יחימוביץ': הוא אמר שאין התייחסות למערך הגריאטריה.

נג'יב אכתילאת: אני עבדתי במערך הגריאטריה מזה שנתיים, אני עובד כאח במחלקה הסיעודית, ומה-זה סובלים קשה, היום רואים את הסוגיה.

נג'יב אכתילאת: גם כשאחות תובעת בית חולים גריאטרי שהוא לא משלם לה פנסיה, בואו נגיד, או לא משלמים לה את הזכויות או תמריץ, אין בבית חולים גריאטרי.

נג'יב אכתילאת: זה גם אבסורד שלא נותנים לאחים ואחיות להגיע לבתי חולים גריאטריים.

נג'יב אכתילאת: וכאחד בתפקיד זה קשה מאוד לגייס אחים ואחיות היום במערך הגריאטרי.

נג'יב אכתילאת: לא מוצאים אחיות, פשוט לא מוצאים אחיות.

נג'יב אכתילאת: אין תמריצים בבתי חולים הגריאטריים.

נג'יב אכתילאת: התביעה האחרונה הייתה בבית חולים גריאטרי בשרון.

נג'יב אכתילאת: בית המשפט זיכה את האחות וחייב את בית החולים לשלם, אבל זו אחות אחת ויחידה שקיבלה תמריץ.

נג'יב אכתילאת: זה היה לפני שנתיים, אני זוכר.

נג'יב אכתילאת: זה מפורסם בעיתון.

שאול סקיף: סליחה שאני שואל, באיזה בית אבות, בית חולים?

נג'יב אכתילאת: אני יכול להציג לך.

שלי יחימוביץ': אתה תוכל לדבר איתו אחר כך.

שלי יחימוביץ': אנחנו פשוט חייבים לסיים את הישיבה.

נג'יב אכתילאת: אחות חדשה שסיימה ועבדה במשך שנה.

שלי יחימוביץ': אחר כך תדברו ותלבנו את המקרה הספציפי הזה.

שאול סקיף: אני אשמח לקבל ממך נתונים.

נג'יב אכתילאת: אשמח לתת לך.

שלי יחימוביץ': נג'יב, סיימת?

נג'יב אכתילאת: כן.

נג'יב אכתילאת: תודה.

שלי יחימוביץ': אוקיי, תודה רבה.

שלי יחימוביץ': פרופ' גרוטו, אני מבקשת שתתייחס לכל הדברים האלה.

שלי יחימוביץ': ועוד דבר שלא דיברנו עליו זה על חוק ראשי להסדרת העיסוק בסיעוד, סוגיה מאוד חשובה.

קריאות: הו, הו.

איתמר גרוטו: נתחיל מהחוק - - -

שושי גולדברג: אני אענה.

שלי יחימוביץ': לא, לא.

שלי יחימוביץ': אל תחלק, אני מבקשת.

שושי גולדברג: לא, אבל הוא לא יודע.

שושי גולדברג: אני מטפלת בזה.

שלי יחימוביץ': הוא לא יודע?

שושי גולדברג: לא, כי אני מטפלת בזה, ובואי אני אסביר לך.

שלי יחימוביץ': אתה מקבל כזה זלזול בידע שלך?

שושי גולדברג: את הנקודה הזאת הוא לא יודע, מה לעשות.

שלי יחימוביץ': טוב.

שלי יחימוביץ': בקצרה, בבקשה.

שושי גולדברג: בקצרה מאוד.

שושי גולדברג: היו הרבה מאוד ניסיונות לחוקק חוק, אפילו פעמיים זה הגיע לכדי הצעת חוק.

שלי יחימוביץ': האחרון שניסה לחוקק את זה היה חבר כנסת לשעבר אריה אלדד.

שושי גולדברג: נכון.

שושי גולדברג: אריה אלדד.

שושי גולדברג: אוקיי, זה לא שהמקצוע שלנו אינו מעוגן מבחינה חוקית.

שושי גולדברג: הוא מוגן מבחינה חוקית, אבל אנחנו מעוניינים בחוק.

שושי גולדברג: אנחנו בשנה האחרונה עובדים בגיבוש הצעת חוק חדשה.

שושי גולדברג: אנחנו ממש - - -

שלי יחימוביץ': בשנה האחרונה?

שושי גולדברג: השנה, זה לוקח זמן.

שלי יחימוביץ': אוטוטו נגמרת הקדנציה של הכנסת הזו.

שושי גולדברג: את יודעת יותר טוב.

שושי גולדברג: אבל לקח זמן לנסח את הצעת החוק ברוח - - -

שלי יחימוביץ': הצעת חוק ממשלתית, איפה היא עומדת?

שושי גולדברג: זה מה שאני מנסה לומר.

שושי גולדברג: אנחנו כתבנו הצעת חוק ראשונית שתצא לדרך ממש בשבוע הקרוב.

שושי גולדברג: היא צריכה לעבור, קודם כול, את כל המסגרות במשרד לשנו, את כל הגורמים במשרד.

שושי גולדברג: היא תובל על ידי השר.

שלי יחימוביץ': אוקיי, אני אפגש איתך על זה באופן ספציפי, ואולי אנחנו כח"כים נוכל לזרז את העניין בהצעת חוק פרטית.

שושי גולדברג: אוקיי.

שושי גולדברג: מעולה.

שושי גולדברג: מצוין.

שלי יחימוביץ': טוב, השעון הזה לא מדויק מתברר, ויש לנו עוד פחות זמן ממה שחשבתי, מעירה לי כאן פלורינה.

שלי יחימוביץ': הוא מפגר ביותר משתי דקות.

שלי יחימוביץ': זה אומר שאין לנו זמן.

שלי יחימוביץ': אז בבקשה תהיה קצר.

איתמר גרוטו: קודם כול, אני בהחלט רוצה להתייחס לסוגיה של תוספת תקנים.

איתמר גרוטו: אנחנו בהחלט עושים, וכמו שרואים – וגם יש, הוזכרו תוכניות נוספות שלא הזכרתי, גם תוכניות של חיזוק המלר"דים, הזכיר גם האוצר, וכל תוכנית לאומית של המשרד יש בה גם תוספת של תקינה לאחיות.

איתמר גרוטו: חשוב להדגיש את זה.

איתמר גרוטו: נקודה שנייה שלא עלתה פה – דרך אגב, דיברנו על האחיות בתי חולים, אני רוצה לציין בהזדמנות זו גם את האחיות בריאות הציבור.

איתמר גרוטו: גם שם יש תוספת של תקינה ואנחנו נפעל כדי להביא עוד.

איתמר גרוטו: רק עכשיו יש טיפול בהתפרצות חצבת ובאמת הן גם כן עובדות בעומס מאוד גבוה, וגם שם אנחנו צריכים לא לשכוח אותם.

איתמר גרוטו: אנחנו נעביר התייחסות מסודרת לכל הדרישות שהועלו כאן, ואני חושב שאפשר לעשות באמת פגישה מצומצמת יחד עם שושי ולהעביר דברים.

איתמר גרוטו: אנחנו יכולים להיעזר בכם.

שלי יחימוביץ': קודם כול, ברור שתמה הישיבה, תם אך לא נשלם, כן.

שלי יחימוביץ': קודם כול, אני רוצה להתנצל בפני כל החברות והחברים היקרים שנמצאים כאן.

שלי יחימוביץ': אני חייבת מיד לעזוב את הישיבה, אבל נמצאת גם פלורינה, מנהלת הוועדה, וגם רון, היועץ פרלמנטרי שלי, שמרכז את הוועדה, ואתם מוזמנים לגשת אליהם אם יש לכם בקשות ספציפיות להמשך טיפול.

שלי יחימוביץ': כמובן זה לא יסתיים בישיבה הזאת, ואנחנו נקיים פגישות עם כל מי שצריך כדי לקדם את הדברים שעלו כאן כמיטב יכולתנו המוגבלת.

שלי יחימוביץ': אבל בתוך יכולתנו המוגבלת אני מבטיחה שאני אעשה כל שביכולתי.

שלי יחימוביץ': אנחנו תמיד יכולים להרחיב את היריעה, ולפעמים להרחיב את היריעה זה לא לעשות כלום.

שלי יחימוביץ': ולכן אני כן רוצה שנתמקד בסוגיה הספציפית של האחיות שהיא קריטית ודרמטית בעיניי.

שלי יחימוביץ': ואני כן אגיד שאני חושבת שלאיגוד המקצועי יש תפקיד מרחיק לכת, מרחיק לכת באמת.

שלי יחימוביץ': באים לכאן לפעמים אנשים שזעקתם עולה השמימה, אבל הם לא מאורגנים ואין לי מה להגיד להם.

שלי יחימוביץ': ופה מדובר באמת באיגוד חזק, חזק עם יכולת השפעה - - -

יאנה שפק: איגוד חזק, 30 שנה מאוגדים.

שלי יחימוביץ': אני לא צריכה תוספות ואישורים לדבריי.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שאני אומרת את זה בצורה ברורה מספיק.

שלי יחימוביץ': ואני לא אומרת את זה תמיד, ולא לגבי כל דיון שעולה כאן, אבל במקרה הזה באמת זה רכיב קריטי במאבק; וזה מאבק מרכזי של החברה הישראלית, לא רק של האחיות.

שלי יחימוביץ': סוגיית החקיקה הספציפית של הסדרת העיסוק – אנחנו ניקח את זה על עצמנו.

שלי יחימוביץ': אני אדבר עם דודי, שהופיע היום כאוהד האחיות.

שלי יחימוביץ': אני חושבת שאם אנחנו יחד, קואליציה ואופוזיציה, נקדם את החוק, אפילו נאיץ, וזה קורה לפעמים, נאיץ בממשלה להגיש את החוק הממשלתי בזה שנגיש הצעת החוק פרטית, אני חושבת שזה מאוד-מאוד יקדם את הנושא.

שלי יחימוביץ': אז אני מודה לכולכם.

שלי יחימוביץ': אני עומדת לרשותכן בכל דבר ועניין.

שלי יחימוביץ': וזאת לא תהיה הישיבה האחרונה בנושא הזה.

שלי יחימוביץ': אחרי התשובות של פרופ' גרוטו לדברים שעלו כאן, אנחנו נקיים ישיבה נוספת.

שלי יחימוביץ': תודה רבה לכולם.

שלי יחימוביץ': הישיבה נעולה.