ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 859, 2018-10-16 12:00

אלי אלאלוף: צהריים טובים לכולם.

אלי אלאלוף: אני אפתח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אלי אלאלוף: היום ז' בחשוון תשע"ט.

אלי אלאלוף: אנחנו עוסקים בהוראת משרד העבודה והרווחה המגבילה את הרכב גיל הילדים במשפחתונים, מותירה תינוקות רבים ללא מסגרת מפקחת, של חבר הכנסת יעקב אשר ושלי.

אלי אלאלוף: הצטרפו אלינו גם חברות הכנסת עאידה תומא סלימאן, שולי מועלם ומיכל בירן.

אלי אלאלוף: תודה על ההצטרפות.

אלי אלאלוף: אני אתחיל בקצרה, כי זה דיון קצר, ואנחנו גם מחכים בעיקר לשמוע את עמדת המשרד.

אלי אלאלוף: אני פגשתי את מנהלות המשפחתונים, נראה לי כבר לפני כמה חודשים, בסוף המושב הקודם, ואת "כוח לעובדים".

אלי אלאלוף: שמעתי את המצוקות הקשות שבמשפחתונים, שמעתי את כולם.

אלי אלאלוף: זאת אומרת, הנושא הספציפי היום עוסק בנוהל של המשרד, אבל אין ספק שהמשפחתונים – עם המורכבות שלהם, עם ילדי הרווחה, עם התשלומים, עם זה שהיא בבית, כל כך הרבה דברים – אבל ברשותכם, מכיוון שהדיון היום הוא דיון של שעה, כי זה הנוהל בוועדות הכנסת לדיון מהיר, אנחנו נתמקד באמת בנושא של הנוהל.

אלי אלאלוף: קראתי גם את דף העמדה החשוב שהביאו "כוח לעובדים".

אלי אלאלוף: נציין גם שהיום יש 3,700 משפחתונים.

אלי אלאלוף: כמובן שזה גילאי 3 חודשים עד 36 חודשים.

אלי אלאלוף: וכמובן, המטרה היא שיותר ילדים, בעצם פעוטות, ייכנסו אל אותם משפחתונים, ויותר נשים, כמובן גם גברים, אבל בעיקר נשים, יוכלו לצאת לעבוד, ובעיקר בפריפריה החברתית והגיאוגרפית של מדינת ישראל.

אלי אלאלוף: זה נושא חשוב.

אלי אלאלוף: אגב, בשביל זה גם יש כאן הרבה חברי כנסת.

אלי אלאלוף: ברשותכם, אני אתן לחברי, חבר הכנסת יעקב אשר, לומר כמה מילים, כי הוא מיוזם הדיון, עשינו את זה ביחד, ולאחר מכן נשמע את חברי הכנסת ואת הנציגים שהגיעו.

אלי אלאלוף: בבקשה, אדוני.

יעקב אשר: טוב, גבירתי יושבת הראש, קודם כל תודה על ההצטרפות שלך לעניין, וגם על זה שאת מנהלת את הדיון, אני חושב שזה גם יוסיף לנו לעניין הזה.

יעקב אשר: אני חושב שהיום הדיון, וזה אני מבקש ממך, בסמכותך כיושבת ראש הוועדה, להגיע בסופו של דבר לאיזושהי החלטה, גם אם זה יהיה משהו שייקח עוד שבוע או עוד שבועיים.

מירב בן ארי: כן.

יעקב אשר: אבל לתחם זמן, כי הנושא הזה כבר נגרר, אני לפחות מטפל בו למעלה מכמעט שנתיים.

יעקב אשר: ובעצם הדברים החלו מזה, ואני רוצה לומר גם אולי משהו קצת מהעבר שלי, כדי שתבינו למה אני גם קצת מכיר את זה ומבין את זה – אתם יודעים שאני הייתי ראש עיריית בני ברק, ובבני ברק המשפחתונים הופעלו על ידי העירייה.

יעקב אשר: אני עמדתי על זה שזה יופעל על ידי העירייה, גם הפיקוח.

מירב בן ארי: מי מימן את זה אבל?

יעקב אשר: לא היו עובדי עירייה המשפחתונים-

שולי מועלם-רפאלי: אבל הם לפחות היו מפוקחים.

מירב בן ארי: כן.

יעקב אשר: אבל הם היו מפוקחים על ידי העירייה.

יעקב אשר: יש מחלקה בעירייה שמטפלת בזה, ולכן אני מכיר את העניין הזה ממש-ממש-ממש מקרוב.

יעקב אשר: ומה שקרה זה שלפני כשנתיים החליטו לרענן איזושהי החלטה או איזושהי תקנה, שהייתה כבר הרבה מאוד שנים בתוך התקנות.

יעקב אשר: בתוך שלל התקנות היה כתוב שצריך להיות תמהיל של לא יותר משני תינוקות - - -

קריאה: שלושה.

יעקב אשר: לא, תינוקות.

קריאה: שני ילדי רווחה, ושלושה תינוקות.

יעקב אשר: לא, לא, לא, לפני רווחה.

יעקב אשר: אני מדבר כרגע עוד - - -

קריאה: תינוקות.

מירב בן ארי: כן, זה במשפחתון.

יעקב אשר: רווחה זה עוד סיפור.

יעקב אשר: קודם כל אני מדבר על תמהיל התינוקות ועל ילדים מעל 10 חודשים.

מירב בן ארי: כן, כן, יש לי את זה פה.

יעקב אשר: ויש את זה בתקנות של לפני 15-10 שנה, משהו כזה.

יעקב אשר: אני רוצה לומר מידיעה – עד לפני שנתיים זה פשוט לא הופעל – אף פעם לא ביקשו, אף פעם לא עמדו על זה, אף פעם לא ביקרו את זה, לא פיקחו על זה.

יעקב אשר: לא יודע אם זו הייתה טעות, או לא הייתה טעות, או שגם הבינו שאין לזה היגיון.

יעקב אשר: לא אכפו את זה.

יעקב אשר: וממילא הכל היה בסדר – המשפחתונים היו מלאים, עד לפני שנתיים, מלאים עד אפס מקום בכל המקומות שצריך אותם.

יעקב אשר: ואגב, בדרך כלל במקומות שבהם יש ערים שהן יותר ברוכות ילדים, נקרא לזה, גם המגזר הערבי, גם המגזר החרדי, וגם הפריפריות, יש הבדלים בין תל אביב לבין אשקלון, נגיד, מבחינת מספר ילדים, כולנו יודעים את זה, ועד לפני שנתיים הכל היה טוב ויפה.

יעקב אשר: הייתה בעיה אחת, שתי בעיות – שאין מספיק משפחתונים, המדינה לא אישרה מספיק משפחתונים, מבחינת מספר משפחתונים.

מירב בן ארי: כן, נכון.

יעקב אשר: ודבר שני, בעיה גדולה מאוד וחמורה, שהיא לא תיפתר היום, אבל אני חושב שצריך היה להמשיך אותה, זה תנאי העסקתם.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: זה אמרתי בתחילת דבריי, שיש לנו עוד נושאים לטפל.

יעקב אשר: כן, כן, אני מצטרף למה שאמרת.

יעקב אשר: כי מצבן בעצם הוא – לא שכיר, לא עצמאי, אין לה את הזכויות של זה, אין לה את הזכויות של זה, יש לה חובות כאלה וחובות אחרות.

יעקב אשר: הן משהו באמצע מבחינת התנאים.

יעקב אשר: אבל זה לא ייפתר כנראה היום, בשעה הזאת שיש לנו.

מירב בן ארי: נכון.

יעקב אשר: מה שקרה, שמאותו הרגע שהחליטו ליישם את הדבר הזה, נתקבלה הוראה לכל המחלקות ברשויות המקומיות.

יעקב אשר: ומה שקרה מזה, שבסופו של יום נשארו הרבה משפחתונים חצי ריקים, ושנתונים גם היום.

מירב בן ארי: כן, שזה שוב, זו פגיעה נוספת על הפגיעה שממילא קיימת בנשים.

יעקב אשר: שזו פגיעה, א', במטפלים עצמם, שזה הופך להיות כמעט כבר לא רק שלא רווחי, אולי אפילו פילנתרופי.

קריאה: נכון.

יעקב אשר: דבר שני, זה פוגע באותן אמהות, כמו שאמרתי קודם, שרוצות לצאת לעבוד, ולא יכולות לעבוד.

מירב בן ארי: ולא מצליחות.

יעקב אשר: ויש תורות של ילדים, של תינוקות, במיוחד תינוקות.

יעקב אשר: ואני רוצה להסביר ולומר, בתחקיר שאני עשיתי בעניין הזה, הביקוש למשפחתונים הוא הרבה יותר גדול באפס עד שנה, או אפס עד עשרה חודשים.

מירב בן ארי: שלושה.

מירב בן ארי: זה שלושה חודשים, אין אפס.

שולי מועלם-רפאלי: זה משלושה חודשים.

יעקב אשר: כן, שלושה, אוקיי.

יעקב אשר: כן.

יעקב אשר: הוא יותר גדול, הוא יותר גבוה.

יעקב אשר: למה הוא יותר גבוה?

יעקב אשר: כי בדרך כלל ילד בגיל שנה כבר מעדיפים לשלוח אותו למעון, ששם יש לו יותר חברה.

מירב בן ארי: יותר אינטראקציה.

יעקב אשר: יש לו יותר אינטראקציה כזו או אחרת, וממילא התינוקות זה בעצם המסה הגדולה, כשיש מקומות שיש גם ילדים יותר גדולים.

יעקב אשר: אני לא מצאתי שום היגיון בתמהיל, בחובת התמהיל הזאת.

יעקב אשר: הפוך, משיחות שלי, את יודעת מה?

יעקב אשר: לא רק משיחות, אלא גם אני לוקח מהמעונות עצמם, איך זה הולך במעונות?

יעקב אשר: המעון עצמו הוא רב גילאי, אבל יש כיתות לפי - - -

מירב בן ארי: כן, שכבת גיל.

יעקב אשר: לפי שכבת גיל.

מירב בן ארי: מכירה את זה.

יעקב אשר: לפי שכבת גיל.

יעקב אשר: עכשיו, תקן של מטפלת במעון הוא תקן לשישה ילדים.

קריאה: תלוי בגיל.

יעקב אשר: תלוי, לקטנים או לא לקטנים.

יעקב אשר: אבל רואים שאין שום היגיון בכך, שמחייבים שיהיו שני תינוקות, שלושה מבוגרים יותר, נקרא לזה ככה.

מירב בן ארי: כן.

יעקב אשר: ואמרה לי מטפלת, ויגידו את זה בוודאי גם אחרות שנמצאות פה, יגידו יותר טוב ממני, זה בדיוק הפוך, זאת אומרת, יש לפעמים שזה הרבה יותר קל לי.

קריאה: עם התינוקות.

יעקב אשר: השינה – בצהריים הם ישנים כמעט ביחד כולם, חוץ מאחד סרבן, אין לי בעיה להסתכל כל הזמן לראות את הילד הגדול, שאולי פוגע בתינוק קטן או משהו כזה.

יעקב אשר: מישהו החליט החלטה לפני 12 שנה, לא יישם אותה 10 שנים, ופתאום באו ליישם.

יעקב אשר: ומה קרה?

יעקב אשר: שכרגע בערים מסוימות, יש גם מכתב שלהם כללי - - -

מירב בן ארי: כן.

יעקב אשר: אבל אני אומר לכם מבני ברק נכון להיום בבוקר יש 67 מקומות פנויים.

יעקב אשר: זאת אומרת, 67 משפחתונים בחסר.

יעקב אשר: בהמתנה.

יעקב אשר: גבירתי יושבת הראש, בהמתנה נמצאים כרגע ילידי ספטמבר-אוקטובר – 130 ילדים; יוני-יולי – 188 ילדים.

יעקב אשר: זו עיר אחת, דוגמה של עיר אחת, ואנשים גם התייאשו.

יעקב אשר: עכשיו, אנחנו יודעים ששר הרווחה עושה מאמצים אדירים לפתוח עוד מעונות, לבנות עוד מעונות, והכל, אנחנו יודעים אבל שהחסר הוא גדול.

יעקב אשר: המשפחתונים זה בעצם המשלים של החוסר הזה.

מירב בן ארי: נכון.

יעקב אשר: אנחנו צריכים, האינטרס שלנו למלות את זה.

יעקב אשר: כמובן, לא על חשבון בריאותם.

יעקב אשר: הדברים הללו חייבים להיפתר ומיד.

יעקב אשר: אנחנו ישבנו עם אנשי המקצוע, ישבנו עם משרד הרווחה, כל הזמן מסתתרים מאחורי כל מיני תקנות מפעם, אף אחד לא מסביר את זה, אף אחד לא ירד לשטח.

יעקב אשר: למה אי אפשר לסמוך על המדריכות ועל אנשי המקצוע שנמצאים בשטח, שיוכלו להחליט כל מקום בפני עצמו אם אפשר להשאיר את זה או לא?

יעקב אשר: אני אומר רק דבר אחד – זה חייב לבוא לידי סיום, כי לא יכול להיות שמדינה שרוצה לעודד את שוק העבודה, שאנשים ייצאו לעבודה, ורוצה לעודד את בעלות המשפחתונים שיתפרנסו בכבוד מהעניין הזה – נשארים משפחתונים ריקים.

יעקב אשר: לא יקום ולא יהיה.

יעקב אשר: דבר נוסף – יש מושג של ילדי רווחה.

יעקב אשר: ילדי רווחה יש להם קדימות מילדים אחרים.

מירב בן ארי: במשפחתונים.

יעקב אשר: וזה מצוין.

יעקב אשר: אבל מה?

יעקב אשר: גם פה הגבילו, שבמשפחתון לא יהיו יותר משני ילדי רווחה.

מירב בן ארי: כן.

יעקב אשר: תינוקות שלא יודעים עוד שהם 'רווחה'.

יעקב אשר: הם לא יודעים על עצמם, כן?

יעקב אשר: אין להם השפעה סביבתית, או משהו טראומטי שיכול לקרות להם.

קריאה: נכון.

יעקב אשר: למה להגביל את זה?

קריאה: לא הגבילו את זה.

יעקב אשר: הגבילו את זה.

יעקב אשר: ולאחרונה - - -

מירב בן ארי: זה נתון שצריך לקבל תגובה של המשרד.

שולי מועלם-רפאלי: זה גם תגובה של המשרד, אתה יודע.

מירב בן ארי: תיכף נשמע מהמשרד.

יעקב אשר: נשמע מכמה אנשים.

שולי מועלם-רפאלי: זה העניין הזה של הגיל.

שולי מועלם-רפאלי: כי אם זה היה בגילאים יותר מבוגרים, היית אומר שחשוב הגיוון.

יעקב אשר: אבל ודאי שאי אפשר להגביל את זה לשניים.

יעקב אשר: אני כן מסכים איתך בדבר אחד – לא לעשות משפחתון שכולו רווחה, עם סטיגמה.

שולי מועלם-רפאלי: שלא יתחילו להפסיד.

יעקב אשר: בוודאי שלא.

יעקב אשר: אבל להגביל עד שניים?

יעקב אשר: גבירתי יושבת הראש, אני מבקש דבר אחד – שתצא היום החלטה.

מירב בן ארי: אז בוא נתקדם, יעקב, מאה אחוז, תודה רבה.

מירב בן ארי: אני גם אשמח, חבר הכנסת יעקב אשר נגע בכל הנקודות, לדעתי.

שולי מועלם-רפאלי: נכון.

מירב בן ארי: בצורה מאוד חכמה.

מירב בן ארי: שולי, את רוצה להוסיף?

שולי מועלם-רפאלי: אני רק רוצה להגיד דבר נוסף, ושיעקב יסיים עם זה.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: ואז אנחנו נשמע.

שולי מועלם-רפאלי: זאת אומרת, כל השאלה תמיד היא האיזון שמושג בין המשפחתונים, למלא אותם.

שולי מועלם-רפאלי: שוב, הרי המטרה שנשים תצאנה לעבודה בסוף חלה גם על מפעילות המשפחתונים – גם הן נשים שיוצאות לעבודה.

מירב בן ארי: נכון.

שולי מועלם-רפאלי: לא משנה שהעבודה היא בביתן.

מירב בן ארי: בבית.

מירב בן ארי: כן.

יעקב אשר: הן יוצאות בביתן.

יעקב אשר: זאת פרנסה.

שולי מועלם-רפאלי: זה דבר אחד.

שולי מועלם-רפאלי: דבר שני, ביחס לילד הרווחה.

שולי מועלם-רפאלי: מה שקורה בסופו של דבר, כשהם לא מתקבלים למשפחתונים המסובסדים זה שני דברים – או שהם לא הולכים למקום מפוקח, שזאת פגיעה על פגיעה בילדי רווחה; או שהם לא יוצאים בכלל מהבית, מול משפחות שרשויות הרווחה חושבות שנכון יהיה שהם ייצאו מהבית, גם לטובת הילדים וגם לטובת ההורים, האמהות במקרה הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אז ה-win win situation שאפשר להשיג פה בשינוי התמהילים באופן מושכל, שוב, כמו שאמר חבר הכנסת יעקב אשר – לא ליצור איזה משפחתון סטיגמטי – אוקיי.

שולי מועלם-רפאלי: , זה המשפחתון שאליו שולחים את כל הילדים האומללים של המקום הזה.

מירב בן ארי: את כל ילדי הרווחה.

יעקב אשר: נכון.

שולי מועלם-רפאלי: או הרווחה של המקום הזה, וליצור את האיזונים, אבל שוב, כשנקודת המבט היא – טובת הילדים, טובת המשפחות, טובת המשפחתונים, כשהמטרה היא באמת שחרור של החסם הבלתי נסבל הזה של מיעוט מעונות במדינת ישראל.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, רצית להוסיף?

מירב בן ארי: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחה מאוד שאתם מקיימים את הדיון הזה, כי ביום שישי שעבר נפגשתי עם מאות של מנהלות משפחתונים מהאוכלוסייה הערבית, בכנס שנעשה בשיתוף פעולה עם "כוח לעובדים".

עאידה תומא סלימאן: שני הדברים העיקריים שנכחו שם במסה מאוד גדולה זה תנאי התעסוקה של הנשים, וגם הנושא של הנהלים והשימוש המעודכן בנהלים, שכבר הרבה זמן לא עשו בהם שימוש.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה מהווה קודם כל פגיעה במטרה העיקרית של המשפחתונים – לתת מסגרת לילדים.

עאידה תומא סלימאן: כי בסופו של דבר, באוכלוסייה הערבית כל הנושא של מעונות יום הוא רק בהתחלה.

קריאה: עוד יותר.

עאידה תומא סלימאן: והנושא של המשפחתונים הוא בחסר גדול.

עאידה תומא סלימאן: ואני ניסיתי כמה פעמים ופניתי למשרד בעניין כמה כפרים שיש בהם מחסור, וצריך לתת להם מכסות יותר של משפחתונים.

עאידה תומא סלימאן: אז מה המצב היום?

עאידה תומא סלימאן: שאיפה שקיים משפחתון גם לא ממלאים את המכסות?

עאידה תומא סלימאן: איך זה ייתכן, שגם פוגעים במנהלת המשפחתון - - -

מירב בן ארי: וגם בילדים.

עאידה תומא סלימאן: וגם בילדים, שצריכים את המסגרת הזו.

עאידה תומא סלימאן: למה?

עאידה תומא סלימאן: כי נזכרו שיש איזשהו נוהל?

עאידה תומא סלימאן: הנהלים נועדו כדי להסדיר, ולא כדי להקשות, ולא כדי לחבל בעבודה הנורמטיבית שאמורה להתקיים.

מירב בן ארי: נכון.

עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שאם הנהלים הופכים לנטל, צריך לדון בהם מחדש.

מירב בן ארי: לשנות.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: נכון.

עאידה תומא סלימאן: ולשנות אותם.

מירב בן ארי: נכון.

עאידה תומא סלימאן: ולבדוק.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לדבר על מחסור במסגרות יום לתינוקות, וגם כן להגביל את כניסת התינוקות והשימוש במסגרות הקיימות.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר לדבר על זה, שהן צריכות לתת את השירות הכי טוב, כאשר הן מממנות את זה כבר מהכיס הפרטי שלהן, ואני שמעתי את הנשים.

מירב בן ארי: כן.

עאידה תומא סלימאן: ואנחנו לא מדברות כבר על פנסיה לנשים האלה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מדברות על הדבר הפשוט.

מירב בן ארי: לא, אנחנו פה נעשה דיונים.

מירב בן ארי: פה, במושב הזה, נעשה דיון על המשפחתונים.

מירב בן ארי: הבטחתי להן את זה, גם לנשים, וגם את הבטחת להן, ואנחנו נעשה את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת כמה דיונים.

מירב בן ארי: בסדר, נעשה את זה גם פה עם משרד העבודה.

עאידה תומא סלימאן: אשמח שנעשה שתי ועדות משותפות בדיון חשוב כזה.

מירב בן ארי: מצוין.

מירב בן ארי: מעולה.

מירב בן ארי: יופי.

מירב בן ארי: עכשיו, נשמע מ"כוח לעובדים", ואז חברי הכנסת, בסדר?

מירב בן ארי: הנציגה של "כוח לעובדים", בבקשה.

מירב בן ארי: יש כבר נציגה, אני רוצה קודם לשמוע אותם, וחברי הכנסת.

קריאה: חגי מתחבא מאחור.

מירב בן ארי: חגי, אני מבקשת שתשב בשולחן.

עאידה תומא סלימאן: באמת, חגי.

יעקב אשר: יש פה תמהיל של כל המגזרים, זה בסדר.

עאידה תומא סלימאן: אל תתחבא, חגי.

מירב בן ארי: זה בסדר, זה בסדר, אני רואה.

מירב בן ארי: בבקשה, גבירתי.

יעקב אשר: איפה רגינה?

יעקב אשר: לא מגיעה?

קריאה: לא.

נעה נוצני: להציג את עצמי?

מירב בן ארי: כן, תציגי את עצמך.

נעה נוצני: שמי נעה נוצני, אני ראש ענף הגיל הרך ב"כוח לעובדים", מייצגת את מטפלות המשפחתונים בארץ.

נעה נוצני: כמו שאתן רואות, הגיעו נציגות מכל המגזרים, מבני ברק ומאשדוד ומזמר, באו לכאן כדי בעצם להראות נוכחות, וגם קצת אני מקווה שיהיה זמן שהן תדברנה.

נעה נוצני: כמו שאמרת, חברת הכנסת בן ארי, אנחנו לא ניגע עכשיו בזה שהן כביכול עצמאיות, והכל, אלא באמת בשני הנהלים המדוברים, נהלים שהם ישנים, שהחליטו לאכוף אותם ממש לאחרונה, ופוגעים באופן קשה בכולם – במטפלות, בהורים ובילדים.

נעה נוצני: בדיוק אתמול עבר לקריאה שנייה ושלישית חוק הפיקוח, וחוגגים את זה.

נעה נוצני: ובזמן שאנחנו שמחים על חוק הפיקוח, ואני שמחה עליו, יש מסגרות מצוינות, מסגרות מפוקחת - - -

מירב בן ארי: אגב, הוא לא עבר.

מירב בן ארי: הוא עבר את הוועדה, הוא עוד לא - - -

נעה נוצני: עבר את הוועדה, הוא עובר לקריאה שנייה ושלישית.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: הוא יעבור לקריאה שנייה ושלישית.

נעה נוצני: כן.

שולי מועלם-רפאלי: בחסדי השם יתברך.

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: הנה, שולי הוסיפה, כן.

נעה נוצני: אז כשיש גם מסגרות מפוקחות וטובות, אז לא ממלאים אותם, ופוגעים כך בכולם – גם בתינוקות, וגם בהורים וגם במטפלות.

נעה נוצני: אני חושבת שהנוהל של ילדי רווחה הוא בלתי נסבל, כשיש ילדי רווחה, שכמו שאמרה חברת הכנסת מועלם, נשארים בבית שלהם, או נמצאים במסגרת פיראטית כלשהי.

נעה נוצני: לא כל דבר צריך להכניס תחת נהלים.

נעה נוצני: אנחנו בני אדם, ויש נשות מקצוע בשטח, יש את המטפלות ויש את הרכזות.

נעה נוצני: המטפלות, יש להן את היכולות שלהן, לכל מטפלת יש את היכולת שלה, את הצרכים שלה, וגם בין הילדים יש שוני ברמת ההתפתחות שלהם, בצרכים שלהם.

נעה נוצני: ובתחילת כל שנה, כשעושים את השיבוצים, מסתכלים מה הצרכים בשטח, מי הילדים, מי המטפלות, ואז עושים את התמהיל הנכון.

קריאה: נכון.

נעה נוצני: הן בהקשר של גילאי הילדים והן בהקשר של הרווחה.

נעה נוצני: יש ישובים, שלצערנו, כמעט כל הילדים הם ילדי רווחה.

מירב בן ארי: הם ילדי רווחה, כן.

נעה נוצני: אז מה, לא ניתן להם מסגרת, כי החלטנו על נוהל של שניים, שלושה, ארבעה ילדי רווחה?

נעה נוצני: לא.

נעה נוצני: הילדים האלה צריכים להיות במסגרת מפוקחת.

נעה נוצני: והפגיעה במטפלות, חשוב לי להגיד, שהרי המשרד מגדיר להם חמישה ילדים, על כל ילד שלא נמצא במשפחתון פשוט נחתכת להם המשכורת, ההכנסה, ב-20%.

נעה נוצני: יש כאן מטפלות שמתפרנסות, אילה תדבר, 40% פחות, והן עם 4,000 שקל על עבודה של עשר וחצי שעות ביום.

נעה נוצני: איך זה הגיוני?

נעה נוצני: זו שערורייה.

נעה נוצני: 17 שקלים לשעה, מישהי שרוצה לפרנס את המשפחה שלה, שעושה עבודה מכל הלב, בשביל הילדים, הילדים שלנו?

נעה נוצני: כאילו, איך דבר כזה בכלל ייתכן במדינה מתוקנת, תחת משרד הרווחה?

נעה נוצני: אז אני חושבת שצריך לבוא ולחשוב מחדש על זה, ולא כל דבר, כמו שאמרתי, דורש נהלים של קוביות, אלא לדבר עם האנשים ולראות מה הצרכים בשטח.

נעה נוצני: אני מצטרפת לדבריו של חבר הכנסת אשר.

נעה נוצני: באמת, שזה יוגבל, עוד שבוע-שבועיים.

נעה נוצני: כרגע, כל רגע שעובר, יש עוד ילדים שנמצאים בבית.

נעה נוצני: אמא אתמול התקשרה אליי, שברחוב שלה יש לה משפחתון שהיא יכולה להכניס את הילדה, אבל יש עוד שלושה ילדים, אז היא לא יכולה לצאת לעבודה.

יעקב אשר: הנשים האלה לוקחות חופשת לידה ולא חוזרות אחר כך.

מירב בן ארי: כן.

נעה נוצני: כל יום שעובר – נשים לא הולכות לעבודה, מטפלות לא מצליחות להתפרנס בכבוד, אגב, משפחתונים נסגרים בגלל זה, וילדים לא נמצאים במסגרות מפוקחות.

נעה נוצני: זה הזמן לשנות.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אילה דורי, מטפלת במשפחתון.

מירב בן ארי: בבקשה, אילה.

אילה דורי: שלום.

אילה דורי: אני מטפלת משפחתון כבר 20 שנה מתוך בחירה.

אילה דורי: אני מאוד אוהבת את הילדים ומאוד אוהבת את העבודה.

אילה דורי: עד שנה שעברה עבדנו עם חמישה ילדים, וזה היה מצוין.

אילה דורי: השנה אני עובדת עם שלושה ילדים, עם משכורת של, כמו שנעה אמרה, 4,000 שקל משכורת אחרי ניכוי הוצאות.

מירב בן ארי: למה את עובדת עם שלושה ילדים?

אילה דורי: בגלל הנוהל החדש.

יעקב אשר: קיצצו לה.

אילה דורי: יש מלא ילדים שמבקשים להיכנס, ילדים בני שלושה חודשים, ארבעה חודשים, חמישה חודשים, שישה חודשים, והם לא יכולים להיכנס למשפחתון שלי בגלל הנוהל החדש.

אילה דורי: הם אומרים לי – 'תחכי לוועדת חריגים'.

אילה דורי: אני אמרתי השבוע לרכזת שלי – 'למה אתם נזכרים בוועדת חריגים רק ב-15 לחודש?

אילה דורי: ' כי אחר כך אני כבר לא יכולה להכניס, אחרי ה-15 לחודש אי אפשר להכניס ילד למשפחתון, צריך לחכות לחודש הבא.

מירב בן ארי: כמה שנים את מפעילה משפחתון?

אילה דורי: 20 שנה.

מירב בן ארי: 19 שנה הכל היה רגיל?

אילה דורי: היה מצוין.

מירב בן ארי: זה רק השנה הזאת?

אילה דורי: כן.

יעקב אשר: היה מלא.

יעקב אשר: הכל היה מלא.

אילה דורי: היה מלא, היה מצוין, עבדנו מצוין.

מירב בן ארי: מה זה?

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין את הטמטום הזה.

אילה דורי: יש לנו פיקוח של רכזת שנמצאת במשפחתון פעמיים בחודש, והיה מצוין, והתנהלנו.

אילה דורי: והיה מקסים, אפילו לא מצוין.

אילה דורי: לא משנה, אני לא מדברת על התנאים, שמצד - - -

מירב בן ארי: לא, נכון, עזבי התנאים.

מירב בן ארי: אנחנו דיברנו כאן, אנחנו נעשה.

אילה דורי: טוב, אז אני מדברת עכשיו על שינוי הנהלים.

מירב בן ארי: אבל זה, הנהלים האלה, תיכף נשמע.

אילה דורי: אני לא מדברת על זה, על החודשיים, שזה פחות במשכורת, ואת צריכה לפרנס משפחה.

אילה דורי: יש לי אחריות למשפחה שלי.

אילה דורי: יש לי שתי ילדות סטודנטיות, יש לי אחריות.

אילה דורי: מה אני יכולה להגיד לילדים שלי, לבנות שלי, שאני צריכה, אז אני אגיד לך משהו, אז אני צריכה לקחת עוד הלוואה מהבנק, יש לי אחריות לילדים שלי.

אילה דורי: מה אני אומרת לילדים שלי?

אילה דורי: – לא, משרד העבודה והרווחה לא מוכן להכניס יותר משלושה ילדים.

מירב בן ארי: בסדר.

מירב בן ארי: הבנתי.

מירב בן ארי: אורלי, גם מטפלת משפחתון מאשדוד.

מירב בן ארי: ואני רוצה גם נציגה מהמגזר הערבי, כמובן.

מירב בן ארי: תחליטו, בשמחה, אחת מכן, אני שמחה שנשמע.

מירב בן ארי: נשמע את אורלי ולאחר מכן.

אורלי ביליץ': שלום.

אורלי ביליץ': אני אורלי ביליץ', אני 25 שנה עובדת במשפחתונים.

אורלי ביליץ': אני זוכרת שנים - - -

מירב בן ארי: באשדוד את עובדת.

אורלי ביליץ': באשדוד, באשדוד, נכון, 25 שנה.

מירב בן ארי: כן.

אורלי ביליץ': אז אני זוכרת את השנים הטובות, שהיו חמישה תינוקות אצל מטפלת אחת, והיא בעצמה מחליטה אם היא מוכנה לעבוד או לא מוכנה לעבוד עם כמות התינוקות הזאת.

אורלי ביליץ': אם היא מסתדרת, אם היא מקצועית דווקא בתחום של תינוקות – אז בבקשה, היא מקבלת חמישה תינוקות, והיא מתפרנסת בכבוד.

אורלי ביליץ': ופתאום עכשיו, נגיד אני אדבר על המגזר החרדי, שהוא די גדול באשדוד, בעיר שלנו, ובאמת יש בעיקר שם תינוקות, ונגיד מטפלת אחת חדשה באה למשרד ואומרת – 'אני רוצה לפתוח משפחתון' – סבבה, מחליטים, בודקים את כל התנאים, היא עומדת בכל הדרישות, פותחים לה משפחתון.

אורלי ביליץ': אבל מה?

אורלי ביליץ': היא גרה באזור כזה, שיש שם מלא תינוקות, אבל חוץ משניים, ועכשיו שלושה, היא לא יכולה להכניס.

אורלי ביליץ': אז מה, היא תעבוד במשכורת אפסית?

אורלי ביליץ': מה, ממה?

אורלי ביליץ': פותחים, ופותחים, ופותחים כל שנה עוד משפחתונים, ברוך השם - - -

מירב בן ארי: כי צריך.

אורלי ביליץ': אבל מה, לא ממלאים אותם.

אורלי ביליץ': זה מצב אבסורדי.

אורלי ביליץ': זה פשוט nonsense.

אורלי ביליץ': מה אנחנו עושים?

אורלי ביליץ': למה פותחים משפחתונים, אם המשפחתונים שכבר קיימים לא מלאים?

אורלי ביליץ': אני אישית חברת הוועד של "הכוח לעובדים" באשדוד, כבר תשע שנים שאני שם בתפקיד הזה, אני אישית מכירה, פונות אליי מטפלות, שאומרות – 'אורלי, מה לעשות?

אורלי ביליץ': שניים-שלושה ילדים, לא יותר, אין לנו ילדים גדולים'.

אורלי ביליץ': במגזר החרדי מעדיפים אחרי גיל מסוים להעביר אותם למעונות, כי זה יותר זול גם ויותר משתלם להם.

מירב בן ארי: כן.

אורלי ביליץ': לתינוקות זה יותר משתלם במשפחתונים, במסגרת המשפחתונים.

אורלי ביליץ': הם יודעים לעשות חשבון.

מירב בן ארי: תודה.

אורלי ביליץ': הם יודעים.

אורלי ביליץ': זה מאוד-מאוד פוגע.

אורלי ביליץ': וגם ההורים יושבים בבית, הילדים יושבים גם בבית, או כמו שחבר הכנסת אמר, שמכניסים אותם למסגרות שלא תחת פיקוח.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: תודה, אורלי.

מירב בן ארי: אני אשמח לשמוע נציגה מהמגזר.

מירב בן ארי: בבקשה.

נסרין עומר: אני עומר נסרין מזמר.

נסרין עומר: יש לי משפחתון שמונה שנים.

נסרין עומר: את האמת, בזמר המשפחתונים כבר מלאים, אבל בכפר ג'ת באקה, שזה ליד זמר, המשפחתונים כולם עם שני ילדים, שלושה ילדים.

נסרין עומר: ומה עוד?

נסרין עומר: פתחו עוד משפחתונים.

נסרין עומר: איך פותחים משפחתונים, כשהקיימים לא מלאים?

מירב בן ארי: למה שהיא תרצה להיות מנהלת משפחתון בכלל?

נסרין עומר: זה בעיה.

מירב בן ארי: אם היא גם ככה עובדת שם עשר שעות כל יום, ומקבלת - - -

יעקב אשר: המדינה מקצה כסף לזה.

יעקב אשר: פותחים, יישאר כסף, כי לא ניצלו את זה, וזה ילך חזרה למשרד האוצר.

יעקב אשר: במקום לתת את זה לילדים, מחזירים את זה.

נסרין עומר: וכל הבעיה קיימת עכשיו שם.

נסרין עומר: אי אפשר ככה.

נסרין עומר: כל אחד יש לה את הנטל שלה, אז אי אפשר פתאום לבוא להגיד לילדים שלה או בבית שלה – אין לי מאיפה להביא.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת מיכל בירן, ולאחר מכן אתה.

מיכל בירן: אני אהיה מאוד קצרה.

מיכל בירן: אני מניחה שהייתה כוונה טובה כשתיקנו את התקנות האלה.

מירב בן ארי: תיכף נשמע מה הייתה הכוונה.

מיכל בירן: אני יכולה לראות את זה.

מיכל בירן: אבל - - -

מירב בן ארי: תכלס.

מיכל בירן: כשקיבלו את ההחלטה, כנראה שלא הצליחו לדמיין את המצב שאליו הגענו, והוא מצב לא רצוי.

מיכל בירן: נראה לי שזה הזמן לעשות חשב מסלול מחדש, ולראות כן איך אפשר לתקן את זה, כי זה פשוט מצב לא סביר.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: ליאור.

ליאור גבאי: שמי ליאור גבאי, מנכ"ל חברת "נאות מרגלית".

מירב בן ארי: ליאור גבאי, מנכ"ל, אתה מפעיל 800 משפחתונים.

ליאור גבאי: אנחנו מתפעלים כ-600 משפחתונים.

מירב בן ארי: שהם איפה?

ליאור גבאי: בפריסה ארצית, החל מנתיבות ואופקים בדרום, או קיבוץ זיקים, ועד הצפון.

ליאור גבאי: אני רוצה לדבר על שתי נקודות מאוד חשובות, כי שמענו מספיק את המטפלות.

מירב בן ארי: כמה שנים אתה בתפקיד?

ליאור גבאי: אני בתפקיד 20 שנה, אבל המשפחתונים מופעלים באמצעותנו כבר מ-2007.

יעקב אשר: יש לו גם מעונות.

מירב בן ארי: כן.

ליאור גבאי: אני עכשיו רוצה לדבר ככה – בהיבט של מעונות יום, גם ככה כולם מכירים את הבעיה, שבעיית התפוסה נמצאת במצב שבו בהרבה מקומות אין מקומות למעונות יום, ולכאורה הפתרון היה בהקצאת משפחתונים, והנה בא הרעיון הזה שבא והקטין את ההיצע, כאשר יש פה פגיעה פעמיים – גם בהיבט של המטפלות, כמו ששמענו, וגם בהיבט של ההורים.

ליאור גבאי: הרבה הורים.

ליאור גבאי: אני מקבל עשרות פניות בשבוע של כל מיני מקורבים למיניהם, וכל מיני אנשים, שאומרים – 'תעזור לי, תכניס לי את הילד למשפחתון'.

ליאור גבאי: מה הם רוצים?

יעקב אשר: פרוטקציות.

יעקב אשר: הם מחפשים פרוטקציות.

מירב בן ארי: כן.

יעקב אשר: לא יאומן.

ליאור גבאי: עכשיו, יש משפחתון בבניין שלהם, והם לא יכולים להכניס.

ליאור גבאי: עכשיו, אני רוצה לדבר על ההיבט הכי חשוב, ההיבט הזה של שיקול הדעת, כמו שחברי הכנסת הזכירו.

מירב בן ארי: רגע, היא באה עכשיו להיכנס למשפחתון שיש בו מקום, שנייה, ואומרים לה – את לא יכולה להיכנס, כי או שאת לא משפחת רווחה, או שאת לא – מה?

ליאור גבאי: בתמהיל.

ליאור גבאי: בתמהיל היא לא יכולה.

קריאה: גם רווחה את לא יכולה.

מירב בן ארי: אבל אם מראש אי אפשר להכניס - - -

קריאה: אז מה אם אי אפשר?

מירב בן ארי: אבל יש מקום.

ליאור גבאי: עזבו, עזבו.

ליאור גבאי: גבירתי, חברת הכנסת, התמהיל לא מאפשר.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין את זה.

ליאור גבאי: מכיוון שהתמהיל הוא לפי גילאים, אז הוא לא מאפשר את אותו גיל.

ליאור גבאי: עכשיו אני רוצה להגיד את האבסורד, לכאורה - - -

קריאה: אם זה ילדים גדולים, הם הולכים למעון.

יעקב אשר: חכה, שיקשיבו לך.

ליאור גבאי: לכאורה גם משרד הרווחה מפעיל את המשפחתונים הן באמצעות הרשויות והן באמצעות הזכיינים שמפעילים.

ליאור גבאי: שני הגופים האלה הם גופים שהם מפעילים רכזות מנוסות, בעלות ניסיון.

ליאור גבאי: ואני שואל שאלה מאוד פשוטה – האם המשרד יודע להפעיל אותם רק לבקר, ולא להגיד – אוקיי.

ליאור גבאי: , שיקול הדעת שלהם?

ליאור גבאי: הרי הם גורמי מקצוע.

קריאה: צודק.

קריאה: נכון.

ליאור גבאי: אז בואו ניקח את גורמי המקצוע האלה, שהן הרכזות שעובדות בשטח, והן ייתנו את שיקול הדעת – האם המשפחתון הזה מתאים לו תמהיל כזה או תמהיל כזה.

ליאור גבאי: אבל שיקול דעת של פקיד שיושב במשרד הכלכלה זה רחוק להיות.

יעקב אשר: לפני 12 שנה - - -

ליאור גבאי: למה?

ליאור גבאי: על מה אנחנו מדברים?

ליאור גבאי: עכשיו, התקנה הזאת, אני בדקתי, חבר הכנסת הרב אשר, היא לא לפני 12 שנה, היא לפני 13 שנה, והיא לא יושמה - - -

יעקב אשר: טוב, על שנה אחת היית יכול - - -

ליאור גבאי: אני לא אוותר, הייתי חייב להגיד שבדקתי.

יעקב אשר: לא כולם צריכים לדעת שאנחנו לא אינטליגנטים.

ליאור גבאי: יעקב, האמת היא ששנינו לא למדנו ליבה, זה בסדר.

ליאור גבאי: הרעיון מאוד פשוט - - -

מירב בן ארי: אבל רגע, תגיד – למה היא לא יושמה 12 שנה?

אורית קוזמן: היה שיקול דעת למפעילים בשיבוצים של הילדים.

מירב בן ארי: להחליט.

מירב בן ארי: מי הגברת?

ליאור גבאי: אורית קוזמן, היא מנהלת אגף המשפחתונים אצלי.

יעקב אשר: ומה קרה לפני שנתיים?

מירב בן ארי: איפה?

מירב בן ארי: איפה מנהלת אגף?

ליאור גבאי: אצלנו.

אורית קוזמן: ב"נאות מרגלית".

מירב בן ארי: גם.

ליאור גבאי: ואני אומר שוב פעם, שיקול הדעת הזה, הרי בואו נגיד ככה, אני יכול להבין את הרציונל שעומד מאחורי שיקול הדעת הזה, אבל מה שאני לא מבין ומתקשה לקבל הסברים מאף גורם במשרדי הממשלה זה היכן התפקיד של הרכזות?

ליאור גבאי: הרי בשביל מה יש רכזות מנוסות, בעלות ניסיון שבשביל - - -

מירב בן ארי: היכן שיקול הדעת שלהן.

ליאור גבאי: הרי יש להן שיקול דעת, הן מקבלות - - -

יעקב אשר: יותר מזה, סליחה שאני מפריע לך, שנייה, הרי אם יקרה חלילה משהו, הרי הראשונות שיקראו להן זה הרכזות.

ליאור גבאי: בדיוק.

יעקב אשר: והמשרד יגיד – יש רכזת במקום.

יעקב אשר: אז זה לא שיקול הדעת שלהן?

ליאור גבאי: אז להגיד שאין להן שיקול דעת?

ליאור גבאי: אז בואו נחזור את המסגרת שבה הנוהל הזה יכול להישאר באותה מסגרת, אבל יש שיקול דעת של רכזת, יש שיקול דעת של המנחה המקצועית, שבאה לראות האם המקום מתאים או לא, האם המבנה מתאים, האם המקום מתאים וכו'.

עאידה תומא סלימאן: השאלה המרכזית - - -

מירב בן ארי: רגע, רגע.

עאידה תומא סלימאן: השאלה המרכזית שצריך לענות עליה - - -

ליאור גבאי: אנחנו יכולים לדבר על מטפלת ש-25 שנה טיפלה באותו תמהיל, ופתאום אומרים לה – לא, 25 שנה היית קבועה, ביצעת, החוקים מחדש.

מירב בן ארי: עשית, עכשיו לא.

מירב בן ארי: כן.

עאידה תומא סלימאן: זהו, השאלה המרכזית זה מה קרה.

ליאור גבאי: עכשיו, אנחנו מדברים לא רק על הפגיעה, וזה שימת לב, לא רק על הפגיעה במטפלות, יש פגיעה באלפי ילדים.

ליאור גבאי: אנחנו מדברים על המגזר החרדי, שבו גם ככה יש מצוקה של נותני שירות.

יעקב אשר: המתנה מטורפת.

ליאור גבאי: יש המתנה מטורפת.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: הנקודה בהמתנה ברורה.

ליאור גבאי: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את חבר הכנסת דן סידה, ולאחר מכן משרד העבודה.

דן סיידה: אני בדיון הזה, אמנם אני זמן קצר בכנסת, אבל אף פעם לא ראיתי דיון כזה שכולם תמימי דעים שיש פה ליקוי.

יעקב אשר: אפשר לתקן אותו.

דן סיידה: וברור שיש ליקוי שנכנס עכשיו וקלקל מערכת שעובדת בסדר, אז מה הואילו חכמים?

דן סיידה: ברור לחלוטין שזה יהיה לקוי, אז להחזיר את זה למה שהיה, זו דרך הכי ראויה והכי מתבקשת.

דן סיידה: אלא אם כן יש פה מישהו שלא השמיע - - -

קריאה: אני רוצה להוסיף.

מירב בן ארי: לא, אנחנו רוצים לשמוע, אנחנו נשמע לפני המשרד, אני רק אשמע עוד נציג מהשטח.

מירב בן ארי: רוצה להוסיף עוד משהו, חבר הכנסת?

דן סיידה: לא.

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: אז בבקשה, אדוני, שם ומה התפקיד.

אברהם פאלק: שמי פאלק אברהם.

אברהם פאלק: לאשתי יש משפחתון כבר כמה שנים.

אברהם פאלק: השנה יש לה שני מקומות פנויים עדיין, ריקים.

מירב בן ארי: איפה אתה גר?

אברהם פאלק: בבני ברק.

אברהם פאלק: יש ילד רווחה שכבר כמעט חודש וחצי, זאת אומרת, כמעט מתחילת שנה, ילד רווחה, משפחת רווחה, שמנסה להיכנס, ולא מצליח להיכנס.

אברהם פאלק: יש פה אבסורד, כולם דיברו על התנאים והכל, אני רוצה להוסיף עוד משהו – המנגנון הזה גם ימשוך יום אחד את עצמו.

אברהם פאלק: יש קונפליקט בתפעול עצמו, אף הורה לילד בלי שיניים לא רוצה שהילד שלו יהיה במסגרת של חמישה ילדים ליד ילד עם שיניים.

אברהם פאלק: ואף הורה לא רוצה שילד עם שיניים, זאת אומרת, ילד בן שנה יהיה בלי חברה שתפתח אותו.

אברהם פאלק: אגף המשפחתונים במשרד הרווחה, אני כבר יודע מה הם יענו – יש מוות בעריסה, וסיפורים.

אברהם פאלק: אז אני באתי קצת מוכן – בדקתי, אין שום מקום באינטרנט, בגוגל, שמופיע, שמוות בעריסה קרה בגלל תמהיל של חמישה אנשים.

אברהם פאלק: אמנם התכנסו ועדת סטנדרטים לפני כמה שנים וקבעו את התמהיל הזה - - -

יעקב אשר: 13 שנה.

אברהם פאלק: ואת ההערה שהם כתבו בוועדת סטנדרטים, שכדי למנוע פגיעה בשכר המטפלות יותאם בעתיד חישוב העלות לילד לפי הסטנדרט של גודל הקבוצה הנדרש – את זה הם שכחו.

אברהם פאלק: זאת אומרת, אין בעיה, אם אתם רוצים ללכת עם שלושה ילדים, אז בואו תעשו חלוקה של חמישה תינוקות לשלושה ילדים.

קריאה: מעניין.

אברהם פאלק: אבל לא לבוא ולהגיד – אנחנו נחתוך את השכר של המטפלות, לא ניתן לרכזות שיקול דעת.

אברהם פאלק: אנחנו נתמודד כאילו עם הבטיחות, ובסוף גם נמשוך את המנגנון.

אברהם פאלק: זה דבר שלא יכול לקרות.

עאידה תומא סלימאן: גם אם אתם כבר מחליטים להם על הכל, תשמרו על המשכורת שלהם.

קריאה: נכון.

קריאה: כל הכבוד.

אורית קוזמן: אני רציתי להוסיף נקודה אחת.

אורית קוזמן: אני באמת מתחברת לדבריו של פאלק, אני כמובן שמתחברת לכל מה שנאמר פה, אבל רציתי להביא נקודה נוספת, שלא עלתה פה, וזה באמת להרגיע את הרוחות, כי משרד הכלכלה באמת דואג לשלומם של הילדים, ומסתכל בסופו של דבר מלמטה מה קורה עם הילדים עצמם והמענים שהם מקבלים מהמשפחתונים.

אורית קוזמן: אבל מה שנוצר בעקבות ההקלה הזאת, שהתחדשה השנה, שהוסיפו את האפשרות להוסיף תינוק מגיל עשרה חודשים ומעלה, היה בעוכרן של המטפלות.

אורית קוזמן: ולמה?

אורית קוזמן: כי בפועל הטיפול בשטח, למטפלות, הוא כמעט ובלתי נסבל.

אורית קוזמן: נוצרו שלוש שכבות גיל במשפחתונים.

אורית קוזמן: קחו בחשבון שיש שני תינוקות בני שלושה חודשים, תינוק בן עשרה חודשים שהצרכים שלו הם שונים לגמרי בשלבי ההתפתחות שלו מתינוק בן שלושה חודשים, ושני בוגרים, שיכולים להיות אפילו באזור גיל השלוש.

אורית קוזמן: מה שקורה, שיש פגיעה כל כך קשה - - -

אברהם פאלק: אני רוצה להצטרף רגע במשפט - - -

יעקב אשר: הגולם קם על יוצרו, נו, מה.

אורית קוזמן: ממש.

אורית קוזמן: יש פה פגיעה כל כך קשה, המטפלות קודם כל מאוד מתקשות לבנות סדר יום שבאמת אפשר ליישם אותו במהלך היום.

אברהם פאלק: אני רוצה להוסיף משפט אחד.

אורית קוזמן: רגע, אני מגיעה לנקודה האחרונה.

מירב בן ארי: רגע, רגע, רגע, אני מוגבלת בזמן, וכל הדיון לא ייפתר אם לא נשמע את המשרד.

מירב בן ארי: הנקודות ברורות.

מירב בן ארי: אני באמת שמעתי אתכם ברוב קשב כבר יותר מ-40 דקות.

מירב בן ארי: זהו.

מירב בן ארי: אני בן אדם פרגמטי, אני רוצה לצאת מהדיון הזה עם מסקנות.

מירב בן ארי: עכשיו אני רוצה לשמוע את נציגת עיריית ירושלים ואת נציגי משרד העבודה והרווחה.

מירב בן ארי: יש לך משהו להוסיף מעיריית ירושלים לדיון?

מירב בן ארי: שם ותפקיד רק.

פטריסיה שטרית: כן.

מירב בן ארי: שם ותפקיד רק.

פטריסיה שטרית: אני רכזת משפחתונים עירונית בעיריית ירושלים.

פטריסיה שטרית: כרגע יש לנו 220 משפחתונים.

פטריסיה שטרית: זה רק כדי לחזק את הנתונים, כי כל - - -

מירב בן ארי: של מה שנאמר כאן.

פטריסיה שטרית: מה שנאמר.

פטריסיה שטרית: כרגע יש לי 22 מקומות פנויים אצל המטפלות במגזר הכללי-חרדי, 35 מקומות פנויים במגזר הערבי, ויש לי 140 הורים בהמתנה בטירוף.

פטריסיה שטרית: זאת אומרת, שכל יום אני מקבלת - - -

יעקב אשר: לא יכולים לצאת לשוק העבודה.

מירב בן ארי: נתת חיבור למספרים.

מירב בן ארי: מה שחבר הכנסת אשר אמר, זה נכון.

מירב בן ארי: בבקשה.

פטריסיה שטרית: ואין מענה.

מירב בן ארי: בבקשה, משרד העבודה והרווחה – מי מציג?

עאידה תומא סלימאן: כלומר, 57 מקומות - - -

מירב בן ארי: חגי, אתה יכול?

מירב בן ארי: מי מדבר?

חגי פורגס: אורית.

מירב בן ארי: נו, אז קדימה, תתקרבי למיקרופון, שנשמע.

מירב בן ארי: כל הדיון הוא מסביבכם.

אורית בוגנים: כל הדיון הזה סביבנו ויש לנו בשורה.

מירב בן ארי: שם ותפקיד בבקשה.

אורית בוגנים: אורית בוגנים, רכזת ארצית בכירה, משפחתונים, משרד העבודה.

אורית בוגנים: הנושא נבחן אצלנו בדיונים רבים שקיימנו עם האקדמיה ועם נציגים מהשטח שכינסנו, ובדקנו את זה יסודית לאור ההצפה של הנושא.

אורית בוגנים: ואני יכולה להגיד שהיו שתי פעימות.

אורית בוגנים: כי בפעימה הקודמת באמת שונה הנוהל משניים לשלושה, כמו שציינו פה.

יעקב אשר: בעקבות הפגישה שלי אז עם המנכ"ל.

אורית בוגנים: נכון.

אורית בוגנים: אז בעקבות הפגישה שלנו איתך.

מירב בן ארי: כן, זה מה שהוא אמר.

מירב בן ארי: זה מה שהוא אמר בדיוק.

אורית בוגנים: כשהצפת לנו את הבעיה.

אורית בוגנים: וזה היה מין שלב ביניים, כשראינו שזה ממשיך, הנושא לא פתור, כי רצינו לראות איך הנוהל, כי בינואר באמת עודכן הנוהל, וירד ילד רווחה.

אורית בוגנים: כלומר, ילדי רווחה – אין הגבלה.

אורית בוגנים: הנוהל עודכן, ואין הגבלה של קליטת ילדי רווחה.

אורית בוגנים: זה משהו שעכשיו אתם אומרים.

אורית בוגנים: אנחנו נציף את זה לשטח, ונחדד את העדכון של ההנחיה, שאין את ההגבלה של ילדי רווחה, כמה ילדי רווחה.

אורית בוגנים: יש קדימות לילדי רווחה.

אורית קוזמן: כן, אבל גם ילדי רווחה מוגבלים בשכבות הגיל.

יעקב אשר: מוגבלים.

יעקב אשר: זה שיש קדימות - - -

אורית בוגנים: לא, לא, רגע, רגע, רגע, זה דיברתי על ילדי רווחה, לא דיברתי על שכבות הגיל.

אורית בוגנים: רגע, יש לי עוד המשך.

יעקב אשר: אוקיי.

יעקב אשר: אוקיי.

מירב בן ארי: רגע, זאת אומרת, שנייה - - -

אורית בוגנים: רגע, רגע, לגבי הרווחה - - -

מירב בן ארי: רגע.

מירב בן ארי: אם יש ארבעה ילדי רווחה שהם באותו גיל, באותו מקום - - -

אורית בוגנים: לא, לא, אני מפרידה רגע, אני עושה את - - -

מירב בן ארי: לא, אבל תדברי גם על כאלה שהם באותו גיל.

יעקב אשר: היא שואלת על ההפרדה.

אורית בוגנים: אז עכשיו אני רוצה להתייחס לנושא.

יעקב אשר: אהה, הגיל.

יעקב אשר: אוקיי.

יעקב אשר: תמשיכי.

אורית בוגנים: כי ההנחיה, למעשה, שני נושאים עלו כאן.

אורית בוגנים: יכול להיות גם ילד רווחה, וגם מחמת הגיל, בתמהיל שקיים, הוא לא יוכל להיכנס.

מירב בן ארי: אוקיי.

אורית קוזמן: סינון הגילאים חל על כולם.

אורית קוזמן: גם על ילדי הרווחה.

יעקב אשר: לא, לא, תנו לה.

מירב בן ארי: אוקיי.

יעקב אשר: היא אמרה שיש לה בשורה טובה, אז בואו נקשיב.

אורית בוגנים: אוקיי.

אורית בוגנים: בדיונים באמת מה שעלה זה, תראו, התקן העולמי, תקן כוח אדם לתינוקות זה 1:3, 1:4.

אורית בוגנים: בחנו את הנושא שבמיוחד עלה תוך כדי הדיונים, וזה החשש ליצור קבוצה הטרוגנית.

אורית בוגנים: מצב של קבוצה הטרוגנית יוצר בעיה, ויש בזה גם סיכון.

אורית בוגנים: בחנו את כל ההיבטים של הסיכון, ואני יכולה להגיד לכם שיש לנו בשורה, שאנחנו הולכים להוציא נוהל ולעדכן את הנוהל, שלא יהיה כאן תמהיל, יהיה הרכב, שלמעשה הרכזת היא תהיה אחראית לבנות את ההרכב.

יעקב אשר: הו.

יעקב אשר: הו.

שולי מועלם-רפאלי: איזו בשורה.

אורית בוגנים: כשההרכב המומלץ, ואנחנו יוצאים עם המלצות גם, ההרכב המומלץ יהיה - - -

קריאה: זה לא יקרה.

קריאה: זה לא יקרה?

מירב בן ארי: רגע, לא להפריע.

מירב בן ארי: לא להפריע.

מירב בן ארי: לא, לא, לא, לא להפריע.

מירב בן ארי: אני מבקשת, תנו לי לשמוע.

יעקב אשר: לעצור פה.

מירב בן ארי: כן, אף אחד לא מפריע לה לדבר.

מירב בן ארי: כולכם דיברתם, והיא הקשיבה.

מירב בן ארי: בבקשה, גבירתי, תמשיכי.

אורית בוגנים: כשההרכב המומלץ יהיה בצורה של קבוצה הומוגנית ולא הטרוגנית, לא ליצור שתי קבוצות של קטנים וגדולים, כי זה באמת מהווה סיכון ורמת סיכון, ממה שבחנו.

יעקב אשר: לא הבנתי.

יעקב אשר: לא הבנתי.

יעקב אשר: את אמרת בדיוק, אמרת דבר והיפוכו.

מירב בן ארי: אבל רגע, יעקב, סליחה, תן - - -

יעקב אשר: לא, לא הבנתי.

מירב בן ארי: אבל תן לסיים ואז, תן לה, היא באמצע של הדברים.

יעקב אשר: לא, אני חושב שהיא טעתה.

יעקב אשר: זה לא - - -

מירב בן ארי: אז היא תיכף תבהיר.

אורית בוגנים: אני אגיד את ההמלצות.

מירב בן ארי: תסבירי את הדברים.

אורית בוגנים: ההמלצה היא ליצור קבוצה הומוגנית בטווח גילאים, שהוא טווח גילאים של קבוצת גיל, שזה יותאם, צריך לבדוק שזה מתאים מבחינת התפתחותית לצרף לקבוצה הזאת של החמישה.

יעקב אשר: יפה.

אורית בוגנים: חוץ מזה, שצריך לבחון את השטח.

אורית בוגנים: עוד המלצה זה לבחון את המרחב במשפחתון והשטח, שהוא מותאם לקבוצת הגיל, שאותה קבוצה תיכנס, כמו משטח, צריך מרחב זחילה, מקום למיטות לתינוקות, אם יש תינוקות.

קריאה: זה טוב.

יעקב אשר: מצוין.

יעקב אשר: אותו גיל.

מירב בן ארי: רגע.

מירב בן ארי: רגע.

אורית בוגנים: בקבוצת גיל של תינוקות אנחנו מדברים על כך שההמלצה תהיה, שילדים מתחת לגיל עשרה חודשים צריך לבחון שלא יהיו יותר מדי, כדי ליצור איזשהו טווח גילאים שיאפשר זמינות ויכולת להיענות לכל הצרכים.

אורית בוגנים: אבל בגדול, זה הולך להיות - - -

יעקב אשר: אבל האם יהיה שיקול הדעת של המרכזות בשטח?

אורית בוגנים: מי שצריך לבחון את זה, מי שאחראי על השיבוץ זה הרכזות, הן צריכות לבחון מי מגיע, ומה היכולות של המטפלת, מה המרחב הפיזי שלה, ואיפה היא חזקה יותר.

יעקב אשר: אם זה קורה, זו בשורה גדולה מאוד.

אורית בוגנים: אז זאת הבשורה.

אברהם פאלק: אני רוצה אבל - - -

מירב בן ארי: לא, לא, לא, אף אחד לא שואל, אוקיי.?

מירב בן ארי: זה לא עובד ככה.

יעקב אשר: רק לחברי כנסת מותר להתפרץ.

מירב בן ארי: אני רוצה רגע להבין משהו אחד.

אורית בוגנים: כן?

מירב בן ארי: מה שעשית, בעצם באת לוועדה, ובאת מוכנה, וזה יפה, אנחנו מאוד מעריכים את זה, לא בציניות, באמת אני מעריכה את זה שבאת ולמדת מהשטח.

מירב בן ארי: העניין הוא, שזה המלצות בעצם שהתגבשו בעקבות מה שנוצר כאן, זה מה שאני מבינה.

אורית בוגנים: לא, מה שנוצר כאן, הציף לנו פשוט את הבעיה.

מירב בן ארי: כן, הציף.

מירב בן ארי: מה שיעקב אשר גם דיבר - - -

אורית בוגנים: ההמלצות הן בעקבות כל הדיונים שעשינו עם האקדמיה והכל.

מירב בן ארי: אין בעיה.

אורית בוגנים: כשלמעשה, יהיה נוהל סדור איך ומה - - -

מירב בן ארי: מתי יהיה נוהל סדור?

אורית בוגנים: אנחנו עוד היום מתכוונים לפרסם את העדכון של הנוהל.

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: ובעדכון של הנוהל, זה אומר שהרכזת של המשפחתונים באה, לא יודעת מה, מבני ברק, או בזמר, או אני לא יודעת מה, או בג'ת, היא יכולה להשפיע מחר בבוקר על הרכב המשפחתון שנמצא ביישוב?

אורית בוגנים: היא תוכל לבנות, לשבץ את הילד במקום שהוא מתאים בהתאם לכל משפחתון.

אורית בוגנים: היא תצטרך לעשות בחינה איפה היא יכולה לשבץ.

יעקב אשר: אבל תהיה לה גם אפשרות להחליט שיש משפחתון, בגלל - - -

אורית בוגנים: שמתאים.

אורית בוגנים: כן, אני אמרתי.

יעקב אשר: שמתאים גם לערבב או לערבב, או כך, או כך, אם יש לה תשובות מקצועיות לעניין?

אורית בוגנים: ברור.

אורית בוגנים: היא חייבת לזה תשובות.

אורית בוגנים: היא צריכה שיהיה סדר יום, יש לה - - -

יעקב אשר: בסדר.

יעקב אשר: בסדר גמור.

יעקב אשר: הנה.

קריאה: יש לה כישורים.

אורית בוגנים: היא צריכה לעשות את זה בצורה מקצועית.

יעקב אשר: אז נציגת עיריית ירושלים מהנהנת בראשה ואומרת שזה בסדר, נכון?

ליאור גבאי: היא צריכה לקבל אישור?

קריאה: לא.

יעקב אשר: מה?

ליאור גבאי: שאלתי אם היא צריכה לקבל אישור, והיא אמרה – לא.

ליאור גבאי: אז זה מעולה.

קריאה: ואין לה הגבלות.

קריאה: אין הגבלות.

אברהם פאלק: חמישה תינוקות יכול להיות?

יעקב אשר: כן.

מירב בן ארי: שלום חבר הכנסת מקלב.

אורי מקלב: כן, שלום וברכה.

אורי מקלב: אני מתנצל, הייתי בדיון.

מירב בן ארי: אני מאמינה לך.

מירב בן ארי: אפילו לא שאלתי.

אורי מקלב: וזה דיון שיזם אותו חבר הכנסת אשר.

אורי מקלב: הוא מלווה אותנו כמה שנים באותה מצוקה.

מירב בן ארי: כן, הוא עושה עבודה מצוינת.

מירב בן ארי: לרגע חשבתי שהוא מנהל משפחתון בעצמו מרוב הידע העצום.

אורי מקלב: חוץ מזה, הוא סבא.

אורי מקלב: קודם כל זה, אבל הוא גם סבא.

מירב בן ארי: כן.

אורי מקלב: אנחנו כולנו סבים, לא הורים במשפחתון, זאת אומרת, אנחנו יודעים.

יעקב אשר: אנחנו סבים.

אורי מקלב: אני לא רוצה להגיד לך, שהבן שלי שילם כמה חודשים משפחתון, כשהוא תפס מקום במשפחתון כדי שמחר לא יתפסו אותו, אפילו שאשתו הייתה ארבעה חודשים בחופשת לידה, רק כדי שיהיה לו מקום במשפחתון.

אורי מקלב: אבל אתם מדברים פה על מחסור - - -

יעקב אשר: מה, את יודעת איזה פרוטקציות מבקשים?

יעקב אשר: פונים לחברי כנסת שיסדרו להם מקום.

קריאה: מה קרה?

אורי מקלב: במחיר מלא.

אורי מקלב: במחיר מלא.

יעקב אשר: באיזו מדינה יוכלו להתערב - - -

אורי מקלב: במחיר מלא.

אורי מקלב: זה מחיר של קרוב ל-2,000 שקל, אתה יודע כמה עולה משפחתון - - -

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: אז בואי רק נסכם.

אורי מקלב: אז על איזו מצוקה אנחנו מדברים ועל איזו - - -

מירב בן ארי: לא, אנחנו כבר אחרי המצוקה.

מירב בן ארי: היו פה 40 דקות של מצוקה, ואז 10 דקות של נוהל חדש.

יעקב אשר: אתה הגעת ברווחה.

אורי מקלב: יש נשים שלא חוזרות לעבודה - - -

מירב בן ארי: לא, לא, אורי, אתה - - -

יעקב אשר: דיברנו על זה.

יעקב אשר: דיברנו.

מירב בן ארי: אתה גם יו"ר ועדה בעצמך.

מירב בן ארי: לכן אתה מודע לזה, שאני בדיון דחוף צריכה לסיים בזמן.

מירב בן ארי: לכן כל המצוקות עלו כאן, היו כאן 40 דקות, שמעתי את כל המגזרים, את כולם, ואת הנציגים.

מירב בן ארי: כעת אנחנו בסיכום, שאני רוצה שכל מנהל משפחתון / רכזת / מנהל, יידע עם מה הוא יוצא.

מירב בן ארי: אני אוהבת דיונים שהם מקצועיים, ובסוף הוא יוצא.

יעקב אשר: מתי זה יוצא, גבירתי?

מירב בן ארי: רגע, רגע, שנייה.

מירב בן ארי: אני רק רוצה לוודא, תגידי שוב את השם שוב, סליחה.

אורית בוגנים: אורית בוגנים.

מירב בן ארי: אורית, שסיימת רק את דבריך.

מירב בן ארי: הנוהל בעצם ייכתב?

מירב בן ארי: איך זה יגיע לשטח?

אורית בוגנים: בדיוק כמו שכל נוהל אצלנו יוצא, ייצא נוהל, עדכון הנוהל - - -

יעקב אשר: ההיסטורי.

אורית בוגנים: עדכון נוהל שהוא מתחיל מיום פרסומו, ומיידית אנחנו מפיצים לשטח, והוא מעודכן - - -

מיכל בירן: שמתי זה צפוי?

יעקב אשר: הצעה לסדר - - -

מירב בן ארי: רגע.

מירב בן ארי: אני רוצה - - -

מיכל בירן: רגע, שנייה, שהיא תגיד לפרוטוקול רק מתי זה צפוי.

מירב בן ארי: זה הפרוטוקול.

מירב בן ארי: א', אני רוצה שתשלחי לנו את הנוהל.

קריאה: לוועדה.

מירב בן ארי: לוועדה.

יעקב אשר: רק שאלה.

יעקב אשר: השאלה שלי היא האם זה יוצא קודם כל לציבור לפני, או שישר זה יוצא?

מירב בן ארי: היא אמרה לי היום.

אורית בוגנים: ישר ייצא - - -

מירב בן ארי: היא אמרה לי היום.

יעקב אשר: אז אולי אפשר להעביר ליושבת ראש הוועדה, לנו, שנראה באמת שזה - - -

מירב בן ארי: הנה, ביקשתי ממנה שתשלח לי.

יעקב אשר: בהמשך לבקשתך, גבירתי.

מירב בן ארי: כן.

יעקב אשר: אנחנו עובדים בחברותא פה.

מירב בן ארי: תראה, אם - - -

יעקב אשר: שנראה את זה קודם, שזה באמת מקיף את הכל, או שזה בקשה של - - -

חגי פורגס: אנחנו פה.

חגי פורגס: אנחנו לא בורחים לשום מקום.

יעקב אשר: אוקיי.

יעקב אשר: בסדר.

מירב בן ארי: אני גם יש לי אפשרות ללכוד את חגי, אם אני צריכה.

מירב בן ארי: הוא לא יכול לברוח לי לשום מקום, נכון?

יעקב אשר: הו.

מירב בן ארי: יפה.

מירב בן ארי: אנחנו רוצים, הוועדה, לקבל את הנוהל.

מירב בן ארי: אנחנו סומכים ובטוחים שהנוהל יופץ עוד היום ומחר, ומנהלות המשפחתונים יוכלו לנהוג בעקבותיו בהתאם.

יעקב אשר: זו בשורה ענקית.

מירב בן ארי: וזו בשורה חשובה מאוד.

יעקב אשר: את יודעת מה?

יעקב אשר: צריך להגיד תודה למשרד.

קריאה: גם לרכזים.

מירב בן ארי: אנחנו נגיד.

מירב בן ארי: חכה, אני לא מסכמת, לא.

יעקב אשר: על החשבון.

מירב בן ארי: מקלב, תן לו ועדה לנהל.

מירב בן ארי: הוא ממש כבר מסכם, הוא כבר אומר תודות.

יעקב אשר: תקבעי עובדות בשטח.

יעקב אשר: אמרת – תודה – זה יהיה חייב להיות.

מירב בן ארי: אין בעיה.

אורי מקלב: זה מראה כמה שזה בא מבפנים.

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: חברי הכנסת, אתם רוצים להוסיף משהו?

אורי מקלב: לא.

אורי מקלב: אם זה באמת - - -

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: טוב.

אורי מקלב: רק אני אומר שהיה כדאי, חבל שהיא לא אמרה את זה בהתחלה.

אורי מקלב: אז למה היינו מחכים עד הסוף ככה?

קריאה: כדי לשחרר.

קריאה: לשחרר.

אורי מקלב: זהו.

אורי מקלב: ומה שבאמת חשוב שזה יתממש, בגלל שהדברים האלה, עדכון הנוהל, ושיקול הדעת, ורק במקרים כאלה ובמקרים כאלה, אנחנו רוצים שהמטרה תהיה לא רק לרצות אותנו, אלא שגם בשטח ההנחיות לרכזות יהיו להבין שהמקרים שלא מאשרים הם המקרים החריגים.

אורי מקלב: לא המקרים החריגים שמאשרים.

אורי מקלב: המקרים שלא מאשרים הם צריכים להיות המקרים החריגים.

מירב בן ארי: מאה אחוז.

אורי מקלב: וזו צריכה להיות המשמעות בנוהל.

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: תודה.

אורי מקלב: ותודה לחבר הכנסת אשר, ולך.

מירב בן ארי: אני אגיד לו תודה, אל תדאג.

יעקב אשר: ותודה ליושבת ראש הוועדה.

מירב בן ארי: אתה יכול לתת לי לסכם רק את הדיון לפרוטוקול?

יעקב אשר: לא, תודה ליושבת ראש הוועדה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: קודם כל - - -

מהדייה דקה: סליחה, רק שאלה.

מירב בן ארי: כן, גבירתי?

מהדייה דקה: אם החוק ייצא לדרך - - -

מירב בן ארי: זה לא חוק.

מירב בן ארי: נוהל.

מהדייה דקה: הנוהל ייצא לדרך, עכשיו יש אצלנו אזורים, עכשיו לא כל התינוקות מאזור אחד, איך זה יתנהל מאזור רחוק?

מירב בן ארי: אבל יש רכזת שמפקחת על המשפחתונים בכל האזורים.

יעקב אשר: רכזת.

יעקב אשר: לכל רכזת יש אזורים.

מירב בן ארי: אין משפחתון בלי שיש לו - - -

קריאה: אין משפחתון בלי רכזת.

מירב בן ארי: נכון.

מהדייה דקה: כן, אבל המרחק, קשה לאמא - - -

יעקב אשר: היא תיקח את זה בחשבון.

קריאה: הרכזת תיקח את זה בחשבון.

מירב בן ארי: תיקח את זה בחשבון.

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: אני רוצה לסכם את הדיון.

מירב בן ארי: ראשית, להגיד תודה לחבר הכנסת יעקב אשר.

מיכל בירן: כל הכבוד על היוזמה.

מירב בן ארי: באמת על כל הפעילות שלו למען המשפחתונים.

מירב בן ארי: הדיון הזה הגיע לשולחן הוועדה, ואני שמחה שהתחלנו קצת בחששות וסיימנו אותו בתחושה אחרת לחלוטין.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות באמת ל"כוח לעובדים" על הפעילות החשובה שלכם, לנציגות המשפחתונים שהגיעו לכאן היום.

מירב בן ארי: אנחנו נמשיך לעסוק בוועדה בנושא המשפחתונים.

מירב בן ארי: יש לנו עוד דברים לעזור ודברים לסייע.

מירב בן ארי: אני חושבת שכל העניין הזה בכלל של התפקיד שלכן הוא תפקיד מדהים, שעוסק בעיצוב.

מירב בן ארי: קראתי לא מזמן, יש לי תינוקת בת שנה וחצי, אז קראתי לא מזמן מחקר מדהים, על כמה הגיל הרך וההשפעה שלו היא קריטית להמשך החיים, אז גם כאמא אני אומרת לכם בתפקידכן, חשוב לומר לכן תודה והרבה הערכה על מה שאתן עושות.

מירב בן ארי: תמשיכו בכך.

מירב בן ארי: אני רוצה להודות למשרד העבודה והרווחה, שהגעתם מוכנים לדיון, הגעתם נכונים לשמוע את השטח ולפתור את המצב.

מירב בן ארי: אני יודעת שהרבה פעמים אתם לא שומעים את זה, אז צריך להגיד לכם תודה, כי לפעמים, אתם יודעים, אנחנו מגיעים לוועדות, אני פה שלוש וחצי שנים בוועדה הזאת גם, ואתה שומע נציגים של משרדים יושבים, פתאום פעם ראשונה נחשפים.

מירב בן ארי: ואתם כבר מכירים, באתם בצורה מקצועית – זה ראוי להערכה.

מירב בן ארי: אז תודה רבה גם לכם, גם לנציגת עיריית ירושלים שהגעת, אני מודה לך שהגעת.

מירב בן ארי: אנחנו נמשיך - - -

יעקב אשר: ולאלו שהגיעו ממרחקים.

מירב בן ארי: כמובן.

מירב בן ארי: הודיתי לכל מי שהגיע ממרחקים.

מירב בן ארי: הודיתי.

מירב בן ארי: אנחנו נשמח לקבל את הנוהל, כמובן, לוועדה, ונפרסם אותו.

ענת כהן שמואל: אם יפרסמו, נפרסם באתר הוועדה.

ענת כהן שמואל: שישלחו לוועדה, לפני שיפיצו, זה יהיה טוב.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: וגם אפשר לפרסם באתר הוועדה, לכל אותן מנהלות משפחתונים.

מירב בן ארי: אני מודה לכולכם.

מירב בן ארי: הישיבה נעולה.