ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 335, 2018-10-23 14:00

אברהם נגוסה: שלום לכולם.

אברהם נגוסה: ברוכים הבאים לוועדת העלייה והקליטה והתפוצות.

אברהם נגוסה: ברוכים הבאים, לאורחים שלנו מהפדרציות.

אברהם נגוסה: יש לנו תרגום, לכן נעשה את הדיון בעברית.

אברהם נגוסה: נושא הדיון שלנו היום, כידוע ממשלת ישראל קיבלה החלטה ב-7.10.2018 להעלות עוד 1,000 מאחינו שממתינים באדיס אבבה ובגונדר הרבה שנים.

אברהם נגוסה: ההחלטה להביא 1,000, אני אמרתי שהכיוון הוא טוב שיש החלטה, אבל ההחלטה לא מספקת כמובן כי כולנו יודעים שמעל 8,000 ממתינים שם שנים רבות בתנאים קשים.

אברהם נגוסה: למרות שהעובדות בפני הממשלה קיבלו החלטה להביא 1,000.

אברהם נגוסה: אני יודע משיחותיי עם ראש הממשלה שיש גורמים שהציגו בפני השרים מצב שבו כאילו כל אתיופיה תגיע.

אברהם נגוסה: יש קמפיין למנוע, לסגור את הדלתות בפני האחים שלנו והקמפיין הזה מבוסס על שקרים, הוא טעות ביסודו והוא גם מטעה, שכאילו האנשים האלה שממתינים שם מגיעים ואין להם קשר לקהילה, כאילו שאם אנחנו נמשיך להביא אז לא יהיה לזה סוף וכל אתיופיה תגיע.

אברהם נגוסה: זה פשוט שקר מוחלט.

אברהם נגוסה: אני מחזיק את החלטת הממשלה מ-2015, החלטה 716, שהתקבלה פה אחד בממשלת ישראל.

אברהם נגוסה: התקבלה פה אחד, להעלות את כל הקהילה על בסיס קריטריון אחד, שהם שייכים ליהודי אתיופיה, זרע ישראל מצד אימהותיהם או אבותיהם, סעיף 2 להחלטה כתוב ברור, ושהם עזבו את ביתם, את כפרם מ-1 בינואר 2010 והם נמצאים וממתינים באדיס אבבה ובגונדר.

אברהם נגוסה: שלוש, שיש להם משפחות בדרגה ראשונה בישראל.

אברהם נגוסה: זו החלטת הממשלה.

אברהם נגוסה: אחרי ההחלטה הזו גורמים קמו ואמרו שלא לבצע את ההחלטה, תקציב וכל זה.

אברהם נגוסה: אני לא אכנס יותר לסיפורים, כולנו יודעים על זה, טשטשו את הנושא וב-2017 הממשלה קיבלה החלטה להעלות 1,300.

אברהם נגוסה: ההחלטה התקבלה באוגוסט 2016, ביצעו את ההחלטה ב-2017, 1,300 על בסיס החלטת הממשלה 716.

אברהם נגוסה: כל אלה, 1,300 שהגיעו, הם מתוך הקהילה, שייכים לקהילה.

אברהם נגוסה: גם עכשיו החלטת הממשלה 4178, שהתקבלה ב-7 באוקטובר, מתבססת גם על הקריטריונים של החלטת הממשלה 716 מ-2015, דהיינו זרע ישראל, מי שנמצא באדיס ובגונדר ומשפחה בדרגה ראשונה.

אברהם נגוסה: לכן הקמפיין השקרי שהם מובילים, המתנגדים מסיתים בתקשורת, מבלבלים את המוח של עם ישראל בשקרים, אין להם בסיס למה שהם אומרים.

אברהם נגוסה: שיביאו לנו דוגמה, הם לא באים עם דוגמה, יביאו לנו דוגמה שמי שלא שייך לקהילה הגיע לפה מחוץ לקריטריונים שהממשלה קבעה.

אברהם נגוסה: האם אנשים שלא שייכים לקהילה מגיעים?

אברהם נגוסה: הם מגיעים, אבל בגלל שהם נשואים, כמו שחוק השבות מאפשר.

אברהם נגוסה: מי שלא יהודי, אם הוא נשוי ליהודייה, אז כמובן חוק השבות נותן והוא עולה.

אברהם נגוסה: מי שגם לא שייך לקהילה, אם הוא נשוי לאישה ששייכת לקהילה הוא עולה, אבל אחרי שהוא עולה לפה אין לו זכות והוא לא דורש.

אברהם נגוסה: כמו שעולה מברית המועצות, מאמריקה, מאירופה, לא נותנים לו להביא את ההורים שלו ואת האחים שלו, בגלל שהוא לא יהודי, הוא עלה בזכות אשתו, כך גם באתיופיה.

אברהם נגוסה: לכן התיאוריה שהם מציירים כאילו שהם אלה שמזמינים את ההורים שלהם, כאילו שהם לא שייכים לקהילה, אלא הגיעו בנישואי תערובת, כך כתוב בערוץ 7, כך כתוב בערוץ 20, אני אומר לכם שזה פשוט שקר מוחלט, אלא אם כן יציגו לנו עובדות.

אברהם נגוסה: אני לא מחפש עשר או חמש דוגמאות, שיביאו לנו דוגמה אחת.

אברהם נגוסה: זה מה שמסיתים את השרים, מסיתים את ראש הממשלה ואומרים לו.

אברהם נגוסה: יש גם פקידים שמובילים את הקמפיין הזה מאחורי הקלעים, אנחנו יודעים, אבל לכל אחד יגיע החשבון.

אברהם נגוסה: הם חושבים שאנחנו לא יודעים, אבל אנחנו יודעים על כל אחד.

אברהם נגוסה: אנחנו נתמקד בשני דברים.

אברהם נגוסה: אחת, אנחנו רוצים לשמוע על ההיערכות של משרדי הממשלה והסוכנות היהודית, איך הם נערכים להעלות אותם כמה שיותר מהר, כי מספיק הם סבלו, 20 שנה, יותר, מספיק, עכשיו יש החלטה, בואו תזדרזו, תביאו אותם מהר.

אברהם נגוסה: אל תחכו עד דצמבר 2019.

אברהם נגוסה: את זה אנחנו רוצים לשמוע.

אברהם נגוסה: הדבר השני, אני מאוד רוצה להודות לאנשי הפדרציות שהגיעו לפה והם שותפים.

אברהם נגוסה: אני רוצה להודות ליהדות ארצות הברית, צפון אמריקה, על התרומה שלכם כל השנים לעלייתם וקליטתם של יהודי אתיופיה.

אברהם נגוסה: והפדרציות, עשיתם הרבה דרך הסוכנות, דרך הג'וינט, דרך ממשלת ישראל להגשים את החלום של מעל 140,000 יהודי אתיופיה, להגשים את חלומם להיות בארץ ישראל.

אברהם נגוסה: זה התפקיד החשוב שעשיתם ואתם ממשיכים גם בקליטה של הקהילה פה בסיוע שלהם ויישר כוח, אני רוצה להודות לכם בשם ועדת העלייה והקליטה על תרומתכם.

אברהם נגוסה: הנושא השני שאתם חשובים לנו בדיון הזה, הקהילה באדיס ובגונדר מ-2013, מאז הסוכנות יצאה מגונדר, באוגוסט 2013, לקהילה הזו אין סיוע הומניטרי, סיוע בחינוך, סיוע באוכל, סיוע ברפואה ורווחה.

אברהם נגוסה: ההכנה לפה לקליטה, כי ככל שאנחנו מכינים אותם שם אז אנשים בריאים, אנשים חזקים, יגיעו.

אברהם נגוסה: אני רוצה להגיד לכם, כולם יגיעו, לא יעזור לאף אחד.

אברהם נגוסה: כולם יגיעו.

אברהם נגוסה: אמרתי את זה ב-1991, אחרי 'מבצע שלמה', כשאמרו שאף אחד לא צריך להגיע לפה והגיעו מעל 60,000.

אברהם נגוסה: אני אומר לכם, גם עכשיו אלה שנמצאים באדיס ובגונדר מחכים יגיעו, השאלה באיזה צורה הם יגיעו.

אברהם נגוסה: האם אנחנו רוצים שיגיעו אנשים בריאים, חזקים, אנשים שהכנו אותם גם מבחינה דתית, הזכות שלהם, גם מבחינת בריאות פיזית וחינוך, או שהם יגיעו כעולים כמתוסכלים, ככועסים, ואז אנחנו נשלם פי עשרה בקליטתם פה בישראל.

אברהם נגוסה: ב-2013, כשבאנו ואמרנו שצריך להמשיך להביא, אמרו שאף אחד לא יבוא, ב-2015 התקבלה החלטה.

אברהם נגוסה: אנחנו, חברי הכנסת, פנינו לפדרציות, כתבנו לראשי הפדרציות וגם לסוכנות וגם לג'וינט, שהממשלה החליטה, היא לא מביאה אותם לפי הקצב שאנחנו רוצים שיביאו את כולם, הממשלה, משיקולים שלה, עושה את זה בפעימות, שלב שלב, ב-2017 1,300, עכשיו 1,000.

אברהם נגוסה: אני מקווה שתתקבל החלטה להמשך בקרוב ולכן האנשים האלה יגיעו, אז בואו ניתן להם סיוע כדי שהם יגיעו לפה.

אברהם נגוסה: סולידריות יהודית, כשאתם עושים את זה בכל העולם, ברוסיה, באוקראינה, בדרום אמריקה, בכל מקום שיהודים נמצאים במצוקה אתם עוזרים, אז אני לא חושב שהפדרציות מבקשות אישור מממשלת ישראל איפה לתמוך, איפה לא לתמוך, זה לא שמעתי, אבל למה אצל יהודי אתיופיה הדבר הזה קורה?

אברהם נגוסה: לכן הנושא השני, אנחנו רוצים התגייסות.

אברהם נגוסה: אנחנו שמענו את יושב ראש הסוכנות בתקשורת, אני מכיר אותו כאיש מאוד מעשי, הוא אומר שצריך להביא את כולם וכך צריך, לתמוך בהם ולקדם את העלייה.

אברהם נגוסה: הצטרף אלינו חבר הכנסת, יושב ראש ועדת הרווחה, הבריאות והתעסוקה.

אברהם נגוסה: הוא היה באתיופיה יחד איתי ועם עוד חברי כנסת וביקר בקהילה, אני מאוד שמח שהגעת.

אברהם נגוסה: אני יודע שאתה עזבת פגישה, באת באמצע, כי הנושא מאוד קרוב ללבך.

אברהם נגוסה: אני רוצה לתת את רשות הדיבור קודם לך ונמשיך.

אברהם נגוסה: תודה.

אלי אלאלוף: תודה, אברהם, ידידי היקר.

אלי אלאלוף: הוא דאג להביא אותי לאתיופיה, שכנע אותי.

אלי אלאלוף: למרות שחשבתי שאני מכיר את יהדות אתיופיה, כתושב באר שבע, כאיש הסוכנות לשעבר ועם הזכות הגדולה שנפלה בחלקי, להקים את בית הכנסת האתיופי הראשון של קהילת יהדות אתיופיה, הראשון בבאר שבע, יחד עם אברהם טזזו ומספר חברים, אני הגעתי לאתיופיה ולא יודע אם לקרוא לזה בכי של עצבות או בכי של התרוממות רוח, אבל לא הפסקתי לבכות.

אלי אלאלוף: לא הפסקתי לבכות כי גם עכשיו אני בוכה.

אלי אלאלוף: אנחנו מתייחסים ליהדות אתיופיה במושגים שונים מכל הקהילות היהודיות בעולם, גם היום, גם אתמול, ולצערי זה יימשך.

אלי אלאלוף: זה יימשך מפני, במילה פשוטה, שעל מה אנחנו מדברים?

אלי אלאלוף: על האתיופים.

אלי אלאלוף: אני מרוקאי.

אלי אלאלוף: מי שיגיד לי שאני מרוקאי, מה הקשר שלי?

אלי אלאלוף: בסדר, נולדתי, אני מדבר מרוקאית, אבל מי שישכח להגיד יהדות מרוקו אז אני אתווכח איתו.

אלי אלאלוף: אנחנו לא קוראים לקהילה היהודית באתיופיה קהילה יהודית.

אלי אלאלוף: יש כאלה שחוזרים מפלשמורה, או האתיופים שלנו שם, אם בכלל.

אלי אלאלוף: אנחנו מתייחסים בצורה מאוד מאוד לא יהודית לקהילה היהודית באתיופיה.

אלי אלאלוף: אז אומרים לנו שלפי חוק השבות מי שמגיע לו עולה.

אלי אלאלוף: חוק השבות אפשר לקהילות רבות להגיע למרות שהם לא בדיוק לפי חוק השבות.

אלי אלאלוף: שינו את חוק השבות בשנים האחרונות ואני שמח שקיבלנו מיליון יהודים או אנשים שמגדירים את עצמם כיהודים מאקס ברית המועצות.

אלי אלאלוף: תארו לעצמכם איזה מדינה היינו עכשיו בלי העלייה מברית המועצות.

אלי אלאלוף: איך היינו מתמודדים עם האתגרים הביטחוניים?

אלי אלאלוף: איך היינו עכשיו בלי יהדות אתיופיה?

אלי אלאלוף: שבסדר, יאללה, יש כמה רבנים שיתחכמו ויגידו שהם לא בדיוק יהודים, אז מה?

אלי אלאלוף: אני בא ממרוקו, לא גיליתי כל כך הרבה מאז שאני פה יהודי מרוקו שנולדו מאמא מוסלמית, אבל לא צריך להגיד, מאבא לא יהודי, אבל לא צריך להגיד.

אלי אלאלוף: אם היום, אני מוכן לעשות את זה ועושים את זה, ללכת להביא בנות של משפחות עם חלק יהודי במרוקו, להביא אותם?

אלי אלאלוף: כן להביא אותם.

אלי אלאלוף: לא הרבה, לצערי, הלוואי שהיו יותר.

אלי אלאלוף: אנחנו הגענו לגונדר, הוא ישר לקח אותנו לגונדר, בלי תחנת ביניים.

אלי אלאלוף: השוק היה נורא.

אלי אלאלוף: אני חשבתי שאני מכיר את יהדות אתיופיה, אני גר בבאר שבע, הצריפים הראשונים עברו דרך הגינה שלי בבאר שבע.

אלי אלאלוף: הבן שלי גדל עם ילדי יהדות אתיופיה, הרבה שנים בלי ילד בלונדיני, רק איתם, ככה הוא חשב שזה העם שלנו, ופתאום אני מגיע ואני רואה איזה קואליציה אנטי אתיופית, פתאום סוגרים את בית הספר היהודי, למה?

אלי אלאלוף: עד עכשיו יש במרוקו בתי ספר יהודיים עם 20%, 15% יהודים, השאר לא יהודים.

אלי אלאלוף: כששואלים את אליאנס: 'למה אתם עושים את זה?' 'מפני שאנחנו רוצים שגם הגויים, האחרים, יכירו את התרבות שלנו'.

אלי אלאלוף: זו גישה יהודית חכמה.

אלי אלאלוף: אצלנו לא, קודם כל בוא תסגור להם.

אלי אלאלוף: בית הספר כאילו עומד לנו מול העיניים ואומר אני עוד קיים, אתם לא.

אלי אלאלוף: אתם ישראל, שהקמתם אותנו, הקמתם את בית הספר הנפלא הזה, היפה, שנראה הבניין הכי גדול שם בגונדר, אבל לא בשביל היהודים, שלא יבואו.

אלי אלאלוף: אנחנו נכנסים למה שנקרא מחנה, אז כשהוא אמר לי שהולכים למחנה חשבתי שאנחנו הולכים למשהו מאורגן.

אלי אלאלוף: איזה בושה, איזה בושה יהודית.

אלי אלאלוף: הדברים הראשונים שלקחו משם, לא אתם, אבל בשם הסוכנות היהודית, לקחו את ספרי התפילה.

אלי אלאלוף: מה מפריע שיש ספרי תפילה בספרייה המקומית?

אלי אלאלוף: כן, לא היו ספרי תפילה.

אברהם נגוסה: ספרי תורה.

אלי אלאלוף: על ספרי תורה לא אדבר, ברור, מה, הם יחזיקו ספר תורה?

אלי אלאלוף: ספרי תפילה פשוטים.

אלי אלאלוף: הייתם צריכים לראות, להתמוגג מזה.

אלי אלאלוף: אני אמרתי לכם, אני בכיתי, לראות איך הילדים ביניהם מעבירים באמצע התפילה ספר מאחד לשני, כי לא היו מספיק.

אלי אלאלוף: באמצע תפילת הבוקר, באמצע שחרית, אני לא מכיר, כבודו, אולי היית פעם בתפילת בוקר עם 1,200 יהודים?

אלי אלאלוף: שמה יש.

אלי אלאלוף: 1,200 יהודים, נשים וילדים ומבוגרים ונשים נפלאות, שגם אם לא דיברו עברית התפללו בשפה יהודית מדהימה בעיניי, לא הפסיקו למלמל ואני מסתכל עליהם ובוכה, כי זה מזכיר לי את אמא שלי.

אלי אלאלוף: אני רואה שם שלט, 'בני עקיבא'.

אלי אלאלוף: אין סניף בני עקיבא במינימום מצב כפי שראינו שם.

אלי אלאלוף: אז למה השארתם את הדגל?

אלי אלאלוף: לעשות להם בעיניים?

אלי אלאלוף: חולצות של הצוות המוביל של הצעירים הנפלאים, הרב - - - אמרת לי שהוא פה.

אברהם נגוסה: הרב ולדמן.

אלי אלאלוף: לא, ולדמן זה שלנו.

אלי אלאלוף: המקומי, הילד הנפלא שניהל את ה - - -

אברהם נגוסה: טגבו.

אלי אלאלוף: הנה הוא, איך הוא ניהל את התפילה.

אלי אלאלוף: ואתם רואים שבאמצע מעבירים תפילין.

אלי אלאלוף: אני, האובססיה שלי זה אוכל, אתם רואים, אבל בשביל אחרים לא פחות.

אלי אלאלוף: הייתה לי הזכות להקים מפעל הזנה, 350,000 ילדים כל יום בארץ שלנו מקבלים אוכל בבית ספר על חשבון המדינה, היום, התחלנו עם קרן רש"י.

אלי אלאלוף: אתמול העברנו חוק, שמונה מיליארד שקל בשנה של מזון יעברו בתרומה למי שזקוק, שמונה מיליארד שקל.

אלי אלאלוף: אנחנו מגיעים לקהילה עם ילדים בתת תזונה, עם הזנחה בטיפול בגיל הרך, שזה עולה דולר לילד ליום.

אלי אלאלוף: ובאמת מה שכואב לי, אני עבדתי הרבה מאוד בסוכנות, 25 שנה כמעט, וכל פעם שהיה לנו מחסור חזרנו לקהילה בארצות הברית, אם זה בוסטון ולפעמים הלכנו לקנדים ולצרפת, הקהילות היהודיות היו תמיד נכונות, פתאום הם קיבלו הוראה להפסיק את הפעילות שלהם במחנות באדיס אבבה ובגונדר, איך יכול להיות?

אלי אלאלוף: לא רק בשביל שנקבל אותם כשיגיעו בעזרת ה', כולם, כל מי שמתיימר ורוצה להיות יהודי, אהלן וסהלן, זו המדינה שלו, אבל כדי להכין אותם להעלות ושיהיו בריאים.

אלי אלאלוף: לא, אנחנו מזניחים אותם ואז נקבל אותם עם צרות שצריכים להתמודד איתן, כי פה חייבים להיות בריאים ויהיו בריאים בעזרת ה'.

אלי אלאלוף: אז אמר לי אברהם, תזכיר להם.

אלי אלאלוף: אני אומר את זה בבושה ישראלית שלי.

אלי אלאלוף: גם כשהגענו לאדיס אבבה התקבלנו, אני מספר עם כאב גדול, עם בושה גדולה, הגענו לבית השגרירה שלנו, בית מדהים, גינה עוד יותר, היא נבנתה מאפס על ידי משרד החוץ שלנו.

אלי אלאלוף: השגרירה גם, מתאימה לאזור, היא ילידת אדיס אבבה.

אלי אלאלוף: אני אומר לה, 'מתי בפעם האחרונה היית במחנה של אחינו?

אלי אלאלוף: ' אז היא אמרה לי, 'אני?

אלי אלאלוף: אף פעם'.

אלי אלאלוף: חמש שנים בתפקיד.

אלי אלאלוף: שגרירת ישראל, לא שגרירה אינדיה, שגרירת ישראל, שמדברת את השפה, שמעמדה המקצועי זה גם בזכות זה שהיא שייכת לקהילה היהודית מאתיופיה, חמש שנים לא קיבלה אישור כביכול, כאילו צריך אישור כדי לקפוץ לשם.

אלי אלאלוף: לפני שבועיים היינו בחוף השנהב ובגאנה, אברהם ואני וחברנו יוסי יונה, שאלנו את השגרירה שם, 'כמה זמן את פה?' חודשיים.

אלי אלאלוף: משתוללת, רצה מפינה לפינה.

אלי אלאלוף: קיבלת הוראה לעשות את זה?

אלי אלאלוף: מה זה?

אלי אלאלוף: תירגעי קצת, מה פתאום?

אלי אלאלוף: אין זמן, יש כל כך הרבה מה לעשות.

אלי אלאלוף: ואנחנו יכולים להרשות לעצמנו לשלוח שגרירה שמדברת את השפה, שנראית כמו כל אחד מאיתנו והיא לא מגיעה לשם?

אלי אלאלוף: אז הפנייה שלי היא חזרה לכולנו, יהדות אתיופיה זה יהדות אתיופיה והיא לא תיגמר לעולם.

אלי אלאלוף: מי שיעז להגיד לי שסגרנו את יהדות מרוקו, שיקפוץ לי, כי אבא קודם כל קבור בפאז, לעולם לא תיסגר יהדות מרוקו.

אלי אלאלוף: לעולם.

אלי אלאלוף: לעולם לא תיסגר יהדות אתיופיה.

אלי אלאלוף: לצערי אני אומר את זה למרות שאני חבר כנסת ושייך לקואליציה, האישור של 1,000 זה לא חישוב מתמטי מדויק, מדעי, זה שליפה כדי לא להרגיז.

אלי אלאלוף: אני יודע שאברהם ודודי ואמסלם חברים, במיוחד אברהם ודודי, הם נלחמו כדי להשיג את האישור הזה של 1,000 ואני פונה אליכם, חברים שבאו מחוץ לארץ, נקוץ'וכל הארגונים האמריקאים ויהדות מונטריאול, הם שהכניסו את התודעה בארץ שצריך להביא כמה שיותר מהר ויותר יהודי אתיופיה, תחזרו לתפקיד הזה, אני לא מבין למה הפסקתם.

אלי אלאלוף: אני גם תולה תקוות, כמו שאברהם עשה, עם בוז'י, עם יושב ראש הנהלת הסוכנות, שאני מכיר אותו ואת הרגישות שלו, אני בטוח שזה ישונה, אבל תחזרו לפעילות.

אלי אלאלוף: כשאני באתי לפה לבני עקיבא וביקשתי מהם:

אלי אלאלוף: תחזירו להם רק את החולצות שבגאווה הם לובשים אותם, אבל מרוב הכביסות הן כבר לא נראות עם הצבע והסמל שם, הם אמרו לי לא.

אלי אלאלוף: לא הצלחתי, לא הצלחתי להשיג את זה.

אלי אלאלוף: אז אני אומר, כאזרח גאה של המדינה, ציוני, יהודי, אני בא לבקש מכולנו לעשות יותר ליהדות אתיופיה הנמצאת גם באתיופיה, לא לחכות רק שיהיו פה, כי הם סובלים שם.

אלי אלאלוף: אני לא צריך להסביר לכם מה המצב הבריאותי בכלל במדינה הזו, ההזנחה החינוכית שלהם כיהודים, חוסר בחוויה של היהדות האמיתית שלנו כמו שהיא קיימת ומתקיימת בזכות הצירוף של יהדות אתיופיה פה ואני חושב שזו משימה שאי אפשר לדחות אפילו ביום, כל מי שיכול מחר שיעשה, מפני ששם יהודי אתיופיה בחלקם לא יהיו איתנו בגלל הזנחה שלנו.

אלי אלאלוף: זה מה שיש לי להגיד.

אלי אלאלוף: סליחה, אברהם, אני מראש אמרתי שאני רץ לפורום אחר.

אלי אלאלוף: כל טוב וברוכים הבאים.

אברהם נגוסה: תודה רבה לך.

אברהם נגוסה: אנחנו נסת

אברהם נגוסה: כל עכשיו כמה דקות בווידיאו על חיי הקהילה שם באדיס ובגונדר, בגונדר בעיקר.

אברהם נגוסה: (הקרנת סרטון).

אברהם נגוסה: תודה, יהודה.

אברהם נגוסה: כיוון שנציג משרד האוצר צריך ללכת לעוד דיון אני נותן את רשות הדיבור לאייל מדן.

אברהם נגוסה: בבקשה.

אברהם נגוסה: תכניס אותנו, האם האוצר מוכן.

אייל מדן: אני רק אציין, הדיון הוא על היערכות המשרדים, מבחינת משרד האוצר גם בהחלטת הממשלה הוקצה סך של 184 מיליון שקלים לטובת ההחלטה, שהמקור אליו הוא קיצוץ בעודפי המשרדים, מ-90 ל-88.7, קיצוץ של 1.3%, כפי שמצוין בהחלטת הממשלה.

אייל מדן: מעבר לכך אין לי עוד מה להוסיף מבחינת ההיערכות של משרד האוצר.

אברהם נגוסה: בקיצור, תקציב לא יכול להיות תירוץ ליישם את החלטת הממשלה.

אייל מדן: בהחלטת הממשלה מוקצה כבר התקציב ומוקצה כבר המקור.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע חיילת, בבקשה.

אברהם נגוסה: כל מי שידבר יעשה בתמצית, כיוון שיש רשימה גדולה.

זמנץ בילילן: אין בעיה.

זמנץ בילילן: אני זמנץ בילילן, יש לי שתי אחיות באתיופיה ולפי מה שהבנתי ראש הממשלה קיבל החלטה להעלות 1,000 יהודי אתיופיה שהילדים שלהם נמצאים בארץ.

זמנץ בילילן: אז רגע, מה עם ההורים שנמצאים בארץ והילדים שלהם נמצאים באתיופיה?

זמנץ בילילן: כאילו האחיות שלי לא מספיק חשובות בשביל שיעלו ויהיו עם המשפחות שלהן?

זמנץ בילילן: זה גם נוגד את ההחלטה שקיבלו ב-2015.

זמנץ בילילן: זה לא הגיוני, זה הפקר לכל דבר.

זמנץ בילילן: כאילו מה?

אברהם נגוסה: זו שעמדה עכשיו זו אמא שלך?

זמנץ בילילן: זו אמא שלי, כן.

אברהם נגוסה: אז שתי האחיות שלך זה הבנות שלה?

זמנץ בילילן: כן.

אברהם נגוסה: אני חושב שזה עוד בפירוט של ההחלטה 4178 שהתקבלה, הקריטריון לצערי הרב מאוד מאוד צר, אפילו זה לא כמו ההחלטה של הקריטריונים שהיו בהחלטת הממשלה 1911, באוגוסט 2016.

אברהם נגוסה: שם ב-2016 בהחלטה היו נותנים את הילדים הנשואים שהיו מגיעים גם עם הילדים שלהם, עכשיו בהחלטה הזו ההורים צריכים להחליט איפה להיות, כי כדי להתאחד עם הילדים שלהם, עם הבנים והבנות שלהם בישראל, הם חייבים להשאיר את הילדים שנמצאים שם באתיופיה.

אברהם נגוסה: מי שיכול להצטרף אליהם זה מי שקטין או רווק ללא ילדים.

אברהם נגוסה: לכן מה שאת אמרת עכשיו, שהאמא פה והילדים שם, בהחלטה הזו אין קריטריון כזה.

זמנץ בילילן: מה זאת אומרת?

אברהם נגוסה: בהחלטה שהממשלה קיבלה, אני מסביר את ההחלטה - - -

זמנץ בילילן: שמי שעולה, ב-1,000 איש האלה שקיבלו החלטה, זה מי שההורים שלהם נמצאים באתיופיה, זאת ההחלטה.

אברהם נגוסה: נכון, שהילדים נמצאים פה.

זמנץ בילילן: מה ההבדל?

זמנץ בילילן: לא הבנתי.

זמנץ בילילן: כאילו הם פחות חשובים?

אברהם נגוסה: אני מסביר את זה, שההחלטה היא יותר - - -

זמנץ בילילן: היא יותר מה?

זמנץ בילילן: למה, אתם מבטיחים לי שההורים שלי יחיו לנצח?

זמנץ בילילן: באמת אני שואלת.

זמנץ בילילן: סבבה, אתם מקבלים את ההחלטות, כי אולי התנאים ממש קשים והכול, מה עם ההורים שלי?

זמנץ בילילן: יחיו עד 120?

זמנץ בילילן: אף אחד לא מבטיח לי את זה, אין לי הבטחה.

אברהם נגוסה: ההורים שלך או האחיות שלך?

זמנץ בילילן: ההורים שלי.

זמנץ בילילן: אתם קיבלתם את ההחלטה הזאת - - -

אברהם נגוסה: רגע, ההורים שלך פה, נכון?

זמנץ בילילן: ההורים שלי פה, האחיות שלי שם.

זמנץ בילילן: קיבלתם את ההחלטה להעלות את ההורים שנמצאים שם, שהילדים שלהם פה, כי הם זקנים מדי, כי - - - אני מקבלת את ההחלטה הזאת באהבה, באמת, אבל מה עם ההורים שלי שפה ומשתוקקים לראות את הילדים שלהם?

אברהם נגוסה: את צודקת.

אברהם נגוסה: זה מה שאני מסביר.

זמנץ בילילן: זה לא עוזר לי שאתה אומר לי שאני צודקת.

זמנץ בילילן: כל פעם, כרגע החלטתם להעלות 1,000 יהודי אתיופיה, אבל מה?

זמנץ בילילן: עוד שנתיים תחליטו עוד 1,000.

זמנץ בילילן: תעלו, כאילו באמת.

אברהם נגוסה: אוקיי, העלית את השאלה, נציגי הממשלה יענו.

אברהם נגוסה: אני רק הבהרתי לכולם שזה הקריטריון, שתדעו שזה הקריטריון.

אברהם נגוסה: אני לא קבעתי את זה, אני לא קיבלתי את ההחלטה הזאת.

זמנץ בילילן: אלה אנשים שיושבים איתך.

אברהם נגוסה: זה השרים, הממשלה, אני רק מבהיר על מה אנחנו מדברים.

אברהם נגוסה: ההורים שנמצאים פה, אין להם זכות להביא את הילדים על פי ההחלטה הזו, על פי ההחלטה 716 יש את הזכות, אם מבצעים את החלטה 716, אבל ההחלטה שהתקבלה לפני כחודש, היא נותנת רק לבנים ובנות פה להביא את הוריהם משם.

אברהם נגוסה: אז אני הסברתי, אפילו ההורים שמגיעים לפה, הם לא יכולים להביא את הילדים הנשואים שלהם.

אברהם נגוסה: זה מה שכתוב בהחלטה, בקריטריון.

אברהם נגוסה: זה עצוב מאוד, אבל זו העובדה.

אברהם נגוסה: לכן אני אומר ברור את העניין הזה.

יהודה עציון: אבל אם יש נציגי משרד ראש הממשלה, תבקש תגובה על השאלה הזאת.

אברהם נגוסה: בוודאי.

זמנץ בילילן: אתם גורמים עוד סבל להורים שעולים.

אברהם נגוסה: בסדר, הבנתי, משרדי הממשלה נמצאים פה כדי לענות.

אברהם נגוסה: תחכו, נקבל את השאלות - - -

זמנץ בילילן: סבבה.

זמנץ בילילן: יש לי עוד שאלה.

זמנץ בילילן: למה רק אצלנו בעדה יש עלייה לפי החלטת ממשלה ולא לפי חוק השבות?

זמנץ בילילן: למה כל אלה שהילדים ושההורים שלהם נמצאים לפי חוק השבות הם זכאים לעלות?

זמנץ בילילן: לא, אצלנו זה לפי החלטת ממשלה, למה?

אברהם נגוסה: הם רושמים את השאלה והם יענו.

אברהם נגוסה: נמשיך.

אברהם נגוסה: יש שמונה בחורים שנמצאים פה, אני אולי אתן קודם לרב ולדמן ולאחר מכן שני הנציגים של הבחורים שנמצאים פה בארץ, לומדים בישיבה, שבאו מאדיס ומגונדר, להכשרה.

אברהם נגוסה: הרב ולדמן, בבקשה.

מנחם ולדמן: כבוד היושב ראש, אני רוצה לכוון את דבריי בעיקר לנציגי משרד ראש הממשלה ומשרד הפנים לגבי הביצוע של הקריטריונים של אלה שאמורים לעלות בהחלטת הממשלה האחרונה.

מנחם ולדמן: יש לי שלוש הערות שכדאי שתטו אוזן היטב היטב.

מנחם ולדמן: הקריטריון העיקרי או היחידי בהחלטת הממשלה האחרונה מדבר על הורים שילדיהם נכנסו לישראל מכוח החלטות ממשלה קודמות, הורים אלה ייכנסו יחד עם בני ובנות זוגם וילדיהם הנוספים.

מנחם ולדמן: הקריטריון הזה כבר היה והיה צריך להיות המרכזי בהחלטת הממשלה הקודמת, 1911, אבל לצערי רק מעטים הגיעו מהקריטריון הזה.

מנחם ולדמן: בעוד שאותם שהגיעו, המעטים, הורים שיש להם ילדים בישראל, לא הפרידו בין ההורים לילדיהם הנשואים ונכדיהם, בהחלטת הממשלה האחרונה, כמו שנאמר כבר כאן, מפרידים בתוך המשפחה וחותכים שוב את המשפחות.

מנחם ולדמן: אני רוצה לומר שלפי החלטת הממשלה האחרונה, המצמצמת, לא יהיו יותר מכמה מאות בודדות בקריטריון הזה.

מנחם ולדמן: יש בידי את כל הרשימות, הרשימות נמצאות בידיכם, כמה מאות בלבד יגיעו שהם הורים ויש להם ילדים רווקים או שאין להם ילדים.

מנחם ולדמן: אז תדעו כבר מראש מה לעשות כשתגיעו למספר 400 או 500 או משהו כזה, אולי פחות.

מנחם ולדמן: דבר שני, אני חוזר על דברי כבוד היושב ראש, דברים שהם מאוד מאוד ברורים בהחלטות הממשלה כולן, כל השנים וגם עכשיו.

מנחם ולדמן: הקריטריון הראשון לכל מי שיעלה זה, אני מקריא את הנוסח: 'מי שעזבו את כפרם וממתינים לכניסה לישראל בקהילות הממתינים באדיס אבבה ובגונדר לא יאוחר מיום 1 בינואר 2010'.

מנחם ולדמן: מדובר פה על אנשים שהם בתוך הקהילות, רשימות הקהילות נמסרו למשרד ראש הממשלה, למשרד הפנים, מצויות בידיכם שנים רבות כבר.

מנחם ולדמן: אי אפשר להביא מישהו לא מתוך הקהילות, אנשים שם ממתינים בקהילות הללו, באדיס אבבה, 20 שנה ולא פחות, בגונדר יש פחות, אבל יש גם 25 שנים.

מנחם ולדמן: אז הקריטריון הזה חייב להיות נר לרגלי המאשרים.

מנחם ולדמן: הדבר הנוסף, הם אינם מזרע ישראל.

מנחם ולדמן: כמו שאמר כבוד היושב ראש, מעולם לא דרשנו ופעלנו שיביאו מישהו שהוא קרוב של מישהו שאיננו יהודי, אפילו התגייר פה.

מנחם ולדמן: גם אלה שיבואו צריכים להיות מזרע ישראל.

מנחם ולדמן: אפילו יש להם קרובים פה, הורים שהתגיירו ולא היו מזרע ישראל קודם, אין שום סיבה, לפי הקריטריון ולפי דרישתנו בכלל כל השנים, להביא רק מישהו מזרע ישראל.

מנחם ולדמן: זו הנקודה השנייה של הקריטריון הבלעדי של החלטת הממשלה, שאני מברך עליו, כולנו דרשנו את זאת.

מנחם ולדמן: אני מקווה, ואני אומר זאת לאנשים הממונים על הביצוע, בבחינת אין מחזקים אלא למחוזקין, אין מזרזין אלא למזורזין, שאכן תקיימו את הדברים כפי שהם כדי שהאחים שלנו יגיעו מהקהילות עצמן.

מנחם ולדמן: נמצאים פה תשעה בחורים, שמונה מהם הגיעו כצעירים מקהילות אדיס אבבה וגונדר והם לומדים בישיבה במשך חצי שנה ויחזרו בעזרת ה' לאתיופיה להמשיך להנהיג את הקהילות, וישנו תשיעי שהוא היה סגן חתן התנ"ך לתפוצות ובארץ הוא נמצא ולומד איתם.

מנחם ולדמן: הפנים שלהם שנמצאים פה, הצעירים, גם לשמאלי, אירמיאס זה הקומונר של בני עקיבא בגונדר, טגבו, החזן הראשי של הקהילה באדיס אבבה וכן האחרים פה, הם הפנים של הקהילות הללו, הם הצעירים הבולטים שחיים ביהדות דתית כבר שנים רבות, רובם לא מכירים משהו אחר בכלל.

מנחם ולדמן: הם חזנים בקהילות, הם מדריכים בבני עקיבא, קומונרים בבני עקיבא, שומרים מצוות, ביום לומדים בישיבה.

מנחם ולדמן: אני לא רוצה לחזור על מה שאמרת, כבוד היושב ראש, אבל אם יש מקטרגים, אינני יודע איך אנשים עם כיפות וזקנים למיניהם משמיצים את האנשים האלה.

מנחם ולדמן: הרמב"ם אומר שמי שפוגע ברבים אין לו יכולת לחזור בתשובה.

מנחם ולדמן: אם אדם פוגע באחד הוא יכול לבקש ממנו סליחה, אבל יש לנו קבוצה שהגיעה לכאן, למעלה מ-50,000 נפש פה, איך אפשר לבקש מהם סליחה על כל ההשמצות השקריות שאנשים מטיחים בהם?

מנחם ולדמן: הכאב הוא עצום כשרואים את המציאות האמיתית לעומת שקרים שמפיצים אנשים.

מנחם ולדמן: אני אשמח, כבוד היושב ראש, להציג את האנשים שיכולים לדבר, הם מדברים בעברית.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: החזן הראשי בקהילת אדיס אבבה, טגבו וורקו, בבקשה.

טגבו וורקו נגוסה: תודה רבה, שלום לכולם.

טגבו וורקו נגוסה: שמי טגבו וורקו, חזן בקהילת אדיס אבבה, חודשיים אני בישראל, באתי ללמוד בישיבה.

אברהם נגוסה: כמה זמן אתה פה?

טגבו וורקו נגוסה: חודשיים.

אברהם נגוסה: העברית זה מאדיס אבבה?

טגבו וורקו נגוסה: כן.

טגבו וורקו נגוסה: כשהגעתי לפה לישראל, לארץ שלי, של היהודים, אני הרגשתי שהלב שלי והגוף שלי התחברו, כי כל החיים שלנו היינו בלי הלב שלנו.

טגבו וורקו נגוסה: 20 שנה אנחנו מחכים לעלייה, 20 שנה אנחנו בוכים לראות את ישראל, את המדינה שלנו, גם לראות את הקרובים שלנו.

טגבו וורקו נגוסה: לפני 20 שנה כל המשפחה עזבנו את הכפר לעלות לישראל ורוב קרובי המשפחה שלנו זכו לעלות ואנחנו לא.

טגבו וורקו נגוסה: אני הייתי שואל את אבא שלי, 'מתי נעלה?

טגבו וורקו נגוסה: ההורים שלך עלו ואחים שלך עלו ואנחנו לא, מתי נעלה?

טגבו וורקו נגוסה: ' הוא עונה לי, 'בני היקר, אנחנו היהודים לא מוותרים, יום אחד נעלה'.

טגבו וורקו נגוסה: ככה הוא היה מחזק אותי.

טגבו וורקו נגוסה: גם עכשיו, כשגדלתי, ככה אני מלמד את הקטנים.

טגבו וורקו נגוסה: לפני 70 שנה היהודים לא היו יכולים לעלות לישראל, למה?

טגבו וורקו נגוסה: הגויים היו עושים להם בעיות.

טגבו וורקו נגוסה: עכשיו יש לנו מדינה, יש לנו ממשלה, למה אנחנו נהיה מחוץ לישראל?

טגבו וורקו נגוסה: יהודי שמח לעזור ליהודי, גם אם ההורים שלו, הבנים שלו, הבנות שלו עלו לישראל והבן שלו באתיופיה, איך יכול להיות שאומרים שהוא לא יהודי?

אברהם נגוסה: סבא וסבתא שלך פה?

טגבו וורקו נגוסה: הוא הדוד שלי, ראיתי אותו אחרי 17 שנים.

טגבו וורקו נגוסה: וגם סבא וסבתא שלי, אחיות שלי, ראיתי אותם אחרי 18 שנים.

טגבו וורקו נגוסה: סבא שלי היה במצב קשה, בסוכות הייתי אצלו, הוא היה חולה בבית חולים, הוא שואל אותי, 'מתי יבואו הנכדים שלי?

טגבו וורקו נגוסה: מתי יבוא הבן שלי?

טגבו וורקו נגוסה: הם אמרו לך תאריך?

טגבו וורקו נגוסה: ' ככה הוא שאל אותי, אמרתי לו שאני לא יודע, איך אני אסביר?

טגבו וורקו נגוסה: קשה לי.

אברהם נגוסה: סבא וסבתא פה, אחים ודודים פה?

טגבו וורקו נגוסה: דודים פה, כן.

אברהם נגוסה: באת לפה ללמוד בישיבה לכמה חודשים ולחזור ולהנהיג את הקהילה שם?

טגבו וורקו נגוסה: כן, וזה גם קשה לי.

אברהם נגוסה: זו דוגמה של מסורבי עלייה.

אברהם נגוסה: בגלל שהזמן קצר אני רוצה לתת גם לחזן מגונדר.

מנחם ולדמן: קומונר בני עקיבא.

אירמיאס גבריה: שלום לכולם, שמי ארמייס, אני בן 19.

אירמיאס גבריה: אני נולדתי בגונדר, בקהילה.

אברהם נגוסה: בהמתנה?

אירמיאס גבריה: כן.

אירמיאס גבריה: אני ממתין 19 שנים, אני נולדתי בקהילה ואני מכיר את כל הבעיות שקורות לנו.

אירמיאס גבריה: אנחנו בקהילה שלנו מתפללים כל יום תפילת בוקר, שחרית, מנחה וגם ערבית.

אירמיאס גבריה: אנחנו עושים כל מה שצריך, כמו שיהודי דתי עושה.

אירמיאס גבריה: אנחנו יהודים, אני לא מכיר דת אחרת חוץ מהיהדות ואני יהודי לגמרי.

אירמיאס גבריה: אנחנו, אני וגם כל היהודים שנמצאים, גם בגונדר וגם באדיס, שמחים שהממשלה החליטה על 1,000 יהודים, אבל זה לא מספיק.

אירמיאס גבריה: יש 8,000 יהודים שממתינים שם ולכן אנחנו רוצים שכל ה-1,000 האלה שיבואו בזמן הקרוב ועוד יתחיל, מה שאנחנו מתפללים, שכל ה-8,000 היהודים יעלו, זה לא יהיה קשה, בחודש או בחודשיים.

אירמיאס גבריה: זו התפילה שלנו שאנחנו רוצים שיקרה.

אירמיאס גבריה: אני יהודי וכל הדברים שקורים לנו בגלל שאני יהודי באתיופיה זה ממש קשה, כי אתיופיה זה לא המקום של היהודים.

אירמיאס גבריה: המקום של היהודים זה ארץ ישראל ולכן אנחנו צריכים לבוא לפה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני מצטער, אני מקצר אתכם בגלל הזמן.

אברהם נגוסה: סגן חתן התנ"ך, סינטיהו שפראו, הוא נמצא איתנו, אולי כמה משפטים, מה אתה אומר פה לכנסת ישראל ולנציגי משרדי ממשלת ישראל?

סינטיהו שפראו: קודם כל תודה רבה.

סינטיהו שפראו: תנסו להבין אותי, אין לי עברית טובה.

סינטיהו שפראו: שמענו מה ממשלת ישראל החליטה, להעלות את 1,000 יהודים שנמצאים באתיופיה, אבל זה לא מספיק.

סינטיהו שפראו: מה שהחבר שלי אמר, זה לא מספיק, זה אמת.

סינטיהו שפראו: אנחנו עכשיו 8,000, אנחנו מחכים 20 שנה, אם הם מוסיפים עוד שנים ועוד ימים רבים אז מי שרוצה להתחתן, הוא לא רוצה לחכות עד שימות כדי לעלות לישראל, אז הוא רוצה להתחתן ויהיו עוד מעט 9,000 ו-10,000.

סינטיהו שפראו: אנחנו רוצים שכל היהודים שנמצאים באתיופיה, שהם יעלו לישראל.

סינטיהו שפראו: אנחנו עושים כל המצוות כמו שצריך, אנחנו מתפללים שלוש פעמים ביום, לומדים תורה וכן, אבל אנחנו לא מבינים למה הם לא רוצים להעלות אותנו.

סינטיהו שפראו: אמרתי את זה גם בפגישה הראשונה שהייתי פה, לפני 70 שנה מדינת ישראל רצתה להעלות את כל היהודים שנמצאים בכל העולם, אבל כשהסתדר הכול למה דווקא הם רוצים להפסיק אותנו ולמה הם רוצים שאנחנו לא נעלה לישראל?

סינטיהו שפראו: זו השאלה שלנו.

סינטיהו שפראו: אני מבקש שאנשים שנמצאים ויש להם כוח לעזור לנו, בבקשה תעזרו לנו, אנחנו כבר מתים שם.

סינטיהו שפראו: לפני 20 שנה, כשאנחנו הגענו לאדיס אבבה ולגונדר, בית הקברות היה כלום, אף אחד לא היה שם, עכשיו אין מקום.

סינטיהו שפראו: אם מישהו מת אין מקום לקבור אותו.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אני מקצר אותך.

אברהם נגוסה: נמצא איתנו גם יהודה עציון, אני מבקש כמה מילים, כי היית בקהילה שם וראינו את הווידיאו.

יהודה עציון: אני לא אחדש לכם שהעניין הזה הוא לא חדש.

יהודה עציון: הוויכוח ניצת לאחרונה מחדש, אבל הוא התחיל ערב 'מבצע שלמה' כאשר היו פקידים כל כך חכמים וידענים שידעו בדיוק מי זכאי ומי לא זכאי, דחפו החוצה מן הגדרות את אותם אלה שכונו פלשמורה וכך נולדה הבעיה.

יהודה עציון: מאז עלו ארצה, ברוך ה', 50,000 איש.

יהודה עציון: עכשיו נותרו בקהילות 8,000, זאת אומרת בואו נכניס את הדברים למסגרת, לפרופורציה.

יהודה עציון: זה קרב מאסף, זה מתקרב להיות סוף הפרשה, אבל בכל זאת ממשלת ישראל בתמיכת או בדחיפת ארגונים וכוחות שונים, שאני לא אפרט אותם כאן, יוצר מה שאני מכנה קרב השהיה או נסיגה, זאת אומרת להעלות את המינימום האפשרי, לפרוס את הלחם הזה לאין סוף פרוסות במקום להתייחס לזה כמטלה, כמשימה ציונית, תורנית, משימת קודש, ולהביא את כל ה-8,000 האלה במהלך אחד.

יהודה עציון: אני לא אומר בלילה אחד, אבל בחודש אחד או בחודשיים וזה ניתן.

יהודה עציון: זו התגייסות של כולם.

יהודה עציון: דיברתי אישית עם כבוד יושב ראש הסוכנות החדש, חבל שהוא לא נוכח, הוא בהחלט ישמח לשתף פעולה בכיוון כזה, אבל ממשלת ישראל עושה, כאמור, את המינימום ההכרחי, וכך נמשך סוג של התעללות והתעמרות כלפי הציבור הזה שאת נציגיו אתם רואים כאן.

יהודה עציון: אני רוצה להעיר עוד הערה אחת, שכביכול לא שמים לב אליה, אבל היא מוסיפה מלח על הפצעים בהחלטת הממשלה האחרונה, שכבר דובר על החסרונות הרבים שבה, שמחליטים רק 1,000 ובעצם לא יהיו 1,000 וכן הלאה.

יהודה עציון: יש סעיף שהוא לא נוגע בכלל לעלייה הנוכחית ולא נוגע להחלטה להביא 1,000, אלא הוא נוגע לעתיד.

יהודה עציון: הממשלה ראתה לנכון להוסיף תיקון להחלטה קודמת, החלטה 716, שבה היא החליטה להעלות את כולם ואמרה רגע רגע, בעצם לא נביא את כולם.

יהודה עציון: גם בדיון עתידי לא נביא מי שיש לו קרבת משפחה שנייה ולא קרבת משפחה ראשונה כאן בארץ.

יהודה עציון: רבותיי, זה המשך העוול והמשך ההתעללות.

יהודה עציון: יש פה יסודות רקובים לעניין הזה, שהכול נדון לפי איחוד משפחות ודברים הומניטריים.

יהודה עציון: זה לא העיקר, כמובן זה חשוב ביותר, אבל העיקר זה השייכות לעדה.

יהודה עציון: מי ששייך לעדה, מי שהוא זרע ישראל, או מאבותיו או מאימותיו, צריך להביא אותו ארצה, וכמובן לגייר כדי ליישר את העניין ההלכתי ולאחד את כל הקצוות ביחד.

יהודה עציון: דיבר פה כרגע הקומונר מגונדר, שמעתם אותו, אירמיאס, הסעיף הזה מכוון נגדו, מדוע?

יהודה עציון: מפני שיש לו פה רק קרבת משפחה שנייה ולא קרבת משפחה ראשונה, אבל הוא יהודי.

יהודה עציון: מדוע ראתה הממשלה צורך להוסיף את הרעל הזה להחלטה ולהוסיף סעיף שגם בעתיד לא יובאו אנשים מקרבה שנייה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: הרב יואל בן נון, בבקשה.

יואל בן-נון: שלום לכם.

יואל בן-נון: יהודה עציון הזכיר את התחלת המאבק שלנו, לקראת אותה שבת ובאותה שבת של 'מבצע שלמה', מאז ועד עכשיו אנחנו במאבק.

יואל בן-נון: אני זוכר שבאותה שבת ממש הרגשתי פיקוח נפשות שם באדיס וצלצלתי למי שהיה אז רמטכ"ל, בשבת, אהוד ברק, היה לי המספר של הלשכה שלו בתל אביב.

יואל בן-נון: היא אומרת לי: 'הוא באדיס', אמרתי לה: 'בגלל זה אני צריך אותו עכשיו', 'טוב אני אתן לך אותו'.

יואל בן-נון: אני מדבר מפה דרך תל אביב לאדיס ואמר לי אהוד ברק, במילים האלה, 'דברו עם ראש הממשלה', אז יצחק שמיר, 'אני לא יכול לעשות כלום נגד הוראה שלו ותעשו את זה מהר, כי כבר מתחילים להתקפל כאן'.

יואל בן-נון: מאז אנחנו במאבק ואלה שעלו עלו בזכות המאבק ואברהם יודע.

יואל בן-נון: יש בדיחה יוונית איך הצבי אף פעם לא ישיג את הצב.

יואל בן-נון: כל פעם תחשב את המרחק ותחתוך חצי.

יואל בן-נון: אף פעם הצבי לא ישיג את הצב, כי כל פעם חותכים לחצי.

יואל בן-נון: זאת השיטה.

יואל בן-נון: אם יש 8,000 אז נעלה 1,000, ואחר כך יהיו 7,000 אז יהיה דיון על 1,000, קודם היה 1,300.

יואל בן-נון: כל פעם לחתוך עוד קצת ואף פעם הצבי לא ישיג את הצב, כלומר אף פעם לא ייגמר העניין.

יואל בן-נון: למי זה טוב?

יואל בן-נון: למי זה נוח?

יואל בן-נון: למי זה מועיל?

יואל בן-נון: למי זה רע, כולנו יודעים פה, שמענו כבר, למדינת ישראל זה לא טוב, לשום צד במדינת ישראל זה לא טוב.

יואל בן-נון: אני קורא לממשלת ישראל לבצע את החלטה 716, של ממשלת ישראל, בלי סייגים, בלי תוספות ובלי סעיפים נוספים, בלי קריטריונים, בלי לחתוך כל פעם לחצי.

יואל בן-נון: לבצע את החלטה 716 של ממשלת ישראל, כלשונה, עד תומה.

יואל בן-נון: יהודה אומר בחודשיים, אני מוכן להיות גמיש בזמן, אבל בזמן קצר, סביר.

יואל בן-נון: ודבר שני, אני מבקש מיושב ראש הוועדה שהוועדה בהחלטה שלה תבקש מן הממשלה לכלול את הרב מנחם ולדמן, שמכיר את כל הרשימות, שיודע בדיוק את כל האנשים, שהוא רב של הקהילות האלה והוא נוסע כל הזמן והוא מכיר את כולם, שכל מי שיוצא כדי לבצע החלטת ממשלה כלשהי, שהרב מנחם ייצא איתו.

יואל בן-נון: כל העוסקים במלאכה במשרדי הממשלה יודעים פחות ממנו.

יואל בן-נון: את הסיכומים המעשיים מי ומי, מי עומד בקריטריונים וכל הדברים האלה, הרב מנחם צריך להיות איתם, שם, ואז הדברים יהיו הרבה יותר פשוטים והרבה יותר קלים.

יואל בן-נון: כשפקידים באים עם קריטריונים כתובים על דף תמיד זה מסתבך והיו הסתבכויות אחדות בשנים האחרונות.

יואל בן-נון: אני מציע ומבקש שוועדת העלייה והקליטה תקרא לממשלה לכלול את הרב מנחם ולדמן כמומחה לעניין בצוות שעוסק בביצוע החלטות הממשלה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: ג'ף פינקלשטיין, נשיא ומנכ"ל הפדרציות היהודיות, בבקשה.

ג'ף פינקלשטיין: (תרגום חופשי מהשפה האנגלית): זה כבוד גדול לי להיות בכנסת היום, בין כל האנשים העוסקים במלאכה.

ג'ף פינקלשטיין: בשם הפדרציה היהודית של פיטסבורג רבתי וכל הפדרציות בצפון אמריקה אני רוצה להודות לוועדה על ההזדמנות להשמיע את קולנו היום.

ג'ף פינקלשטיין: תודה מיוחדת ליושב ראש הוועדה, אברהם נגוסה, על ההזמנה האישית שלו ועל המחויבות שלו לנושא הזה.

ג'ף פינקלשטיין: כפי שאתם מודעים הבעיה של היהודים האתיופים תמיד נמצאת אצלנו בראש סדר העדיפויות, אנחנו כל כך שותפים להרגשת

ג'ף פינקלשטיין: כם כאן, למה ששמענו כאן.

ג'ף פינקלשטיין: הפדרציות היהודיות השקיעו הרבה בסיוע לעלייה האתיופית במשך עשורים, לא רק במובן הפיננסי, אלא גם במובן של הסברה ואסטרטגיות בכל מה שקשור לנושאים הללו.

ג'ף פינקלשטיין: אנחנו מעורבים מאוד ב'מבצע שלמה' ו'מבצע משה' וכל המבצעים שהיו ב-2012 ו-2013, אנחנו מימנו את המאמצים של הסוכנות היהודית, השותפה שלנו.

ג'ף פינקלשטיין: הפדרציה שלי בפיטסבורג מאוד מחויבת לעלייה של יהודי אתיופיה.

ג'ף פינקלשטיין: אנחנו מציעים מימון ומספקים תמיכה לקהילה האתיופית בישראל מעבר למה שעושה הסוכנות היהודית.

ג'ף פינקלשטיין: אנחנו מאוד נלהבים מההחלטה להעלות עוד 1,000 יהודים אתיופים לישראל.

ג'ף פינקלשטיין: כפי שאמר יושב ראש הסוכנות, יצחק הרצוג, זה צעד חשוב בכיוון הנכון.

ג'ף פינקלשטיין: אנחנו מביעים שלא היה קל לעשות את ההחלטה הזו, יש המון שמתנגדים לעלייה הזו, קולות שמחשיבים את הקבוצה הזאת כקבוצה שלא ראויה לחיות בישראל.

ג'ף פינקלשטיין: אני חושב שגם ההחלטה הזאת, אין לקחת אותה כמובן מאליו מהסיבה הזו.

ג'ף פינקלשטיין: אנחנו רואים את כל הקהילה הזאת שממתינה באדיס ובגונדר, אנחנו מאמינים שזכותם לעלות לכאן, זו העמדה שלנו, של הסוכנות היהודית, זו העמדה שלנו, של הפדרציות, וכפי שאני מבין, זו גם העמדה של הוועדה הזאת.

ג'ף פינקלשטיין: ההחלטה להעלות 1,000 חברים מהקהילה הזו משמעותה ש-7,000 עדיין נותרים מאחור.

ג'ף פינקלשטיין: אלה הם 7,000 אחים, אחיות, בנים ובנות, שהופרדו מהמשפחות שלהם, חלקם למעלה משני עשורים וזו החובה שלנו והזכות שלנו לקבל אותם כאן לישראל.

ג'ף פינקלשטיין: כנסת ישראל עשתה החלטה ב-2015 וההחלטה הייתה להעלות את כולם לישראל.

ג'ף פינקלשטיין: אני יכול להגיד שהקהילות בצפון אמריקה מאוד התלהבו מההחלטה הזו, אך לצערי, כפי שכולנו יודעים, היו המון עיכובים וההחלטה יושמה בחלקה.

ג'ף פינקלשטיין: אנחנו מאמינים שהקהילה היהודית בישראל ובחו"ל, יש לה אחריות ליהודים האתיופים הללו ועלינו לסייע להם להגשים את החלום הציוני שלהם.

ג'ף פינקלשטיין: אנחנו מקווים שהחלטת הממשלה תיושם במלואה בקרוב ואנחנו מודים לוועדה הזאת על המאמצים הבלתי נלאים ועל המחויבות לנושא הזה.

ג'ף פינקלשטיין: אני רוצה לשמוע את הקולגה שלנו, את בריאן אגלש, ששירת בצה"ל ושנשוי לאתיופית, ואני אבקש ממנו לומר כמה מילים.

אברהם נגוסה: בבקשה.

בריאן אגלש: סליחה על העברית שלי, הייתי בגלות הרבה יותר מדי זמן.

בריאן אגלש: אני מודה על זה שאני פה, להיות הנציג של הקהילות היהודיות בצפון אמריקה.

בריאן אגלש: כמו שג'ף אמר, יש לי קשר עם הקהילה של יהודי אתיופיה יותר מ-30 שנה, דרך המשפחה שלי וגם הייתי באתיופיה ארבע פעמים וראיתי את המצב, בושה וחרפה מה שיש עכשיו.

בריאן אגלש: המדינה שלנו בנתה ציונות, אידיאולוגיה ציונית ואנחנו ממשיכים לבנות את המדינה והמהות של הציונות זה להביא עולים יהודים לארץ.

בריאן אגלש: בהיסטוריה שלנו הבאנו יהודים מכל מיני מדינות וזה רק ההמשך של הציונות שלנו.

בריאן אגלש: אנשים שמחכים, אחים ואחיות שלנו, זה לא צריך להיות עניין של תקציב.

בריאן אגלש: אני לא מבין, כמו שהחבר'ה אמרו, לפני 75 שנה, איך היינו יכולים לדבר על תקציב ולא להביא יהודים לארץ ישראל?

בריאן אגלש: יש המון מקום פה שאנשים יחיו.

בריאן אגלש: אני לא יודע מה ההבדל בין היהודים שעדיין באתיופיה ואנחנו פה, אין הבדל בכלל וזה לא צריך להיות עניין של תקציב.

בריאן אגלש: אנחנו חייבים להביא את ה-8,000 אחים ואחיות, לא לחכות יותר, אני לא מבין את זה בכלל.

בריאן אגלש: אנחנו צריכים לסיים את העבודה.

בריאן אגלש: עבדנו על העלייה מאז הקמת המדינה היהודית, אנחנו צריכים לעבוד כמה שיותר מהר, לסיים את העלייה הזו עכשיו.

בריאן אגלש: תודה רבה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אם אני שואל שאלה, כמו שאמרתי בהתחלה, יהדות התפוצות, בעיקר מצפון אמריקה, עשיתם הרבה ליוצאי אתיופיה, כמו שתיארתם, עכשיו ה-8,000 שממתינים, ללא שום סיוע, ללא שום עזרה מטעם הפדרציות, הקהילות היהודיות.

אברהם נגוסה: פה יש כיוון אחד, אנחנו באחד נילחם ונשכנע את ממשלת ישראל שיעלו את כולם, עד אז אנשים, שמענו שהם נמצאים במצב קשה, הג'וינט נתן טיפול רפואי, עכשיו הג'וינט נותן טיפול רפואי לאתיופים לא יהודים.

אברהם נגוסה: אני לא נגד, זה תיקון עולם, בסדר גמור, אבל ליהודים לא נותנים.

אברהם נגוסה: אני רוצה לציין אחד מבכירי ה-JDC, הוא אמר לי שההבדל הוא שהם רוצים לעלות לישראל והגויים האתיופים לא מבקשים לעלות לישראל ולכן אנחנו עוזרים להם.

אברהם נגוסה: אני שואל פה, האנשים האלה מגיעים למדינת ישראל בכל זאת, אם זה 1,300, אם זה 1,000, אם זה עוד 2,000, ככה בסופו של דבר יגיעו ובעבר גם הגיעו, אבל עד 2013 קיבלו סיוע רפואי מטעם הג'וינט, סיוע בחינוך ורווחה מטעם נקוץ' ואחר כך גם לשנתיים מהסוכנות היהודית, עכשיו אין.

אברהם נגוסה: האם אתם עכשיו, בעקבות השינוי במדיניות שאנחנו שומעים מהיושב ראש החדש, האם אתם יכולים לחזור ולתת לסוכנות הוראה ולג'וינט תקציב כדי שיחזרו לעשות את העבודה?

אברהם נגוסה: שיעזרו להם.

אברהם נגוסה: גם בהחלטת הממשלה אני רוצה, אני שואל את זה כי זה צוין גם בהחלטת הממשלה.

אברהם נגוסה: זה סעיף 13, להכין את האנשים האלה, הכנה, האם להרחיב את ההכנה לכולם?

אברהם נגוסה: כי כולם יגיעו.

דני ווזנר: אני חושב שהתמיכה שלנו נובעת דרך הסוכנות והג'וינט ואנחנו לא נותנים להם הוראות איך להשתמש בכספים האלה.

דני ווזנר: אנחנו כמובן יכולים להעלות את הנושא, לי זה עניין חדש, אבל בעצם אנחנו תומכים בסוכנות ובג'וינט ואני מבין ששני הגופים האלה עושים עבודה נהדרת בכל העולם וגם באתיופיה.

דני ווזנר: אנחנו נבדוק את השאלה הזאת.

יהודה עציון: באתיופיה הם לא קיימים כיום, הם לא קיימים בכלל.

יהודה שרף: זה לא מדויק.

יהודה שרף: מי שהוחלט להעלות אותו, אני חייב ואני מטפל בו.

אברהם נגוסה: אני אמרתי להרחיב לכל ה-8,000.

אברהם נגוסה: נכון, יש 1,000 שאושרו, אז אחרי שבן אדם קיבל אישור לשבועיים, למשהו, עד שהוא עולה אתם מטפלים בו, אבל אני מדבר, עכשיו 8,000 נמצאים והרשימה סגורה, הקריטריונים ברורים על פי החלטת הממשלה, לתת להם סיוע.

אברהם נגוסה: מה שאני הבנתי, אם הסוכנות באה ומחליטה אנחנו נגבה אותם, אם הג'וינט מחליט אנחנו נגבה אותם, זה מה שאני קיבלתי.

אברהם נגוסה: אני חשבתי שהמדיניות מתקבלת בפדרציות כיוון שהסוכנות וה-JDC הם סוכנויות בחו"ל של הפדרציות, אז אני חשבתי שאתם אלה שמקבלים את המדיניות, קובעים את המדיניות וגם את התקציבים.

אברהם נגוסה: הם יגידו לי 'אין לנו כסף, מאיפה נביא?

אברהם נגוסה: '

דני ווזנר: זה לא מדויק שאנחנו קובעים את המדיניות, לא של הג'וינט ולא של הסוכנות, אבל כפי שאמרתי, אנחנו נבדוק את הנושא.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: יש לנו בן אדם שמחזיק את התיק של הנושא הזה, סמנכ"ל במשרד ראש הממשלה, אורן כהן.

אברהם נגוסה: אתה רשמת את השאלות שעלו, גם של החיילת וגם אחרים.

שלומית אבינח: יש עוד שרוצים לדבר, אבל חשוב שנשמע משרדי ממשלה.

אברהם נגוסה: כן.

אברהם נגוסה: אני יודע שיש אנשים שרשומים לדבר, אבל בואו נעשה את זה חצי חצי.

אברהם נגוסה: עד עכשיו שמענו, עכשיו נשמע את נציגי משרדי הממשלה, בראשם זה משרד ראש הממשלה, אורן כהן, בבקשה.

אורן כהן: תודה ליושב ראש הוועדה.

אורן כהן: בעצם אנחנו, החלק היותר דומיננטי שלנו כמשרד ראש הממשלה זה באמת בשלב גיבוש ההחלטה ואישור המדיניות, כרגע אנחנו בשלב הביצוע ובשלב הזה יש לנו פחות תפקיד, הביצוע הוא על ידי הגופים המקצועיים.

אורן כהן: גם קביעת הזכאויות, הרב ולדמן העיר כל מיני הערות, דגשים לגבי קביעת הזכאות ועלו פה שאלות נוספות, אז בסוף מי שיבצע את ההחלטה בהיבט הזה זו רשות האוכלוסין.

שלומית אבינח: הם כאן.

אורן כהן: יש להם הרבה ניסיון בזה, אולי הם גם יתייחסו בהמשך, אבל אנחנו לא חלק מעורב בשלב הזה, אין לנו גם ניסיון או ידע בתחום הזה.

אורן כהן: לגבי עצם ההחלטה כפי שגובשה, כמו שכולם יודעים בסוף ההחלטה זו החלטה של הדרג הנבחר.

אורן כהן: היה דיון מקצועי בוועדת השרים בעניין הזה מאוד לעומק ולאחר מכן היו התייעצויות בדרג הפוליטי, התייעצו גם עם יושב ראש הוועדה, גם עם חבר הכנסת אמסלם והתייעצויות בין השרים ובסופו של דבר זו ההחלטה שהתקבלה ובתוך המסגרת הזו אנחנו פעלנו.

אורן כהן: מאחר שזו אותה מסגרת שנקבעה אז אני חושב שהייתה דווקא הסכמה, ונראה לי שזה גם נאמר פה על ידי חלק מהדוברים, שבהינתן המגבלה הזאת נכון קודם כל להביא את האוכלוסייה של ההורים המבוגרים שנמצאים שם, מבחינת הדחיפות ההומניטרית זה נמצא בעדיפות גבוהה יותר, שוב מאחר שיש את המגבלה והמסגרת הזאת כפי שנקבעה.

אורן כהן: זהו.

אורן כהן: לגבי העתיד, אני לא יודע להעריך.

אורן כהן: זה, שוב, החלטות שהן בדרג הפוליטי.

אהוד פלג: מה עם ביצוע החלטה 716, קבעתם חמש שנים ואתם לא תעמדו בזה, לא תתקרבו לעמוד בזה.

אורן כהן: כמו שאתה יודע, אחרי 716 התקבלו כבר שתי החלטות ממשלה שאנחנו פועלים לאורן.

אורן כהן: החלטה 716 לא תוקצבה, החלטה 1911 תוקצבה ובוצעה במלואה, ההחלטה הזאת גם כן תוקצבה ואני מקווה שתבוצע במלואה.

אהוד פלג: זאת אומרת קיבלתם החלטה בלי כוונה לבצע?

זמנץ בילילן: מה עם מה שאמרתם?

זמנץ בילילן: אמרתם שלפי שההורים המבוגרים שנמצאים באתיופיה.

זמנץ בילילן: למה, פה אין הורים מבוגרים שמחכים לילדים שלהם?

זמנץ בילילן: לא ענית על השאלה הזאת.

אורן כהן: אז עניתי על השאלה הזאת, שמי שקובע ומי שמחליט בנושא הזה זו ממשלת ישראל - - -

זמנץ בילילן: אתה, יש לך את האחריות על משרד הפנים.

אורן כהן: לא, ממש לא.

אברהם נגוסה: לא.

אברהם נגוסה: מי שמבצע זה משרד הפנים, אבל משרד הפנים מבצע על פי הקריטריונים שהממשלה קבעה ולכן מה שהוא מתכוון, שהדרג המדיני זה השרים, זה מה שהשרים קבעו, להביא את ההורים המבוגרים קודם, זו הקדימות שנתנו.

אברהם נגוסה: להמשך ההחלטה, הוא לא יודע, זה בהנחיה של הדרג המדיני.

אברהם נגוסה: זה, מה שהבנתי, שהוא אמר.

אורן כהן: נכון.

יהודה עציון: הדרג המדיני לא מופיע פה כדי להגן על זה, או כדי לענות לשאלות.

אברהם נגוסה: אז עכשיו אני רוצה שתתייחס למה קיצצתם את החלטת הממשלה 716?

אברהם נגוסה: קיצצתם אותה, השארתם אותה בלי רגליים.

אורן כהן: מה זאת אומרת?

אברהם נגוסה: סעיף 5 בהחלטה 716, שלא יהיה המשך לדון בדרגה שנייה.

אורן כהן: לגבי הדרגה השנייה אני אסביר.

אורן כהן: החלטה 716 לגבי דרגה שנייה לא קבעה כן ולא קבעה לא, היא השאירה את הנושא פתוח לצוות הבין משרדי לדון ולהמליץ בעניין הזה.

אורן כהן: זאת הייתה ההחלטה ב-716.

אורן כהן: אנחנו עשינו באמת דיונים והרבה התייעצויות בעניין של דרגה שנייה, המסקנה הייתה שכל עוד מדובר במסגרת של איחוד משפחות, שזאת המסגרת שבתוכה אנחנו פועלים, אפשר גם לקרוא על זה תיגר, אבל בסופו של דבר גם ההחלטה הקודמת וגם ההחלטה הנוכחית היא תחת מסגרת של איחוד משפחות, ותחת המסגרת הזאת איחוד משפחות מדרגה שנייה זה דבר שיש לו השלכות רוחב מאוד מאוד נרחבות על כל מדיניות הכניסה לישראל ולא נכון לקבוע תקדים שמדינת ישראל מבצעת איחוד משפחות מדרגה שנייה.

אורן כהן: אז כל עוד המסגרת היא איחוד משפחות, איחוד משפחות היה מאז ומעולם היה איחוד משפחות מדרגה ראשונה.

אורן כהן: רשות האוכלוסין דנה המון בבקשות לאיחוד משפחות מקהילות אחרות, ממצבים משפחתיים אחרים, מתפוצות אחרות, זה משהו שנעשה כל הזמן וזה תמיד בקשה לאיחוד משפחות מדרגה ראשונה.

יואל בן-נון: אבל זה לא עומד לבדו.

יואל בן-נון: יש פה אנשים שעזבו את הכפרים, יש פה אנשים שחזרו ליהדות, זה לא עומד כקריטריון אחד שאתה עושה השפעת רוחב, אתה לוקח ארבעה קריטריונים ביחד ואז שום השפעת רוחב אין.

אורן כהן: אני לא יודע על סמך מה אתה - - -

אברהם נגוסה: גם אני אוסיף לשאלה שלו, שבהחלטה כתוב קריטריונים ברורים, בסעיף 2 ב-716, שמי שהוא זרע ישראל, השייכות לקהילה.

אברהם נגוסה: זה קריטריון ברור אחד.

הילה טל-אביטן: כן, אבל ב-716 מדובר על דרגה ראשונה שמזמינה אותו.

אברהם נגוסה: ועוד קריטריון זה מי שנמצא בקהילה ב-2010.

אברהם נגוסה: עכשיו כולם אנחנו אומרים שהם נמצאים באדיס ובגונדר ועומדים בקריטריונים.

אורן כהן: לא, אבל כמו שהילה אמרה, ב-716 היה גם תנאי שיש קרבה ראשונה שמבקש להביא אותו לארץ.

אורן כהן: זה גם היה אחד התנאים.

אורן כהן: מישהו שאין לו קרבה ראשונה בארץ, קל וחומר שאין קרבה ראשונה שתבקש אותו לבוא.

יואל בן-נון: הקרבה הראשונה הולכת עם עוד שלושה קריטריונים ולכן אין השפעת רוחב.

אורן כהן: לא, אלה קריטריונים מצטברים.

יואל בן-נון: אין השפעת רוחב.

הילה טל-אביטן: חוץ מזה דרגה שנייה לא היה קריטריון, זה עלה לדיון של הצוות.

יואל בן-נון: אתם מעלים את זה כסעיף בודד וזה הולך עם כל הקריטריונים ואז אין השפעת רוחב.

יואל בן-נון: זו טענה לא נכונה.

אורן כהן: הטענה היא כן נכונה.

אורן כהן: אתה יכול לא להסכים, זה לא אומר שהיא לא נכונה.

אורן כהן: הטענה היא נכונה.

יואל בן-נון: הטענה היא נכונה אם אתה מנתק את זה משאר הקריטריונים ואתה דן רק בקרבה שנייה.

יואל בן-נון: אבל אם אתה דן על זרע ישראל ועל אנשים שעזבו את הכול מאחוריהם ושבים ליהדות ביחד, אז אין השפעת רוחב.

אורן כהן: מי שאמון על השלכות הרוחב סבור שיש השלכות רוחב.

אברהם נגוסה: כתוב פה שלהם קרובי משפחה בדרגה ראשונה בישראל, כלומר שבעתיד ידונו על דרגה שנייה.

אורן כהן: לא, כתוב פה שהצוות יגיש המלצות לעניין הבאת - - - לרבות קרובי משפחה מדרגה שנייה.

אורן כהן: אז אני אומר, הצוות דן, בדק, קיבל חוות דעת מאוד מאוד חד משמעיות.

אורן כהן: בתוך המסגרת של איחוד משפחות זאת הייתה ההמלצה, לא להגדיר את זה כאיחוד משפחות מדרגה שנייה.

יואל בן-נון: כי דנתם בזה כקריטריון בודד ואז יש השפעות רוחב, אבל אם אתה דן בתוך כל חבילת הקריטריונים הזאת אז אין השפעות רוחב, כי אין בשום מקום בעולם 8,000 כאלה שמחכים בקריטריונים האלה.

יואל בן-נון: הניתוק של הקרבה השנייה משאר הקריטריונים הוא יוצר את השפעות הרוחב, זאת הטעות שלכם.

אברהם נגוסה: מה אתה רוצה להוסיף?

יהודה עציון: אני רוצה לחדד את הדברים של יואל.

יהודה עציון: למי צריך להציג את השאלה מדוע השייכות לעדה או מה שקרוי זרע ישראל הוא לא הקריטריון הדומיננטי.

יהודה עציון: יש פה הטיה לכיוון איחוד המשפחות ויש פה הטיה לכיוון ההומניטרי, בעוד שאנחנו מבקשים שהשייכות לעדה היא תהיה הקריטריון הראשי.

אורן כהן: הבנתי, אני רק אומר שהמסגרת של ההחלטה הזאת וההחלטה הקודמת היא מסגרת של איחוד משפחות.

יהודה עציון: נכון ולכן אני שואל למי צריך להפנות.

יהודה עציון: אתם אומרים 'אנחנו רק דרג מבצע', משהו כזה, אבל קובעי המדיניות לא נמצאים כאן.

אברהם נגוסה: יהודה, כבר בהחלטה הסעיף הזה, הטיעון הזה הוא דומיננטי, הוא סעיף 2 בהחלטה 716.

יהודה עציון: יפה, כמו שיואל אמר, זה אמור לחפות על הפתרון של השפעות הרוחב מדרגה שנייה.

אברהם נגוסה: לאחר מכן זה רק 2א', 2ב', 2ג, אבל 2 הוא הדומיננטי, דהיינו זרע ישראל.

אברהם נגוסה: זה העניין.

יהודה עציון: יפה, אז אם זרע ישראל אז גם כשהקרבה היא קרבה שנייה ויש שייכות לעדה זה כמו זרע ישראל.

אברהם נגוסה: הקרבה זה לא משמעותי ברגע שזה ככה.

יהודה עציון: כן, זה לא מה שאנחנו שומעים מאורן.

אברהם נגוסה: בסדר העדיפות יכול להיות שזה משמעותי, אבל לסדר עדיפות, כי קודם קוראים לילדים, אחים ואחיות וכך הלאה.

יהודה עציון: לא, הסעיף קבע שבדיון עתידי לא ידונו בכלל על קרבה שנייה.

יהודה עציון: הוא קבע קטגורית.

אברהם נגוסה: בסדר, אז אנחנו נילחם על זה בדרג המדיני.

אברהם נגוסה: הדרג המקצועי הגיש את ההמלצה והתקבלה החלטה במחטף, הייתי אומר, ואז אנחנו לא דנו על זה, אבל אני מקווה שנתקן על זה ונתגבר.

יואל בן-נון: אבל זה נחשף פה, השיקול של הדרג המקצועי ניתק את הדרגה השנייה של הקרבה מכל שאר הקריטריונים ולכן הוא אמר שיש השפעת רוחב ולכן הוא התנגד ולכן המערכת קיבלה את זה, אבל זאת טעות.

אברהם נגוסה: זו טעות ואנחנו נשמע את עורך דין אהוד פלג.

אהוד פלג: תודה, כבוד היושב ראש.

אהוד פלג: יש פה כמה דברים.

אהוד פלג: אני מקשיב פה לדיון וזה מזכיר לי אדם ואני אשמח אם נציג משרד ראש הממשלה - - -

אורן כהן: הדיון היה אמור להיות עד שלוש וחצי ואני פשוט מאחר.

אהוד פלג: אני מקשיב לדיון וזה מזכיר לי אדם שהולך במדבר, מתייבש בצמא ואחת לכמה זמן מופיע בפניו נציג ממשלה עם כד מים, עם מים משקשקים, מראה לו את הכד, לא נותן לו אותו ואומר לו 'אנחנו מקימים ועדה כדי לדון בקריטריונים לגבי הזכאות שלך למים' וכך הוא משאיר אותו שנים על גבי שנים.

אהוד פלג: דומה שיש פה תהליך הפוך של קבלת החלטות.

אהוד פלג: קודם הממשלה מקבלת החלטה ב-2015, מאוד ברורה, הקריטריונים מאוד ברורים ואחרי זה יוצא ראש הממשלה ומצהיר הצהרות בהתאם להחלטה ומקבל את כל הקרדיט הציבורי ואחר כך משאירים את זה למסמוס של שנים כשבני אדם סובלים, כשאנשים מתים בלי לראות את בני המשפחה שלהם, כשקורעים משפחות אלה מאלה.

אהוד פלג: בני משפחה פה, אנחנו שומעים, ממתינים שנים להיפגש עם קרוביהם ועכשיו הגדילו עשות בהחלטת הממשלה מלפני שבוע והציגו את ההורים בפני משפט שלמה, הם צריכים להחליט על איזה מהילדים הם מוותרים, על הילד שנמצא שם, כי הם רוצים להתאחד עם הילד שפה, או שהם מוותרים על העלייה כדי להישאר עם הילד שם ואז הם מוותרים על הילד פה.

אהוד פלג: זאת הגינות?

אהוד פלג: זאת אנושיות?

אהוד פלג: זאת מדינה שמקבצת את הגלויות שלה?

אהוד פלג: איפה זה ואיפה ההחלטה ב-1948, באמצע מלחמת העצמאות, כשאין כסף, כשיש המון המון צרכים אחרים, לפתוח את שערי הארץ לעלייה בלתי מוגבלת של כל היהודים שמחכים לעלות, כי זה הייעוד של המדינה הזאת?

אהוד פלג: איפה זה ואיפה ההתנהגות של ממשלת ישראל היום?

אהוד פלג: אנחנו לא מבינים דבר פשוט, יש החלטת ממשלה, החלטת הממשלה הזאת ברורה, היא לא מתבצעת, היא לא עומדת בקריטריונים שהיא עצמה קבעה, עכשיו החליטו שעד סוף 2019 יעלו 1,000, כלומר ברור לחלוטין שהחלטה 716 לא תתבצע.

אהוד פלג: אז אם זאת הנורמה שמקבלים החלטות ולא מבצעים אותן, שמקבלים החלטות, מקבלים קרדיט על ההחלטות האלה, אבל לא מקבלים עליהן את האחריות, אנחנו בדאגה גדולה לאיך המדינה הזאת מתנהלת גם בנושאים אחרים.

אהוד פלג: איזה נורמה של הגינות זה מקרין על כלל העניינים במדינה?

אהוד פלג: על כלל האזרחים במדינה?

אהוד פלג: יש פה התנהגות בניגוד למינהל תקין, יש פה התנהגות בניגוד לנורמת ההגינות ולאנושיות.

אהוד פלג: אנחנו מבקשים שהוועדה תזמן דיון עם הדרג המדיני, עם הדרג של השרים שהחליטו את ההחלטות שלהם ותבקש מהם דין וחשבון, תבקש מהם תכנית ביצוע, תפקח על הביצוע הזה.

אהוד פלג: זה מה שהכנסת עושה לממשלה.

אהוד פלג: במקום זה אנחנו רואים גרירת רגליים של הממשלה כשאנשים נמקים בציפייה, מתים שם ואף אחד לא כואב לו יותר מדי.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע את הנציג של משרד הפנים, ראש מינהל האוכלוסין, עמוס ארבל.

אברהם נגוסה: בבקשה.

עמוס ארבל: אדוני היושב ראש, זה לא הדיון הראשון ובטח לא האחרון בנושא העלייה מאתיופיה.

עמוס ארבל: כרגע הרוחות קצת סוערות על הנאום שנאמר כאן ובכלל הדיונים כאן הם מאוד אמוציונליים ואפשר להבין אותם, כשמדברים על בני משפחה אין מה יותר קרוב מזה ואין מה יותר כואב מן הדבר הזה.

עמוס ארבל: לפני שנתייחס לביצוע החלטת הממשלה, בכל דיון עולה הסוגיה של למה אתיופיה היא חריגה מיתר העולם בהיבט של הגעה של יהודים לכאן.

עמוס ארבל: אני אומר את זה בצורה חד משמעית, בתור אחד ששותף ואחראי על חלק גדול מהעשייה של הגעת עולים למדינת ישראל, אתיופיה אינה שונה במילימטר מכל מדינה אחרת בעולם בכל מה שקשור לביצוע חוק השבות.

עמוס ארבל: חוק השבות, נכד ונין, לא נדבר עליו כרגע, אני מניח שהרבה מאוד אם לא כולם מכירים אותו וכך הוא נוהג גם לגבי אתיופיה.

עמוס ארבל: רק בשבוע שעבר חזר עובד שלנו מאתיופיה אחרי שהוא ראיין ובדק 22 משפחות שקשורות לחוק השבות, שהן טוענות לזכאות שבות על פי חוק השבות.

עמוס ארבל: אפשר היה להגיד, אפשר היה לשאול, למה אין החלטת ממשלה עליהם?

עמוס ארבל: והלוואי שהיו 100,000 כאלה, הלוואי שהיו כמה שיותר, ולא משנה, מכל מדינה, הם מגיעים והם באים, בודקים אותם, כמו גוואטמלה, כמו צרפת, כמו ניו יורק, אותו דבר בדיוק.

עמוס ארבל: בודקים אותם על פי הקריטריונים, על פי המסמכים, ומי שזכאי על פי חוק השבות מגיע לכאן למדינת ישראל, הוא לא צריך טובות של אף ראש ממשלה, של אף פקיד, של אף שר וכן הלאה וכן הלאה.

עמוס ארבל: זה שיהיה ברור, כך אנחנו עושים וכך אנחנו פועלים.

עמוס ארבל: מי שאינו זכאי על פי חוק שבות, אפשר לדון על חוק השבות, להרחיב אותו, לפתוח אותו, זה סיפור אחר.

עמוס ארבל: זה לא המנדט שלי, כנסת ישראל ריבונית לעשות את זה.

עמוס ארבל: ברגע שלא עושים כך כל קבוצת אוכלוסייה אחרת צריך החלטת ממשלה כדי להביא אותה לכאן.

עמוס ארבל: ממרוקו, מצרפת וכן הלאה.

עמוס ארבל: אז נכון, אוקיי, יהדות אתיופיה או זרע ישראל, או פלשמורה, או כל אחד שיקרא לזה איך שהוא רוצה, יש לה את השורשים שלה שהיא מחוברת ליהדות ובהתאם לכך מתבצעות לגביה החלטות ממשלה.

עמוס ארבל: וצריך לזכור, אני מסתכל שוב ושוב, אין פה פוליטיקאי אחד, חוץ ממך, אדוני היושב ראש, מי שמקבל החלטות במדינת ישראל זו ממשלת ישראל והדרג הפוליטי, הכנסת, חוקים, וממשלת ישראל על החלק הביצועי שלהן.

עמוס ארבל: אנחנו היינו שם בדיונים - - -

אברהם נגוסה: אתה יודע שהרבה השתתפו בדיונים קודמים, היום זה בגלל ש - - -

עמוס ארבל: אני לא מדבר על חברי כנסת, אני איש מקצוע במשרד הפנים, מי שמרים את היד בממשלה זה השר שלי.

עמוס ארבל: לטוב, לרע, אני אוהב את זה, לא אוהב את זה, זה לא רלוונטי בכלל.

עמוס ארבל: הוא הנבחר, הוא איש הציבור והוא מחליט ביחד עם ממשלת ישראל.

עמוס ארבל: ההחלטה הזו, איך שהיא התקבלה על ידי ממשלת ישראל והרימו עליה את הידיים כמו כל החלטת ממשלה אחרת.

עמוס ארבל: יש את הדרכים לפעול כדי לתקן אותה, כדי להביא החלטות ממשלה אחרות, כדי להפיל את הממשלה.

עמוס ארבל: אני לא נותן עצות פה לאף אחד, אבל מהרגע שהיא התקבלה היא מחייבת אותנו, אותנו כאנשי מקצוע.

עמוס ארבל: ועכשיו אני עובר להחלטת הממשלה.

עמוס ארבל: אנחנו קיבלנו אותה לפני שבועיים, אנחנו יושבים, לומדים אותה ומאוד מאוד ברצינות כדי להבין, יש בה כל מיני ניואנסים וכן הלאה.

עמוס ארבל: עשינו גם דיון ביחד עם הסוכנות היהודית, עם משרד הקליטה, עם עצמנו, כדי להבין.

עמוס ארבל: רק אתמול היה דיון גדול אצלי, אני מקווה מאוד מאוד שתוך שבועיים שלושה נוציא כבר עובדים לאתיופיה, צריך להכין גם חומר כדי לראיין שם, אתה לא מגיע לשם בלי כמות של קבוצת פוטנציאל ראשונית כדי לראיין את האנשים.

עמוס ארבל: אני מבטיח כאן, ועשינו את זה בהחלטות ממשלה קודמות, גם 1911 וגם של 2010, אתה היית שותף מצד אחר בעניין הזה, נבצע את החלטת הממשלה הכי טוב שאנחנו יודעים לעשות בלוח זמנים הכי מהיר, בלי מסמוסים, בלי סיפורים, בלי עניינים.

עמוס ארבל: ובצד המקצועי, מי שמגיע לו על פי החלטת הממשלה הזו יבוא לכאן וכמה יותר מהר.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: הסוכנות היהודית, יהודה שרף.

אברהם נגוסה: בבקשה.

יהודה שרף: אדוני היושב ראש, הסוכנות היהודית ערוכה ומוכנה להביא את כל מי שהוחלט להביא אותו בזמן המינימלי.

יהודה שרף: עשינו את זה בעבר, אנחנו נמצאים בשטח, יש לנו את כל התשתית המנהלית והרפואית בשטח ויחד עם חברי אנחנו נעשה את הכול כדי להביא את מי שיאושר להגיע לפה.

אברהם נגוסה: כלומר שני המשרדים הרלוונטיים, גם הסוכנות וגם משרד הפנים.

יהודה שרף: המשרדים שלי חיים ונושמים בשטח.

יהודה שרף: אני כבר אמרתי לך את זה בוועדה הזו לא פעם אחת, זה כמו ימ"ח בצבא, אני סוגר, אני דואג לתחזוקה כל הזמן, צריכים לפעול, זה נפתח בתוך 24 שעות אדנו, שנמצא כאן, שיושב כאן, נמצא בשטח.

אברהם נגוסה: אני לא צריך להסתיר את החששות שלי.

אברהם נגוסה: כיוון שבהחלטת הממשלה ציינו 'לא יאוחר' עד דצמבר 2019 - - -

יהודה שרף: החלטת הממשלה תתבצע כרוחה וכלשונה, ואולי לפני זה.

עמוס ארבל: רק היום קיבלנו את האישור הביטחוני.

אברהם נגוסה: האם אני יכול להוריד את החששות שלי שאתם מיד מתגייסים?

עמוס ארבל: מהצד הזה בוודאות, חד משמעית.

יהודה שרף: אדוני היושב ראש, אנחנו professional, אנחנו לא laymen, אנחנו לא ממשלה, קיבלנו הנחיה, אני בא מהצבא, וגם עמוס, דרך אגב, היא תבוצע כלשונה, היא תבוצע מ-א' עד ת', בלוחות הזמנים שהוגדרו ואולי לפני זה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אנחנו נשמע גם את הרב פרץ.

אברהם נגוסה: בבקשה.

2558: שלום לכולם.

2558: אדוני היושב ראש, מערך הגיור מוכן, אלא כמו שאדוני זוכר, ששלח מכתב למשרד ראש הממשלה, שעדיין לא מינו דיינים, גם היום עדיין לא מונו דיינים ואני מאוד חושש שיגיעו ואנחנו צריכים לעשות את זה כמה שיותר מהר, לפנות שוב פעם אליהם שימנו כבר את הדיינים.

2558: תודה רבה.

אברהם נגוסה: ואתם מוכנים, ערוכים.

2558: אנחנו מוכנים.

אברהם נגוסה: אוקיי, תודה.

אברהם נגוסה: מולו, בבקשה.

מולו דמלאו: קודם כל תודה רבה.

מולו דמלאו: אני רוצה להגיד כמה דברים על ההורים שלי.

מולו דמלאו: ההורים שלי מחכים לעלייה 20 שנה, הם מחכים באדיס, אנחנו לא יודעים, סבתא שלי הייתה בארץ וכל המשפחה של אמא שלי, אחיות שלה, הילדים, נכדים, חצי פה וחצי באתיופיה.

מולו דמלאו: כל האחים שלה ואמא שלה, רק אמא שלי היחידה שלא זכתה לעלות.

מולו דמלאו: אמא שלי מחכה 20 שנה לעלייה, המשפחה שלי ואבא שלי גם.

מולו דמלאו: אני מבקשת, תעלו לי את המשפחה.

מולו דמלאו: ההורים שלי הם מבוגרים, אבא שלי בן 70, אמא שלי בת 67, אני מבקשת שתעלו לי את המשפחה שלי, אני רוצה שאמא שלי וההורים שלי יהיו בבית שלי שבת אחת.

מולו דמלאו: יש לי ארבעה ילדים, הם לא ראו את הנכדים שלהם בארץ, היא לא ראתה את הקבר של אמא שלה ואת הקבר של האח שלה.

מולו דמלאו: אני רוצה שייתנו לה לעלות, תנו למשפחה שלי, לאבא שלי ולאמא שלי, לראות את הקבר של אמא שלה בארץ ישראל.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: אני מקצר אותך כי דווקא הקריטריון מתאים ואז אם משרד הפנים והסוכנות יעשו כמו שאמרו, אז בקרוב תתאחדי עם ההורים שלך.

מולו דמלאו: אני לא מאושרת גם מההחלטה ששמעתי אותה לפני שבועיים.

אברהם נגוסה: למה?

מולו דמלאו: כי אמא שלי 20 שנה מחכה לעלייה ולא זכתה, לא הייתה בהלוויה של אמא שלה ולא ראתה את הילדים שלה.

מולו דמלאו: 20 שנה חיכתה באתיופיה ועכשיו היא תעלה גם בלי הילדים שנשואים, האחים שלי שנשואים, שהם לא עלו.

מולו דמלאו: אני לא שמחה מזה, היא תבוא והיא תתגעגע לאלה שנשארים באדיס.

אברהם נגוסה: חלק מהילדים יישארו שם?

מולו דמלאו: הם יישארו, לפי ההחלטה, לפי מה שהבנתי עכשיו בהחלטה.

אברהם נגוסה: תודה.

אברהם נגוסה: דיברנו על זה קודם, נמשיך להיאבק גם על אלה, לא נוותר על אף אחד, כולם בסופו של דבר, עד שיגיע האחרון נמשיך להיאבק כולנו.

אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע את יושב ראש העמותה, צאנה מנגסטו, בבקשה.

מנגסטו צאנה: (מדבר באמהרית).

אברהם נגוסה: אתה מארגון שאר ישוב.

מנגסטו צאנה: (מדבר באמהרית).

שלומית אבינח: אתה לא מדבר עברית?

מנגסטו צאנה: באתי מעמותת שאר ישוב, יותר קל לי לדבר באמהרית ושמישהו יתרגם.

אברהם נגוסה: דבר באמהרית, אני אתרגם.

מנגסטו צאנה: (מדבר באמהרית).

אברהם נגוסה: (תרגום חופשי מהשפה האמהרית): כמו שראיתם בווידיאו שהוצג פה הקהילה ממתינה שם בתנאים מאוד קשים.

אברהם נגוסה: אנחנו משפחות שהתארגנו בעמותה כדי להיאבק לזירוז עלייתם למדינת ישראל.

אברהם נגוסה: המצב של הקהילה שם קשה, המצב של המשפחות פה גם קשה, כי המשפחות פה עובדות ושולחים כסף לשם כדי שהמשפחות ישרדו ולכן הם לא נהנים, לא מספיק מה שאנחנו שולחים, הם סובלים, ואנחנו גם פה סובלים.

אברהם נגוסה: הסבל הזה צריך להיגמר וצריך להעלות אותם בהקדם.

אברהם נגוסה: תודה, תודה.

מנגסטו צאנה: רגע, מילה.

מנגסטו צאנה: אנחנו יהודים, כל היהודים מתפללים בארץ, מבקשים מאלוקים, תן לנו בית מקדש שלישי, תן לנו משיח, שיבוא לנו משיח.

מנגסטו צאנה: איך יבוא?

מנגסטו צאנה: אנחנו לא ביחד, איך יבוא משיח?

מנגסטו צאנה: איך אנחנו יכולים לראות משיח?

מנגסטו צאנה: איך אנחנו יכולים לראות את בית המקדש השלישי?

מנגסטו צאנה: איך יכול להיות?

מנגסטו צאנה: יהודי ויהודי לא אותו יהודי, אנחנו לא ביחד, איך יכול להיות?

מנגסטו צאנה: אנחנו מבקשים, תביאו לנו את ההורים שלנו, האחים שלנו, אחיות שלנו, הילדים שלנו, דודות שלנו, תעלו אותם.

מנגסטו צאנה: אנחנו מבקשים (מדבר באמהרית), אחים אחרים שלי בגונדר, אח שלי באדיס אבבה.

מנגסטו צאנה: (מדבר באמהרית).

אברהם נגוסה: (מדבר באמהרית).

אברהם נגוסה: אני אתרגם את החלק באמהרית, את העברית שמעתם.

אברהם נגוסה: (תרגום חופשי מהשפה האמהרית): מה שהוא אמר, אנחנו ארגנו הפגנה מול משרד ראש הממשלה, נציג משרד ראש הממשלה הגיע אלינו והבטיח שיעלו את המשפחות שלנו ועכשיו קיבלו, בניגוד להבטחה, רק 1,000, וגם ה-1,000 לא יבואו עם הילדים שלנו.

אברהם נגוסה: איך אפשר לאחד את המשפחות בצורה כזאת?

אברהם נגוסה: זה דבר אחד.

אברהם נגוסה: דבר שני שהוא אומר, אנחנו פה סובלים והם שם, כי מה שאנחנו עושים ועוזרים להם זה לא מספיק.

אברהם נגוסה: הוא הביא דוגמה, למשל אח שלו שנמצא באדיס אבבה, הוא הגיש בקשה למשרד הפנים ומשרד הפנים שלחו לו מכתב שהוא לא זכאי, הוא לא יכול לעלות, הוא לא עומד בקריטריון של החלטת הממשלה, זו הכוונה.

אברהם נגוסה: אם הממשלה תקבל החלטה או תבצע את ההחלטה שקיבלה, להביא את כל הקהילה, אז גם אח שלי היה יכול להגיע, אבל בהחלטה האחרונה הוא לא יכול להגיע כי הוא לא עומד בקריטריון שהממשלה קבעה.

אברהם נגוסה: לכן אני מבקש מהממשלה להביא את כולם.

אברהם נגוסה: עוד נקודה שהוא אמר, אנחנו שומעים פה את נציגי הממשלה מהמשרדים השונים, הם מדברים במובן חיובי, אבל מעשים, תוצאות, אנחנו לא רואים.

אברהם נגוסה: כשהם יושבים לבד הם מחליטים נגד, כשהם מדברים פה הם מדברים בעד.

אברהם נגוסה: אני חייב לסגור את הדיון בארבע ולכן אני מסכם את הדיון.

אברהם נגוסה: קודם כל אני מאוד מודה לכל המשתתפים, לנציגי משרדי הממשלה, הסוכנות היהודית, כמובן הפעילים, המשפחות, נציגי הארגונים, משרד הקליטה, אני יודע שלא נתתי לך, כי לא הגענו לשלב הזה אז בדיון הבא ניתן לך לדבר.

אברהם נגוסה: אני מודה גם לנציגי הפדרציות שהגיעו לפה להשתתף בדיון ואנחנו מאוד מעריכים את הפעילות ושאתם עמדתם איתנו כל הזמן וגם עכשיו אני שמח לשמוע שאתם עומדים איתנו ביחד עד הסוף.

אברהם נגוסה: אני מצפה לקבל תוצאות להבטחות שנאמרו פה, לבדוק בעניין הסיוע, זה חשוב מאוד.

אברהם נגוסה: הרב אפשטיין נמצא פה, נשיא ארגון נקוץ', הזמן מאוד קצר, אז לא נתתי לך, האם יש לך מילה שאתה רוצה להגיד בקיצור?

אברהם נגוסה: אני מתנצל, אין לנו מספיק זמן.

ג'רום אפשטיין: אני יודע.

יהודה שרף: הוא מבין עברית.

ג'רום אפשטיין: אני חושב שאנחנו צריכים עכשיו להילחם להביא את כל היהודים באתיופיה לכאן לעשות עלייה.

אברהם נגוסה: תודה רבה.

אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך לדון.

אברהם נגוסה: בעוד חודשיים אנחנו נקיים דיון מעקב האם הבדיקות והכול התחיל ואנחנו רוצים לראות גם את הקבוצה הראשונה שתגיע למדינת ישראל.

אברהם נגוסה: נמשיך לפעול לביצוע החלטת הממשלה 716 מ-15 בנובמבר 2015.

אברהם נגוסה: הדיון הבא יהיה מה אנחנו הולכים לעשות ואיך נעשה את זה שהממשלה תקבל החלטה חד משמעית לבצע את החלטת הממשלה 716.

אברהם נגוסה: תודה לכולם, הישיבה נעולה.