הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 247, 2018-10-23 10:30

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב.

יפעת שאשא ביטון: אני פותחת את ישיבת הוועדה לזכויות הילד.

יפעת שאשא ביטון: אני פותחת את דיון הוועדה בנושא מענה לילדים אלרגיים בגילאי לידה עד שלוש, תלמידים אלרגיים במערכת החינוך ומענים לפעוטות חולי סוכרת בגילאי לידה עד שלוש, נושא שמלווה אותנו באדיקות חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יפעת שאשא ביטון: שילבנו את שלושת הנושאים אבל ניגע בהם בצורה מודולרית כאשר קודם כל נתייחס לנושא הראשון, אחר כך לשני ואחר כך לשלישי.

יפעת שאשא ביטון: איילת, אם תידרשי לצאת לישיבת ועדה, נעצור ונדון בפעוטות חולי סוכרת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים כאן בדיון מעקב, לא משנה קודמת אלא גם מהשנה שקדמה לה כאשר פנינו נשואות לפתרון מערכתי, כולל, אמיתי ולא אותו פלסטר שאנחנו שמים כל פעם ובדרך כלל ברגע האחרון רק כי לא הספקנו להתארגן כמערכות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע קודם כל את משרד העבודה והרווחה - אנחנו נתחיל לדון בנושא גילאי לידה עד שלוש – היכן אתם נמצאים בתוך התהליך, מהו סטטוס ההתקדמות ולאן פנינו לקראת השנה הבאה.

חגי ראובן פורגס: אגף מעונות יום, משרד העבודה והרווחה.

חגי ראובן פורגס: בהיבט התפעולי השוטף, אנחנו ממשיכים בפעילות המאומצת שלנו לבצע הדרכות.

חגי ראובן פורגס: בדיוק היום שלחנו לדעתי מאות מיילים לארגונים שעוד לא השלימו.

חגי ראובן פורגס: אנחנו במעקב צמוד אחרי כל מסגרת ומסגרת שאנחנו מפעילים כדי לראות מי ביצע הכשרה ומי לא ביצע הכשרה.

חגי ראובן פורגס: כל ארגון קיבל מאתנו – במקרה היום, ללא קשר לקיום ישיבת הוועדה אלא במסגרת מעקב שוטף שאנחנו עושים – שאלה לגבי איזו מסגרת הצוותים ביצעו הכשרות ואיזו לא.

חגי ראובן פורגס: הכול כמובן במימון שלנו ובפריסה ארצית.

חגי ראובן פורגס: אנחנו ממשיכים במעקב אחרי זה כי אנחנו באמת מאמינים בכלי הזה שהוא יכול לעזור.

חגי ראובן פורגס: אני מזכיר שאלה לא הכשרות של איך מזריקים אפיפן אלא אלה הכשרות יותר רחבות של מניעה והתאמת מסגרת, וכמובן גם טיפול במקרה של התפרצות.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע לומר לנו נתונים, כמה מעונות כבר קיבלו את ההכשרה?

חגי ראובן פורגס: כן.

חגי ראובן פורגס: אנחנו מדברים על 605 קורסים עם למעלה מ-13,000 אנשי צוות, 1,400 מסגרות.

איילת נחמיאס ורבין: כמה זמן אורכת כל הכשרה כזאת?

איילת נחמיאס ורבין: כמה שעות?

חגי ראובן פורגס: אני חושב 20 ומשהו שעות.

חגי ראובן פורגס: הכשרה מקיפה.

חגי ראובן פורגס: אם אני זוכר נכון, אני לא בקיא במספרים האלה אבל זאת פעילות מאומצת ואנחנו כמובן נמשיך אתה.

חגי ראובן פורגס: אנחנו לא נעשה את זה חד פעמי ונצא מהתמונה.

יפעת שאשא ביטון: כמה מסגרות?

חגי ראובן פורגס: 1,400 מסגרות.

יפעת שאשא ביטון: מתוך כמה?

חגי ראובן פורגס: יש לנו כ-2,200 מעונות.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, יש לנו להשלים 800 מסגרות.

חגי ראובן פורגס: כן.

חגי ראובן פורגס: יש לנו כאן עקב אכילס.

חגי ראובן פורגס: רשויות או ארגונים שלא ממש משתפים אתנו.

חגי ראובן פורגס: זה לא שהם עובדים בניגוד להנחיות או משהו, אלא זה פשוט כלי שאנחנו מעמידים ואנחנו מתאמצים שהם יבואו וייקחו אותו.

יפעת שאשא ביטון: למה לא מחייבים אותם?

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו הולכים למערך כזה, ובמיוחד אני מדברת על המסגרות שהן בפיקוח מורחב ושימו לב לשיח שהתקיים הבוקר, יום אחרי שהעברנו את חוק הפיקוח על המעונות.

חגי ראובן פורגס: שאין להם אישור ראשוני.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו פיקוח ויש לנו את הפיקוח המורחב של בעלי הסמל.

יפעת שאשא ביטון: למה אתם לא יכולים לחייב אותם?

יפעת שאשא ביטון: למה אתם לא מחייבים אותם?

יפעת שאשא ביטון: זה לא שאתם לא יכולים, כי אתם יכולים לחייב אותם לעבור את ההכשרות האלה כדי שאנחנו באמת ניתן את המענה אותו אנחנו מבקשים כי אחרת שוב נמצא את עצמנו בסוף השנה רבים על סייעות.

חגי ראובן פורגס: קודם כל, אנחנו מחייבים לבצע הכשרות בסיסיות של עזרה ראשונה.

חגי ראובן פורגס: לא ההכשרות הרחבות.

יפעת שאשא ביטון: עזוב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו שם גם בלי הסיפור של הילדים האלרגיים.

חגי ראובן פורגס: אנחנו מעדיפים שבנושא כזה, במיוחד שזה משהו שהוא במימון של המדינה, אנחנו מאמינים יותר בשיח ובשיתוף פעולה ואנחנו כן חושבים שהרוב נענה לדבר הזה ולוקח בשתי ידיו את ההכשרות האלה ושמח עליהן.

חגי ראובן פורגס: אם אנחנו נראה שאנחנו לא מצליחים לצאת ראש עם כל הארגונים, ואמנם 1,400 זה הרבה מסגרות אבל 600 או 700 מסגרות שלא עשו הכשרות זה גם הרבה, ואם נראה שאנחנו לא מתקדמים – אנחנו נבחן אפשרות לחייב.

חגי ראובן פורגס: זאת אומרת, יש כאן עניין של הסכמים, היבטים משפטיים וכולי, אבל זה לא מהווה איזשהו חסם.

חגי ראובן פורגס: אם נראה שאנחנו באמת לא מצליחים להגיע לכל המסגרות כי אין היענות, אולי נשקול להגיע למצב בו נחייב.

חגי ראובן פורגס: אנחנו מעדיפים לא להיכנס לשם כי זה משהו שהוא אמור להיות בשיח וברצון משותף, לא רק שלנו אלא גם של הארגונים.

יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: גם אני מאמינה שדברים צריכים להיות בשיתוף ובשיח אבל יחד עם זאת אני מרשה לעצמי לומר לך שתנוח דעתך כי דווקא בגלל שהמדינה מממנת את זה, אנחנו יכולים לבוא ולומר להם שהם נמצאים תחת פיקוח, אנחנו ממנים את זה ואנחנו מחייבים אתכם לעבור את התהליך הזה כי אנחנו רוצים שהילדים האלה יקבלו את המענה.

יפעת שאשא ביטון: הרי בסופו של דבר אם הם לא יעברו את ההכשרה, אתה תצטרך להמשיך לתת בשנה הבאה את אותו פלסטר קטן ולא מכסה וגם לו יש עלות תקציבית.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, גם אם מסתכלים על זה דרך הכסף, אנחנו יודעים שהרבה יותר משתלם שהמערכות האלה יעברו את ההכשרה הנדרשת מאשר אנחנו נמצא את עצמנו באותו מעגל.

איילת נחמיאס ורבין: עולמות של מניעה מאשר עולמות של טיפול בדיעבד.

יפעת שאשא ביטון: כן.

חגי ראובן פורגס: זה לא אמור להשפיע, אבל אני כאן פותח סוגריים ושואל שאלה לאוויר והיא מה יקרה עם ארגון שלא נענה להנחיה?

חגי ראובן פורגס: אני אסגור את הסמלים שלו?

יפעת שאשא ביטון: תפסיקו לסבסד אותו.

חגי ראובן פורגס: הסבסוד, אלה הם ההורים.

חגי ראובן פורגס: ההורים לא צריכים להיפגע מזה.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה שאני אומרת לך.

איילת נחמיאס ורבין: זה מקסים להפנות את זה לחברות הכנסת אבל כשאנחנו נהיה אחראיות על היישום, אנחנו באמת נצטרך לתת תשובה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך שעם כל הכבוד זה תפקידו של משרד ממשלתי.

איילת נחמיאס ורבין: הרי זאת לא פעם ראשונה שאתם מתמודדים עם הכשרה שלא מתבצעת.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים מה לעשות במקרה הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים איך לאכוף את זה.

איילת נחמיאס ורבין: שאלת אותנו ולכן אני עונה לך.

חגי ראובן פורגס: אני אומר שאפשר כאן לחשוב על זה.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לתת לך תשובות.

יפעת שאשא ביטון: הדברים אצלי הם מאוד מאוד ברורים.

יפעת שאשא ביטון: מי שלא משתף פעולה, לא שם.

יפעת שאשא ביטון: אין יותר מדי משחקים.

יפעת שאשא ביטון: אין דבר כזה שארגון יבוא, יקבל סמל, יקבל את כל הפסיליטיס מהמדינה אבל כאשר המדינה אומרת לו שיש ילדים אלרגיים שצריכים להיות חלק מהמערך הזה, אבל הוא אומר, סליחה, אני לא רוצה להיות חלק.

איילת נחמיאס ורבין: הרי זאת לא פעם ראשונה.

איילת נחמיאס ורבין: תמיד יש בעיות עם הארגונים ויש דילמות, זה כן עשה את זה וזה לא עשה את זה.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא דבר חדש.

איילת נחמיאס ורבין: ברור שהמשימות משתנות.

חגי ראובן פורגס: אני רק אומר שזה נושא מורכב ואני לא חושב שצריך לסגור סמלים בגין כל הכשרה שארגון לא מבצע.

יפעת שאשא ביטון: פשוט תטילו חובה.

חגי ראובן פורגס: אני לא אומר שאנחנו פוחדים מזה.

איילת נחמיאס ורבין: לא מורידים ישר את השלטר אבל אתה יודע מה צריך לעשות כדי לאכוף את ההוראות שלך.

חגי ראובן פורגס: נכון.

חגי ראובן פורגס: אני רק אומר שזה דבר שצריך לחשוב עליו.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה, שיירשם בפרוטוקול, שאנחנו לא מורידים את השלטר ישר אלא אנחנו כבר אחרי שנתיים של דיונים.

יפעת שאשא ביטון: אם כן, הישר הזה הוא כבר מזמן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר בשלב שאם לא הצלחנו להכשיר את הלבבות בקרב מישהו, כנראה ש-.

יפעת שאשא ביטון: כמו שאתה שאלת אותי שאלה, אני יכולה לתת לך את התשובות אבל אני משאירה לכל אחד מכם להשלים את המשפט כראות עיניו.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול אם ההכשרות שהם מקבלים, ארגון יה"ל היה שותף להן, האם הוא מכיר ויודע?

יפעת שאשא ביטון: יש מישהו מקצועי שבאמת יכול לומר לנו שבכל הדיונים שהוא היה, לשם כיוונו?

יפעת שאשא ביטון: הרי היה שיח לגבי מה שצריך להיכלל בהכשרות האלה ואיך הן צריכות להיות.

חגי ראובן פורגס: בעיקרון הפעילות שלנו היא מול מד"א, שזה סוג של ארגון סטטוטורי ואתו אנחנו עובדים, עם משרד הבריאות, ויש לנו הליכים מכרזיים וכולי ואני חושב שהם גוף מקצועי מאוד שיודע לגבש סילבוסים בהקשר הזה.

חגי ראובן פורגס: אם מישהו חושב שהסילבוס הזה בעייתי או לא מותאם, אנחנו כאן ונשמח לשמוע הערות.

חגי ראובן פורגס: אבל מבחינתנו מד"א הוא ארגון שאנחנו סומכים עליו בעיניים עצומות.

יפעת שאשא ביטון: כולל מניעה ברמה של ניקיון של המסגרות.

חגי ראובן פורגס: הכול.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, לא רק הטיפול הרפואי.

חגי ראובן פורגס: כמובן.

קריאה: לא.

קריאה: הוא לא.

יפעת שאשא ביטון: נגיע אליכם.

חגי ראובן פורגס: אמרתי שאם יש לכם הערות על הסילבוס, בשמחה.

חגי ראובן פורגס: נבחן את זה גם מול מד"א כמובן.

חגי ראובן פורגס: אני לא איש מקצוע.

חגי ראובן פורגס: לשם כך יש לנו אנשים בהם אנחנו נעזרים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חגי.

יפעת שאשא ביטון: הבקשה שלי אליכם – היא תופיע גם בסיכום הדיון – היא לקבל כל חודש סטטוס של כמה מעונות נוספו להדרכה כאשר המשימה של כולנו היא להשלים את ההדרכה עד סוף השנה כדי שבאמת נוכל לצאת לאיזשהו מהלך משמעותי.

יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף, לפני שאנחנו עוברים לארגון יה"ל כדי לבחון את הנושא של ההדרכה.

יפעת שאשא ביטון: כל הסוגיה של מעונות שלא מוכנים לקבל לפתחם ילדים אלרגיים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים כאן סביב השולחן וכולם אומרים לא יקרה אבל זה קורה.

יפעת שאשא ביטון: קורה אצל הטובים ביותר.

יפעת שאשא ביטון: השאלה היא איך אתם כמשרד מתמודדים עם זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו טיפלנו לא מזמן מולך בפניות שהגיעו.

יפעת שאשא ביטון: איך אתם מתמודדים עם זה כמשרד מבחינת ההנחיות?

חגי ראובן פורגס: אם הייתי רך יותר עם ארגון שמבצע הנחיות של הכשרה או לא, אנחנו לא נסבול מקרים שארגון לא מכניס ילדים משיקולים שהם לא ענייניים או בניגוד להנחיות שלנו.

חגי ראובן פורגס: זה מבחינתנו קו אדום שאנחנו לא נסבול אותו.

חגי ראובן פורגס: בהקשרים אחרים, עת שמענו תלונות על ארגונים שלא הכניסו ילדים בלי קשר לאלרגיה, נושא שלא קשור לכאן, אנחנו הזמנו ארגונים לשימוע ואנחנו כמעט הסרנו סמלים אבל בסוף זה נפתר בעזרת כל מיני פתרונות כאלה ואחרים.

חגי ראובן פורגס: שוב, אנחנו לא נסבול דברים כאלה ואנחנו נטפל בכל מקרה כזה במלוא החומרה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: ארגון יה"ל, בהתייחס להכשרות במעונות היום.

נעמה קציר שמואלי: אני מעמותת יה"ל.

נעמה קציר שמואלי: אני רוצה לעשות סדר.

נעמה קציר שמואלי: ההדרכות הן לא האורים והתומים של כל הדבר הזה.

נעמה קציר שמואלי: ההדרכות הן נדבך אחד שאמור להיות במעונות כדי שבסופו של דבר באמת יושלם התהליך עליו דיברנו.

נעמה קציר שמואלי: כדי שהילדים האלרגיים יהיו בטוחים במעונות, בוודאי צריך שהצוות יהיה מוכשר אבל צריכות להתקיים עוד פעולות נוספות ועוד קריטריונים שכבר קבענו אותם והם כבר נקבעו והם מופיעים במסמכים של משרד הבריאות, שלנו ובסיכומי הוועדה הזאת כמו למשל הוצאה של חוזר מנכ"ל מסודר על איך מתנהלים עם ילד אלרגי בתוך המסגרת, כמו הוצאת אלרגנים מתוך המסגרת, כמו ליווי של המעון על ידי תזונאית, מה אפשר להכניס במקום האלרגנים האלה, איך מקבלים ילד למעון כזה.

נעמה קציר שמואלי: כל הדברים האלה לא קרו.

נעמה קציר שמואלי: זאת אומרת, זה שאנחנו יושבים כאן כל דיון וסופרים את כמות ההדרכות שבוצעו במעונות, זה לא באמת נותן את המענה, גם אם נשב כאן בעוד חצי שנה וחגי יאמר שכל המעונות הודרכו.

נעמה קציר שמואלי: אם כל המעונות הודרכו אבל לא בוצעו כל יתר הדברים שאמורים להתבצע במעונות, הרי שלא עשינו באמת את מה שאנחנו אמורים לעשות.

נעמה קציר שמואלי: לכן, כאשר פתחת ואמרת שעינינו נשואות אליך, עינינו שלנו נשואות רק לבג"ץ בשלב הזה כי כל דרך אחרת שניסינו לפתור את הסיטואציה – ויש לנו עשרות אלפי ילדים אלרגיים במעונות – עד לרגע זה לא הצלחנו.

איילת נחמיאס ורבין: מה זה אומר עשרות אלפי?

איילת נחמיאס ורבין: אלרגיה מסכנת חיים.

נעמה קציר שמואלי: לצערי הרב אין גוף מקצועי שאסף נתונים ולכן ההערכה שלנו מדברת על כך שיש בין 20,000 ל-30,000 ילדים אלרגיים בגילאי לידה עד שלוש.

יפעת שאשא ביטון: אלה לא המספרים שקיבלנו בפעמים הקודמות.

נעמה קציר שמואלי: אני רוצה לחדד.

נעמה קציר שמואלי: 30,000-20,000 בגילאים הצעירים אבל לא כולם נמצאים במעונות האלה.

נעמה קציר שמואלי: הם מדברים על כמה אלפים.

נעמה קציר שמואלי: אני לא יודעת בדיוק כמה אלפים.

נעמה קציר שמואלי: לאף אחד אין באמת את המספר הזה.

נעמה קציר שמואלי: לצורך העניין, בואו נגיד אפילו מאות אבל זה מספיק.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מדברות על זה כבר שלוש שנים.

איילת נחמיאס ורבין: שלא נדע, אבל הילדים האלרגיים לצערנו, עם אלרגיה מסכנת חיים, אלה ילדים שבסוף מגיעים למערכת הבריאות לצערנו בנסיבות מאוד מאוד לא פשוטות.

איילת נחמיאס ורבין: לא יכול להיות שאין מעקב אחרי הדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: דוקטור רובין, אני זוכרת את עצמי שואלת אותך את השאלה הזאת כמה וכמה פעמים וגם את משרד הרווחה.

איילת נחמיאס ורבין: זה פשוט לא הגיוני.

יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה יכול לדעת מה יש בתוך ד' אמותיו.

יפעת שאשא ביטון: לצורך העניין, כ-350 ילדים.

איילת נחמיאס ורבין: אבל זה אינדיקטיבי למשל לעלייה של הפרופורציה של ילדים שסובלים מאלרגיה מסכנת חיים לעומת מה שהיה.

איילת נחמיאס ורבין: אחת הטענות שאת ואני יוצאות אתה לתקשורת ואנחנו אומרות היא שהמערכות, חלק מהבעיה שלהן היא שיש היום הרבה יותר אלרגיות מסכנות חיים, הרבה יותר ילדים עם סוכרת, הרבה יותר ילדים שסובלים מתסמונות ופעם לא סבלו.

איילת נחמיאס ורבין: אתך בכיתה הייתה ילדה עם אלרגיה מסכנת חיים?

איילת נחמיאס ורבין: אני הכרתי ילדה אחת כזאת בכל 12 שנותיי בבית הספר וזה היה מאוד מאוד חריג.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה, היא הייתה צליאקית.

איילת נחמיאס ורבין: היא אפילו לא הייתה אלרגית.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא הגיוני, אנחנו חייבים להיות במצב שאנחנו יודעים כי צריך להיערך לשנים הבאות.

נעמה קציר שמואלי: אגב, גם צריך לדעת עם מה אנחנו מתמודדים באופן כללי.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: אין ויכוח.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שגם למשרדי הממשלה – סליחה שאני אומרת לך, גם חגי וגם דוקטור רובין – זה האינטרס שלהם לדעת.

איילת נחמיאס ורבין: משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: תכף נגיע למשרד החינוך ונקיים דיון.

קריאה: משרד החינוך יודע מה הוא נותן, מספר מוחלט של ילדים.

איילת נחמיאס ורבין: ילד שאין לו אלרגיה מסכנת חיים, לא תהיה לו סייעת.

קריאה: לא.

קריאה: יש גם כאלה שיש להם וההורים מתנגדים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תכף נגיע למשרד החינוך וננהל את השיח באופן ממוקד ובצורה מסודרת.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס לדברים שלך, נעמה.

יפעת שאשא ביטון: את צודקת לחלוטין ואני לא יודעת אם שמת לב, אבל גם בדברים שלי לחגי זה נאמר.

יפעת שאשא ביטון: כשאני מדברת על ההכשרה, מבחינתי בתוך ההכשרה הזו נכנסים גם האלמנטים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, מטפלת שעוברת הכשרה לגבי איך מטפלים בילד אלרגי, ברור לה לחלוטין שכמניעה – ואני הדגשתי את הנושא של המניעה – צריך לנקות את המסגרת מהאלרגן, צריך לייצר סביבות שהן לאוכל וסביבות אחרות בהן לא אוכלים וכל הדברים שאנחנו בעצם דיברנו עליהם.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אני רואה את הכול כאיזושהי עסקת חבילה אחת ואנחנו מנסים לפרק אותה עכשיו ולראות באיזה שלב אנחנו נמצאים ומה הסטטוס של כל מסגרת.

יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מסכימה עם האמירה שההכשרה זו צריכה לכלול בתוכה את הכול אבל אנחנו צריכים לראות גם את כל המעטפת האחרת שמתרחשת.

יפעת שאשא ביטון: מה שאנחנו שומעים זה שגם אם הדברים קורים, הם עדיין קורים בחלק מאוד מצומצם יחסית מכלל המעונות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עדיין לא במנוחה ובנחלה ואפילו לא בשלב של ההדרכה.

נעמה קציר שמואלי: נכון.

נעמה קציר שמואלי: אם אני אדבר רק על ההכשרה המקצועית שמד"א עושה היום במעונות, הרי מד"א הוא ארגון רפואה.

נעמה קציר שמואלי: הם נותנים הכשרה שהיא הכשרה רפואית.

נעמה קציר שמואלי: משום שאנחנו יודעים מה ההכשרה שמד"א נותנים וגם עשינו כמה הכשרות למדריכים של מד"א, המדריכים של מד"א נותנים הכשרה רפואית של איך מזהים תגובה אלרגית ואיך פועלים כאשר מזהים תגובה כזאת.

נעמה קציר שמואלי: כל ההדרכה לגבי ההתנהלות המניעתית בתוך שטח המעונות, היום היא לא ניתנת על ידי אף אחד אלא על ידינו.

נעמה קציר שמואלי: זאת אומרת, בהדרכות שעושה העמותה כאשר מקומות שמזמינים אותה, שם העמותה מבצעת את ההדרכות האלה.

נעמה קציר שמואלי: חשוב לי לומר משהו שמבחינתנו הוא העיקר בהדרכות.

נעמה קציר שמואלי: כשאני עושה הדרכה וגם מאיה שיושבת כאן אתי - מדי חודש אנחנו עושות עשרות הדרכות - ההדרכה שלנו היא 99 אחוזים מניעה ועוד חמש דקות אחרונות של ההדרכה הן על איך משתמשים במזרק ומה עושים.

נעמה קציר שמואלי: זה כאמירה כללית.

נעמה קציר שמואלי: אני רוצה לומר שאנחנו כן עובדים עם מד"א על הלומדה שמכינים והלומדה שלהם היא באמת ברמה מאוד גבוהה.

נעמה קציר שמואלי: אני מקווה שכשהיא תהיה מוכנה, אז באמת ניתן יהיה להכשיר את הצוותים גם באמצעות הלומדה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: שם כן יהיה מענה לאותה הכשרה שאנחנו מבקשים?

נעמה קציר שמואלי: בואי נגיד שיהיה מענה יותר טוב.

נעמה קציר שמואלי: הוא עדיין לא יהיה מושלם אבל הוא בוודאי יהיה הרבה יותר טוב מכפי שקיים כרגע.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם בקשר עם מד"א, כבר נמצאים בתוך תהליך, למה לא לוודא שבתוך הלומדה הזו כבר ייכללו כל אותם דברים שאנחנו מבקשים?

נעמה קציר שמואלי: בלומדה אנחנו כן עובדים על זה עכשיו עם מד"א.

נעמה קציר שמואלי: אני אומרת שזה עדיין לא ייתן את המענה המושלם כי בסוף אין שום תחליף לכך שכאשר המדריך מגיע למעון והמטפלת במעון שואלת את השאלה הספציפית.

נעמה קציר שמואלי: תמיד אני נותנת את הדוגמה – סליחה, אבל זאת הדוגמה הכי טובה – מה אני עושה עם המוצץ של הילד הלא אלרגי שהגיע לפה של הילד האלרגיה ומה זה אומר מבחינת טיפול.

נעמה קציר שמואלי: אלה שאלות במעונות.

נעמה קציר שמואלי: תבינו.

נעמה קציר שמואלי: מה אני עושה עם החיתול בד שלו שעכשיו הילד התמרח אתו.

נעמה קציר שמואלי: מה זה אומר?

נעמה קציר שמואלי: כאשר מגיעים למעון, מבינים שזה לרדת ממש לרמות האלה.

נעמה קציר שמואלי: לכן אני אומרת שזה אף פעם לא ייתן את המענה המושלם באמת אלא באמצעות הדרכה.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא צריך להיות או או.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא אומרים שעכשיו אנחנו נותנים לומדה במקום ההכשרה וההדרכה.

יפעת שאשא ביטון: הדברים לא צריכים לבוא זה או זה אלא הם צריכים לבוא ביחד.

נעמה קציר שמואלי: את צודקת.

נעמה קציר שמואלי: לכן אמרתי שהלומדה תהיה יותר טובה כי יהיו שם היבטים של מניעה הרבה יותר ממה שיש היום אבל היא עדיין לא תיתן את המענה המושלם.

נעמה קציר שמואלי: אני שוב אומרת למד"א, בכבוד גדול ובהערכה גדולה מאוד, שהם עושים עבודה מצוינת אבל אין להם באמת את היכולת לא כי הם לא טובים אלא כי הם לא יודעים לעשות את זה, את ההדרכות שקשורות להתנהלות ולהיבטים המניעתיים בתוך המעונות.

נעמה קציר שמואלי: עם כל הכבוד למדריך של מד"א, רציני ומוכשר ככל יהיה, הוא לא יודע לומר למנהלת המעון איך להתנהל ביום יום עם השומשום בחלות של שבת ועם המוצץ של הילד ועם החיתול זאת המציאות ולכן אני אומרת שההכשרות הן טובות אבל הן אף פעם לא מספיקות בהקשרים האלה.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו תמיד מציעים את עצמנו להיכנס לתוך ההכשרות.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו עושים את זה בהתנדבות.

נעמה קציר שמואלי: אני חוזרת ואומרת: קחו אותנו, תשתמשו בנו, תנו לנו לעשות, אבל לצערי הרב זה לא באמת עובד כמו שאנחנו היינו רוצים.

נעמה קציר שמואלי: לכן אני גם אומרת שעינינו לבג"ץ בשלב הזה ולא לפתרון של אף אחד.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה בפרקטיקה.

יפעת שאשא ביטון: בהתייחסות שלך למד"א ולהכשרות, אני אומרת שאם כבר יש קשר ביניכם לבין מד"א, זה אומר שאנחנו יכולים לטייב את מה שקורה היום.

יפעת שאשא ביטון: יכולים לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: אתם כבר בשיח אתם, אתם כבר יודעים מה צריך, אתם טוענים שמה שקורה שם זה לא האופטימום, יש לכם את האפשרות וגם אפילו את ערוץ התקשורת כדי להפוך את זה למה שצריך.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לעבור לבג"ץ.

יפעת שאשא ביטון: נניח שבג"ץ יפסוק מה שאתן חולמות עליו ואני אפילו לא אומרת מה.

יפעת שאשא ביטון: שהמסגרות יהיו מותאמות והכול.

יפעת שאשא ביטון: בסוף בסוף אנחנו נחזור לאותה נקודה, שצריך ליישם את זה בשטח.

יפעת שאשא ביטון: המטרה של השולחן הזה היא לראות איך אנחנו עושים את זה בצורה הכי טובה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אם יש משהו שהוא חסר, אנחנו צריכים לבוא ולשים אותו על השולחן ולומר, חברים, זה לא מספיק, צריך גם א', ב' ו-ג'.

יפעת שאשא ביטון: אבל הדברים צריכים להיות מאוד ברורים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לעקוב אחריהם, אנחנו כן צריכים לנצל כל אחד את ערוץ התקשורת שיש לו עם הגופים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: זה מחזיר אותי לדבר בו התחלתי.

יפעת שאשא ביטון: נצלו את הקשר הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני גם רוצה להוסיף ולבקש שמערך ההדרכה, חגי, יעבור אלי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לראות מה מד"א עושה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, מהו מערך ההדרכה הזה וננסה ללמוד ביחד אם זה באמת עונה על מה שאנחנו מנסים להתוות כאן בוועדה.

נעמה קציר שמואלי: אגב, היבטים נוספים בהקשר הזה.

נעמה קציר שמואלי: הם לא רק היבטים מניעתיים אלא גם היבטים של איך מתנהלים ולא מדירים את הילדים.

נעמה קציר שמואלי: יש סיטואציות בהן כדי להקל על הצוות – ואולי לפעמים הצוות לא תמיד יודע – אנחנו יכולים להגיע למעונות ולמצוא את הילד עכשיו שלוש שעות בלול כי יש שם איזה אלרגן בגן והם נורא מפחדים שיגיע אליו.

יפעת שאשא ביטון: מלכתחילה האלרגן לא צריך להיות שם.

נעמה קציר שמואלי: זה בדיוק העניין.

נעמה קציר שמואלי: אין.

קריאה: אין הנחיה כזו.

נעמה קציר שמואלי: מה שקורה בפועל זה שאנחנו מוצאים את הילדים או יושבים בצד או יושבים שעות בתוך הלול או נמצאים בג'ימבורי לבד כשכל הילדים האחרים נמצאים במקום אחר.

יפעת שאשא ביטון: פשע.

נעמה קציר שמואלי: סליחה, חגי, שוב, זה לא ברמה האישית אבל לבוא ולהציג כאילו עכשיו ההדרכות שעושים, זאת תכלית כל הבעיות במעונות והנה יש הדרכות והכול ייפתר?

נעמה קציר שמואלי: לא.

נעמה קציר שמואלי: השיטה הבזויה הזאת של לתת שעתיים סייעת לילד אלרגי לחלב, אני אומרת לכם שאין לכם מושג מה קורה במעונות.

יפעת שאשא ביטון: לכן אנחנו נלחמים על סייעות וכולנו יודעים שהסייעות הן פיקציה.

יפעת שאשא ביטון: איתן או בלעדיהן אנחנו נמצאים באותו מקום.

איילת נחמיאס ורבין: הן פיקציה אם הכול היה קורה כמו שצריך.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: הן פיקציה בלי שום קשר.

יפעת שאשא ביטון: גם כשלא הכול קורה כמו שצריך, הן לא נותנות מענה.

נעמה קציר שמואלי: היום אין כלום.

נעמה קציר שמואלי: שלא ייתנו שעתיים סייעת.

נעמה קציר שמואלי: פעוט במעון שהוא אלרגי לחלב לא יכול להיות בלי השגחה.

נעמה קציר שמואלי: היה לנו מקרה חמור מאוד.

נעמה קציר שמואלי: היה מקרה של כמעט מוות.

נעמה קציר שמואלי: זה נשמע הכי פופוליסטי מה שאני אומרת אבל זאת לא הכוונה שלי.

נעמה קציר שמואלי: את ישבת כאן אתמול, לא כאן אלא במליאה, ואמרת על חוק הפיקוח - שבאמת זה כבוד גדול גם בשבילי כאזרחית לדעת שזה קרה ושאת הובלת את זה – שמה שלא עשינו ונלחמנו וקיימנו מאבק, מה שהביא את חוק הפיקוח הזה בסופו של דבר לעבור זה יסמין וינטר.

יפעת שאשא ביטון: ברור.

נעמה קציר שמואלי: אני אומרת לכם שהיה לנו מקרה מאוד קרוב לזה, לפני חודש במעון.

נעמה קציר שמואלי: ילד שלקח בקבוק חלב והגיע עם החייאה לוולפסון.

נעמה קציר שמואלי: אני אומרת לכם.

נעמה קציר שמואלי: אני לא אומרת סתם.

נעמה קציר שמואלי: הילד הזה היה בטיפול נמרץ יומיים.

נעמה קציר שמואלי: אני לא רוצה שיהיה כאן יסמין וינטר הבאה.

נעמה קציר שמואלי: אני אומרת לכם את האמת.

נעמה קציר שמואלי: לא על חשבון הילדים האלרגיים.

יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק מה שאני אומרת ואני אומר את זה עוד פעם.

יפעת שאשא ביטון: במציאות הנוכחית השעתיים של הסייעת, זאת בדיחה עצובה.

נעמה קציר שמואלי: שייתנו לסייעת שבע שעות.

יפעת שאשא ביטון: כרגע אין את זה ואנחנו כל הזמן נלחמים על מה שאנחנו יודעים שהוא ממילא לא שם והגיע הזמן שאנחנו נילחם על מה שאנחנו יודעים שייתן פתרון.

איילת נחמיאס ורבין: אגב, יש ילדים שאני מטפלת בהם שהם עדיין בבית והשנה התחילה לפני חודשיים וחצי.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: גם אנחנו מטפלים.

חגי ראובן פורגס: אני אתייחס בכמה נקודות.

חגי ראובן פורגס: קודם כל, אני מודה שאני לא איש מקצוע ואני גם מודה שלא הייתי באף קורס של מד"א ואנחנו מתכננים בתוך האגף שכל עובדי האגף יעשו בקרוב קורס עזרה ראשוניה.

איילת נחמיאס ורבין: לא עשית קורס עזרה ראשונה במד"א?

חגי ראובן פורגס: עשיתי קורס עזרה ראשונה עת הייתי מדריך טיולים, לפני 15 שנים.

חגי ראובן פורגס: לא עשיתי קורס כזה של מד"א וכל עובדי האגף מתוכננים לעבור קורס כזה.

חגי ראובן פורגס: אני אומר את זה כי אני לא יודע לומר – אם את היית, כנראה שאת יודעת יותר – איזה תכנים עוברים שם בפועל ואיזה לא.

חגי ראובן פורגס: אני יודע לומר את הסילבוס שאנחנו קבענו והסילבוס שאנחנו קבענו כולל את כל הרכיבים האלה.

חגי ראובן פורגס: אם את טוענת שהסילבוס לא כולל, אנחנו נעביר כמובן לוועדה את הסילבוס ותוכלו להעיר.

חגי ראובן פורגס: נשמח לשמוע כל הערה.

חגי ראובן פורגס: מד"א לא כאן כדי לענות על הדבר הזה, שהם ארגון רפואה או לא.

חגי ראובן פורגס: נראה לי שהם צריכים לומר מה הם יודעים לעשות ומה הם לא יודעים לעשות.

חגי ראובן פורגס: אנחנו סומכים עליו שהוא יעביר את התכנים שלנו.

חגי ראובן פורגס: אם אתן אומרות שמד"א הוא לא גוף שיכול לעמוד בדרישות האלה, אני חושב שמד"א הוא הגוף שצריך לענות על הדבר הזה.

מאיה ניר אליעז: זה לא מה שנאמר.

חגי ראובן פורגס: דבר נוסף.

חגי ראובן פורגס: הכשרות של טיפול בהתפרצות אלרגיה ואיך מזריקים, אנחנו עושים את זה.

חגי ראובן פורגס: ארגון מחויב לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא שם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו במניעה.

יפעת שאשא ביטון: בניקיון של המסגרת מאלרגנים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו שם.

חגי ראובן פורגס: ברור.

חגי ראובן פורגס: גם אנחנו שם.

חגי ראובן פורגס: לא עשינו את המהלך הזה עם מד"א כדי לעשות רק את הטיפול של המניעה כי את זה אנחנו עושים כבר.

חגי ראובן פורגס: הלכנו למהלך הזה של מד"א כדי להוסיף את הרכיבים.

חגי ראובן פורגס: נקודה אחרונה, לגבי ההסתייעות בעמותת יה"ל.

חגי ראובן פורגס: בעבר עשינו את זה וזה היה נחמד והיה מעולה אבל עמותת יה"ל בסוף, אין לה קפסטי של 2,200 מעונות בפריסה ארצית.

מאיה ניר אליעז: נכון.

חגי ראובן פורגס: לכן הלכנו למהלך של מד"א.

חגי ראובן פורגס: אנחנו יכולים להתייעץ אתכם באשר לסילבוס.

נעמה קציר שמואלי: מד"א עושים עבודה מעולה אבל יש דברים שהם פשוט לא יכולים לעשות אותם.

חגי ראובן פורגס: אנחנו נשמח לשיתוף פעולה ולתיאום.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לך, נעמה, שלבוא ולומר שהם לא יודעים ובזה לומר שאנחנו לא שם, זה לגרום לכך שאף פעם זה לא יקרה.

יפעת שאשא ביטון: מד"א היום אולי לא מכירים את כל הצורך ואת כל המענה, ואני כאן בוועדה אומרת שתעשו את החיבור הזה וגם פותחים לכם את הדלת, תהיו שם כדי לומר להם מה צריך.

יפעת שאשא ביטון: באמת לא תגיעי לכל המעונות שיהיו אבל אני חושבת שזאת הדרך אלא אם כן יש איזשהו קסם שאפשר לעשות אותו ואני עוד לא עליתי עליו ואני לא אומרת את זה בציניות.

איילת נחמיאס ורבין: הייתי שמחה אם הורים לילדים עם אלרגיות מסכנות חיים יחד עם הורים לילדים שסובלים מסוכרת נעורים ומתסמונות אחרות היו מסוגלים לעבוד ביחד כולם לטובת הילדים שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: האינטרסים בסופו של דבר הם לא מאוד מאוד שונים.

איילת נחמיאס ורבין: הצרכים הם לא מאוד מאוד שונים.

איילת נחמיאס ורבין: יושבים כאן ההורים לילדים סוכרתיים ואני אמרתי להם כבר מזמן שיכינו את הבג"ץ כי למדתי מהשיעור שלהם.

איילת נחמיאס ורבין: לא חבל?

איילת נחמיאס ורבין: אלה משאבי זמן וזה כסף.

יפעת שאשא ביטון: עברנו את הבג"ץ.

יפעת שאשא ביטון: בג"ץ עכשיו מחייב את המדינה לעשות את מה שצריך.

איילת נחמיאס ורבין: הוא מחייב גם ביחס לילדים?

איילת נחמיאס ורבין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: זאת הבעיה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שכבר היית בבג"ץ, ההורים התארגנו והבג"ץ נתן את מה שאנחנו חולמים עליו.

איילת נחמיאס ורבין: אמר שאסורה אפליה.

יפעת שאשא ביטון: צריך להתכנס כדי לתת את המענה, מה המענה, מי נותן אותו, איזו צורה יש לו.

יפעת שאשא ביטון: על זה אנחנו בדיוק יושבים.

איילת נחמיאס ורבין: את צודקת, אבל בסופו של דבר מה יצא?

איילת נחמיאס ורבין: אני לא רוצה לומר חלילה ללא שכרנו, בהפסדנו, כי אלמלא הבג"ץ המכונן שלהם, לא הייתי יודעת לומר להם שאין ברירה, לכו לבג"ץ.

איילת נחמיאס ורבין: אבל למה אנחנו צריכים להיות במצב כזה?

איילת נחמיאס ורבין: חגי, הנה, אני מפנה את זה אליכם וגם למשרד הבריאות.

איילת נחמיאס ורבין: למה אני צריכה להיות משוכנעת שהדרך היחידה שבסופו של דבר הילדים בגילאי לידה עד שלוש הסוכרתיים - ואני אומרת לך יפעת, את מכירה והרגישות שלך היא באמת, באמת, באמת גבוהה – כל בן אדם שדיבר עם הורה לפעוט כזה עם סוכרת יודע מה הוא עובר בלילה.

איילת נחמיאס ורבין: אני רואה את הילדים חולי הסוכרת, איך הורה לא ישן בלילה כי כל שעה-שעה וחצי צריך למדוד לילדים הקטנים האלה את הסוכר.

איילת נחמיאס ורבין: למה אנחנו צריכים עוד פעם לעבור את ההליך הזה אתם?

איילת נחמיאס ורבין: למה אנחנו לא יכולים להיות במצב שבו משרדי הממשלה יתכבדו ויגידו, חברים וחברות, אתם לא צריכים ללכת יותר לבג"ץ, הנה הפתרון מונח כאן על השולחן.

איילת נחמיאס ורבין: למה זה צריך להיות כך?

איילת נחמיאס ורבין: זה נורא מעוות.

איילת נחמיאס ורבין: אחר כך יבואו אלינו ויאמרו לנו חברי הכנסת שאנחנו לא בסדר כי אנחנו שולחים אנשים לבג"ץ או לחילופין אלה מאתנו באופוזיציה מוצאים את עצמנו במצב כזה, אם כי בהיסטוריה זה כבר קרה גם בקואליציה, אבל בסוף אנחנו שולחים אותם לבג"ץ כי גם לנו אין פתרון.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

מאיה ניר אליעז: אני רוצה להוסיף ולומר שאני חושבת - עלה כאן נושא של מד"א – שזה לא מד"א כמד"א.

מאיה ניר אליעז: לא יצאו הנחיות ברורות.

מאיה ניר אליעז: זאת אומרת, כרגע, במצב הנתון, משרד הבריאות, משרד הרווחה, מעונות היום לא קיבלו הוראות ברורות מה עליהם לעשות.

מאיה ניר אליעז: אז מגיעה הדרכה.

מאיה ניר אליעז: מעון בוחר האם הוא מעוניין בהדרכה או לא מעוניין בהדרכה.

מאיה ניר אליעז: הוא לא מחויב להדרכה.

מאיה ניר אליעז: כמו שאמרנו, אין חוזר מנכ"ל, אין הנחיה ברורה שמוציאים אלרגנים, איזה אלרגנים אפשר להוציא וכולי.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: את זה כבר אמרתם וכתבתי את זה בהמלצות.

מאיה ניר אליעז: זה לא משנה כמה נשב עם מד"א כי מד"א, כל עוד לא יצאה הנחיה, הם לא יכולים להכניס למערך ההדרכה מה שלא נאמר להם רשמית להכניס.

מאיה ניר אליעז: אם משרד הבריאות לא מורה לתוך הסילבוס מה אפשר לומר, הם לא יכולים לומר את זה.

מאיה ניר אליעז: הם לא אומרים להשתמש באנטי היסטמין, הם לא אומרים מה להוציא, כי הם לא יכולים לומר את זה כי לא ניתנה להם הנחיה לומר את זה.

מאיה ניר אליעז: עוד לפני שאנחנו באים ואומרים איזושהי בקרה על מד"א, זה לא זה אלא זה משרד הבריאות שצריך לומר במדויק מה חייב להיכנס לתוך הסילבוס והוא חובה, אבל זה עדיין לא נאמר.

מאיה ניר אליעז: בנוסף לכך, הוראה מלמעלה למעונות, כמו שנאמר, שאני חושבת שצריך להגיע גם מכם וגם ממשרד הבריאות.

מאיה ניר אליעז: חובה.

מאיה ניר אליעז: זה עניין בריאותי.

נעמה קציר שמואלי: אגב, הסיבה שאתה לא מטפל בהרבה פניות של הורים שלא קיבלו את הילדים שלהם למעון היא כי פשוט, כמו שאמרתי, אני אומרת כבר שנתיים, שאנחנו מנחים את ההורים שלנו לשקר עד שהם מתקבלים למעון.

נעמה קציר שמואלי: קודם כל שיתקבלו למעון ואז יספרו שהם אלרגיים כי אם הם לא עושים את זה, הם פשוט לא מתקבלים למעון אבל אף אחד לא יוכל לדעת שזה בגלל זה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה גם לארגון יה"ל וגם למעונות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כמובן נתייחס לכל הדברים בסיכום הדיון.

יפעת שאשא ביטון: נעמ"ת, בבקשה.

ריקי רוזמרין: מפקחת מעונות יום של נעמ"ת.

ריקי רוזמרין: אני רוצה לברך על חוק הפיקוח.

ריקי רוזמרין: שמחה גדולה.

ריקי רוזמרין: אמנם לא מלאה כי יש עוד הרבה מאוד מה לעשות.

יפעת שאשא ביטון: פרצנו את הדלת.

ריקי רוזמרין: לגמרי.

ריקי רוזמרין: לא את הדלת אלא נראה לי את קיר הלבנים העבה מאוד שהיה לאורך השנים.

ריקי רוזמרין: שאפו גדול.

ריקי רוזמרין: אני מאוד מאוד מקווה שיהיה לזה המשך כי חייב להיות לזה המשך.

ריקי רוזמרין: אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו כאן לגבי תינוקות עם אלרגיה לחלב.

ריקי רוזמרין: הסיפור הזה של סייעת למשך שעתיים ביום לא נותן מענה.

ריקי רוזמרין: חלב אי אפשר להוציא מכיתת תינוקות ואני כן יכולה לומר שבפניות שלנו לעובדות סוציאליות ברווחה, שואלים אותן איך אנחנו נסתדר עם תינוקות שיונקים ושותים חלב ומקבלים סייעת לשעתיים ביום.

ריקי רוזמרין: לא פעם ולא פעמיים אנחנו מקבלים תשובות מעובדות סוציאליות שאומרות שנכניס את הילדים לתוך הלולים.

יפעת שאשא ביטון: ברור, כי הן עובדות סוציאליות ולא נשות חינוך.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה היכן הרגישות.

יפעת שאשא ביטון: מה הוא יעשה?

יפעת שאשא ביטון: אתם בכלל לא אמורים לתת הנחיה כזאת.

יפעת שאשא ביטון: מי שם אתכם לתת הנחיה כזאת?

ריקי רוזמרין: תשובות כאלה אנחנו מקבלות יותר מפעם אחת.

ריקי רוזמרין: אנחנו מקבלות את זה באופן די תדיר, את ההנחיה הזאת.

ריקי רוזמרין: כמובן אנחנו לא מבצעים את ההנחיה הזאת, זה מיותר לומר, כי אצלנו תינוקות נמצאים בלול אך ורק בשנתם וברגע שהם מתעוררים, אין דבר כזה שהם נמצאים בלול.

ריקי רוזמרין: אבל זה אומר שמתוך תשע שעות שהות בתוך הכיתה והמעון, שבע שעות מתוכן הילדים האלה די חשופים ואני חוזרת לתקינה כי אי אפשר בלי התקינה.

ריקי רוזמרין: במצב הזה, כשיש מטפלת לשישה תינוקות, אין מענה לתינוקות עם אלרגיה לחלב.

ריקי רוזמרין: אני רוצה להתייחס לילדים בכיתות האחרות, המולטי אלרגיים.

ריקי רוזמרין: גם שם אנחנו כרגע מקבלות שעתיים כאשר אנחנו חושבות ומבקשות לקבל - אם יש סייעות לארוחה שבוודאי שזה לא הפתרון אבל במולטי אלרגיה אין לנו ברירה - לפחות כמספר הארוחות.

ריקי רוזמרין: יש לנו שתי ארוחות גדולות ושתי ארוחות קטנות.

ריקי רוזמרין: יש לנו למשל במעון ילד שהוא ברגישות כל כך גבוהה גם לשומשום ולעוד הרבה דברים אחרים, שהוא גם לא יכול לאכול לחם.

ריקי רוזמרין: זאת אומרת שגם בארוחת מנחה בשעה 3:00-3:30, אי אפשר לתת לחם לכל הילדים.

יפעת שאשא ביטון: במחילה, אני עוצרת אותך.

יפעת שאשא ביטון: את כל המורכבות ואת כל הדברים האלה אנחנו יודעים.

יפעת שאשא ביטון: זה כתוב כמעט בכל הפרוטוקולים של אין ספור הדיונים שקיימנו.

ריקי רוזמרין: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא חוזרים עליהם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על המורכבות, על לתת סייעת לשתי הארוחות כי הרי אף סייעת לא תבוא לשעה כאן ולשעה כאן.

יפעת שאשא ביטון: בואו נגיד את האמת.

יפעת שאשא ביטון: את עוד רוצה לחלק אותה לארבע, אבל זה לא יקרה.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, צריך לצאת מהחשיבה הזאת.

ריקי רוזמרין: אבל מה הפתרון?

יפעת שאשא ביטון: צריך לתת פתרונות אחרים בדמות מה שאנחנו אמרנו.

יפעת שאשא ביטון: הגן צריך להיות ערוך לקליטה של ילד אלרגי, לנקות את האלרגנים מהגן במקרים מורכבים ואני אתייחס לזה גם בסיכום.

יפעת שאשא ביטון: אמרנו שככלל המערכת צריכה להיות ערוכה לשהות של ילדים אלרגיים אבל יש מקרים שהם חריגים, שאנחנו צריכים לנהוג בהם אחרת.

יפעת שאשא ביטון: תגדירו, משרד העבודה והרווחה ומשרד הבריאות, מה הם המקרים החריגים האלה, מה המענה שניתן להם, מה קורה במקרה שיש מספר ילדים אלרגיים ואולי אפשר לתת סייעת אחת למספר שעות במקום כמה סייעות שבאות לשעתיים.

יפעת שאשא ביטון: נתנו כאן את כל האפשרויות האלה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא בשלב של לשבת ולספר את זה אלא אנחנו בשלב של לשבת ולתת פתרונות ולראות שהדברים האלה קורים.

ריקי רוזמרין: אני כנציגת ארגון רוצה לראות את הפתרונות מעבר להדרכה ואת הפתרונות כרגע אני לא רואה ואני מוטרדת מזה.

ריקי רוזמרין: אני כן יכולה לומר לגבי הוצאת אלרגנים שלנו יש בהרבה מאוד מעונות כיתות נקיות, כיתות נקיות מאגוזים זה הכי קל, כיתות נקיות משומשום, אבל שוב, קודם כל, לא קיבלנו הנחיה ברורה של איזה אלרגנים ניתן להוציא ואיזה לא, אבל זה ברור שאי אפשר להוציא את כל האלרגנים.

יפעת שאשא ביטון: עמותת יה"ל התייחסה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייחס לכל מה שעלה כאן.

יפעת שאשא ביטון: אם אני אשכח, אני מזמינה אתכם להוסיף.

ריקי רוזמרין: ביקשו מאתנו להוציא ביצים למשל.

ריקי רוזמרין: כשאנחנו מוציאים שומשום, זה אומר שהוצאנו טחינה, זה אומר שחומוס כבר מכינים לבד ועוד כהנה וכהנה.

ריקי רוזמרין: להוציא ביצים ממעון, זה משהו שבעיני הוא פחות ריאלי.

נעמה קציר שמואלי: אני רק אומר לומר שבאופן כללי לא צריך להוציא ביצים ממעון.

נעמה קציר שמואלי: אפשר להוציא ביצים מכיתה ספציפית או לחלק את הארוחה באופן אחר.

נעמה קציר שמואלי: דווקא ביצים, אין להם תכונה סביבתית.

קריאה: זה גם לא בנשימה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לסגור את הסיפור הזה של מעונות היום.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לאפשר לאסתי, רק אם יש לך מה להוסיף ולא לספר לי עכשיו על כל המצוקות שלכם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא בקבוצות תמיכה.

אסתי אשל: אני שמחה שאני מדברת אחרי הגברת הנכבדה כי מה שהיא אמרה, זאת בדיוק התשובה למה עובדים סוציאליים לא צריכים להתעסק בעניין הזה.

אסתי אשל: זה לא תפקידנו ואנחנו לא מבינים בזה.

אסתי אשל: זאת אותה מנהלת מעון שסביר להניח שהייתה במצוקה ופנתה לעובדת הסוציאלית שהיא הכתובת היחידה שיש בשטח.

אסתי אשל: העובדת כנראה מיוזמתה אמרה לה איזו תשובה שהיא לא קיבלה שהיא לא בסמכותה וגם היא הייתה חסרת אונים.

אסתי אשל: בסוף אנחנו כאילו הרעים בתוך העניין.

אסתי אשל: זו בדיוק התשובה.

אסתי אשל: עובדים סוציאליים, זה לא התחום שלנו.

אסתי אשל: צריך למצוא פתרון ואני שמחה שהוועדה עוסקת בזה.

יפעת שאשא ביטון: אני תכף אתן לך את התשובה.

אסתי אשל: יש חילוקי דעות וזה בסדר.

אסתי אשל: אנחנו בשטח מוצאים את עצמנו מתמודדים עם דברים שהם לא בתחום שלנו.

אסתי אשל: זה עוד פעם לעשות עוול למשפחות, לעשות עוול לעובדים ולעשות עוול למקצוע שלנו וזה לעשות עוול בכלל לתחום הזה.

אסתי אשל: זה לא הטיפול הנכון.

אסתי אשל: אני שוב פונה ומבקשת למצוא פתרון.

אסתי אשל: אני מבינה שמשרד הרווחה – חגי, אני פונה אליך – לקח על עצמו לטפל בזה בתוך האגף שלו.

אסתי אשל: בבקשה, לא יכול להיות שעוד שנה נקבל הנחיה דקה לפני פתיחת שנת הלימודים לפיה אתם ממשיכים לתת את השעתיים הלא רלוונטיות ולא ענייניות האלו כי זה לא נכון.

אסתי אשל: זה עוול לכל הגורמים ובעיקר לילדים ולמקצוע שלנו.

אסתי אשל: אתם, משרד הרווחה, צריכים לדעת את זה.

יפעת שאשא ביטון: בואי נתחיל בזה שהתפקיד שלכם הוא לא לתת את ההנחיות.

אסתי אשל: ברור.

יפעת שאשא ביטון: התפקיד שלכם הוא לתת שעות על פי קריטריונים שנקבעו.

אסתי אשל: גם זה לא התפקיד שלנו.

יפעת שאשא ביטון: זה כרגע התפקיד שלכם.

יפעת שאשא ביטון: יש לך טענות, תבואי לשר.

יפעת שאשא ביטון: זה התפקיד שלכם במסגרת מה שהוחלט במשרד העבודה והרווחה ואתם אמורים לעשות את זה על פי קריטריונים.

יפעת שאשא ביטון: התשובה למה אתם צריכים להתעסק בזה בכלל היא שאתם לא צריכים.

יפעת שאשא ביטון: המעונות בכלל לא אמורים להיות אצלכם אבל השר שלכם התעקש על כך שזה יהיה במשרד העבודה והרווחה, אז אין מה לעשות.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם מתעקשים על כך, תעשו את זה כמו שצריך.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם לא מסוגלים לעשות את זה, תתכבדו להעביר את זה למי שכן צריך לטפל בזה.

יפעת שאשא ביטון: זאת התשובה הפשוטה.

יפעת שאשא ביטון: עד שזה יקרה, אתם צריכים לעשות את המקסימום.

יפעת שאשא ביטון: אם יש לכם תלונות, יש דרגים בכירים אצלכם במשרד ואתם מוזמנים להפנות אותן לשם.

יפעת שאשא ביטון: כרגע, אני מבחינתי כיושבת ראש הוועדה לזכויות הילד, יש לי תפקיד אחד והוא לדאוג שמי שזה נמצא במגרש שלו, יעשה את זה כמו שצריך ויגן על הילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: זאת המשימה שלי.

יפעת שאשא ביטון: כל השאר, זה שלכם.

חנן דגן: אני שומע על מעונות, על נעמ"ת וכדומה, ואני לא מבין למה לא באים ומשתפים אותנו.

חנן דגן: אנחנו מוכנים לרתום את כל האמצעים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים.

יפעת שאשא ביטון: זה כבר עלה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ביקשנו שישתפו גם אתכם בכל הנושא של ההדרכות.

חנן דגן: דבר נוסף בו אני רואה בעייתיות.

חנן דגן: הבעייתיות הגדולה שקיימת במסגרות הפרטיות היא שהביטוח לא מכסה את הילדים האלה וחברות הביטוח לא מבטחות מקרה קיים.

חנן דגן: באותו רגע גם הגננות עצמן לא מכוסות כלפי תביעה.

חנן דגן: אנחנו נתקלים במקרים שילד מגיע עם שארית גבינה על הבגד וילד אחר נוגע בו, ואז באים אותם הורים בטענה לרשלנות.

חנן דגן: באותו רגע אני מקבל גננות שאומרות שהיא לא רוצה לקחת על עצמה כי יש לה כאן אחריות גם על הבית שלה והיא לא רוצה להסתכן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נכנסים עכשיו לסוגיות נוספות.

יפעת שאשא ביטון: בואו נתחיל קודם כל במענה האופטימלי שאנחנו צריכים לתת ואחר כך נתקדם.

איילת נחמיאס ורבין: סליחה שאני אומרת לכם אבל המצב של הילדים האלה האלרגיים לשמחתי הרבה יותר טוב ממצבם של הילדים הסוכרתיים נכון לעכשיו.

איילת נחמיאס ורבין: הוא הרבה יותר טוב.

יפעת שאשא ביטון: דווקא הילדים הסוכרתיים מקבלים מענה הרבה יותר גדול ממה שמקבלים הילדים האלרגיים מבחינת ההיקפים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוברים לדיון בילדים הסוכרתיים.

יפעת שאשא ביטון: אם יהיה צריך, נחזור שוב לנושא הילדים האלרגיים.

יפעת שאשא ביטון: בואו ננסה להיות ממוקדים וממוסגרים.

איילת נחמיאס ורבין: אני חייבת ללכת להצבעות בוועדה אחרת אבל אני רוצה לומר שמיום שנכנסנו לכנסת עסקנו גם עם עמותת יה"ל וגם עם העמותה השנייה שעכשיו ברח לי שמה, עסקנו בנושא של ילדים אלרגיים ובפתרונות להם, בוודאי בגילאים המאוד מאוד צעירים.

איילת נחמיאס ורבין: לימים, אחר כך, בצהרונים.

איילת נחמיאס ורבין: אין כאן שאלה.

איילת נחמיאס ורבין: הילדים האלה חייבים לקבל פתרון.

איילת נחמיאס ורבין: עם זאת, אני הערתי את ההערה שלי בנושא הילדים עם האלרגיות משום שהיום, וגם אחרי המאבק שעשו ההורים, ובאמת אני מורידה בפניהם את הכובע, אנחנו נמצאים עם הפעוטות בגילאי לידה עד גיל שלוש, הסוכרתיים, בדיפולט.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, באיזושהי עמדת נחיתות לא ביחס חלילה לילדים שלכם.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שלכל ילדי ישראל שזקוקים לסיוע יהיה סיוע.

איילת נחמיאס ורבין: נקודה.

איילת נחמיאס ורבין: העניין הוא שכרגע דווקא הילדים הסוכרתיים לא יכולים ללכת נכון להיום לא למעונות ולא לצהרונים.

איילת נחמיאס ורבין: יש כאן מורכבויות אדירות וגם צריך לומר את האמת.

איילת נחמיאס ורבין: בוודאי שהילדים עם האלרגיות, זו מחלה קשה אבל זאת מחלה – שוב, צריך להבין איך מנהלים את המחלה הזאת - אני מרגישה שנכון להיום אם הם לא ילכו לבג"ץ, למרות שלכאורה כבר יש לנו את המודל לפתרון, לא נוכל לעזור להם מכאן, מהמושב שלנו בכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: לא נוכל להושיע אותם.

איילת נחמיאס ורבין: כבר היינו בדיון הזה ושוב אני מאוד מודה לך על הדיון שעזרת לי לעשות כאשר כבר היינו בלחץ זמן מאוד גדול אבל תראי כמה זמן בעצם חלף.

איילת נחמיאס ורבין: תמי, חצי שנה?

תמי ברנע: מחודש מרס.

איילת נחמיאס ורבין: אני מזכירה לכם את שנת הלימודים הבאה.

יפעת שאשא ביטון: יימצא פתרון.

יפעת שאשא ביטון: עד היום לא קיבלנו תשובה.

איילת נחמיאס ורבין: שום דבר.

יפעת שאשא ביטון: למרות כל המכתבים ששלחה מנהלת הוועדה.

איילת נחמיאס ורבין: במקרה מצאתי לאחרונה בכל מיני חיפושים את הנאום שלי מאותו יום.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לך שאנחנו נמצאות באותו מקום.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא בחודש מרס אלא אנחנו בחודש אוקטובר.

תמי ברנע: הוועדה הבין-משרדית התכנסה והיו לה המלצות.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: היו לה המלצות.

איילת נחמיאס ורבין: עשינו צעד אבל עדיין אנחנו נמצאות במצב בו בפועל עוד לא קרה שום דבר.

איילת נחמיאס ורבין: לכן אני אומרת לך ולי, באמת צריך להוריד בפניך את הכובע על החוק לפיקוח על מעונות יום, אנחנו יודעים מה את יכולה לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: לכן אני רוצה לפנות עכשיו לכל ההורים שיושבים סביב השולחן.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו נצטרך להגיע למצב שאנחנו גם מעודדות הורים לילדים שזקוקים לפתרונות שהם בסך הכול דומים במאפיינים שלהם, להתחיל לפעול ביחד.

איילת נחמיאס ורבין: הפעולה הזאת, כל פעם בנפרד, בסופו של דבר בעיני לא משרתת את טובתם של הילדים במובן הזה שאנחנו כל פעם נזקקות לחזור לשולחן ולמצוא פתרונות לקבוצה אחרת של ילדים.

איילת נחמיאס ורבין: זה מקשה עלינו מול ההורים שאנחנו רוצים לסייע להם וזה מקשה עלינו מאוד מול משרדי הממשלה שכל פעם אנחנו באים אליהם, במקום שנבוא אליהם ונאמר שזה סט הדרישות שלנו שהוא רלוונטי לילדים עם אלרגיות והוא רלוונטי לילדים עם סוכרת, ושוב, על פי הניואנסים ועל פי הצרכים.

איילת נחמיאס ורבין: ההדרכות כאן הרבה יותר מסובכות.

איילת נחמיאס ורבין: זה מאוד מאוד שונה כי כאן ההדרכות אחרות לחלוטין.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר אם הם לא יפעלו ביחד, יצוצו תסמונות, יצוצו בעיות ויצוצו מחלות חדשות.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו יודעים את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מתמודדים עם אתגרים.

איילת נחמיאס ורבין: מי שחשב לפני כמה שנים שהחצבת הוכחדה יודע היום מצוין שאין דבר כזה חצבת הוכחדה.

איילת נחמיאס ורבין: מחלות ילדות הן רק משנות את הביצוע שלהן.

איילת נחמיאס ורבין: הן רק משנות את איך שהן נראות אבל הן לא נעלמות אם לא מתחסנים והן לא נעלמות אם לא עושים את הדברים שצריך.

איילת נחמיאס ורבין: לכן אני מאוד מאוד מקווה שאנחנו מהדיון הזה ניתן גם לוח זמנים מוגדר ומדויק למשרדי הממשלה.

איילת נחמיאס ורבין: מבחינתי, לטעמי, אני לא יודעת אם את תהיי שותפה לדעתי, בנושא של הילדים הסוכרתיים צריך לחזור עם פתרון עד תחילת דצמבר כדי שיהיה לנו זמן ושהות.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת בכנות, גם כדי לתת זמן ושהות להורים אם הם צריכים באמת ללכת לבג"ץ, שיהיה להם זמן ללכת לבג"ץ ולא לחכות עם זה עד תחילת השנה הבאה.

איילת נחמיאס ורבין: לא רק תחילת שנת הלימודים אלא גם תחילת השנה האזרחית.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

איילת נחמיאס ורבין: שוב, סליחה מראש.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר את מה שלא אמרתי בפתיחת הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו באמת התכנסנו לכאן לדיון בחודש מרס.

יפעת שאשא ביטון: סיפרו לנו שמתכנסת ועדה ואנחנו נקבל את ההמלצות שלה והם לא שיקרו.

יפעת שאשא ביטון: התכנסה הוועדה, נתנה את ההמלצות וראו זה פלא, לא קרה אתן כלום.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אני לא מצליחה להבין למה מכנסים ועדה, מגבשים המלצות כאשר בסוף אנחנו רואים שלא עושים בהן שום דבר.

יפעת שאשא ביטון: אגב, ההמלצות נראות בעיני, ואני לא אשת מקצוע, מאוד ענייניות.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתנו זה מענה שהוא ראוי.

יפעת שאשא ביטון: שאלנו את משרד העבודה והרווחה האם הוא אימץ את ההמלצות, אבל עד היום אנחנו לא מקבלים תשובה.

יפעת שאשא ביטון: לא קיבלנו שום מענה, רק קיבלנו את מה שהומלץ על ידי משרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לכם בשיא הכנות, לפני שאנחנו פותחים את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: זה לא באמת מעניין מה קורה בין שני המשרדים מבחינת הפינג פונג, מי מממן, מי מוביל, מי מדריך.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

איילת נחמיאס ורבין: הם רואים ממשלה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים פתרון כאן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לדעת מכם על פי כל החלטה שתקבלו ובאמת, כל החלטה שתקבלו מכובדת בעינינו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לדעת מי עושה מה ואיזה מענה מקבלים הילדים הסוכרתיים מחר בבוקר או לפחות בעוד מספר חודשים בהתארגנות ראויה.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשמוע או ממשרד העבודה והרווחה או ממשרד הבריאות מה המענים שניתנים היום, מה המליצה הוועדה כדי שזה גם יירשם בפרוטוקול ולאן פנינו.

יפעת שאשא ביטון: דוקטור רובין, רוצה להתייחס?

ליזה רובין: אחר כך אני אעביר אליך את הנתונים שיש לי מהמחקר האחרון.

יפעת שאשא ביטון: נשמח.

יפעת שאשא ביטון: אין בעיה שגם תאמרי את זה עכשיו כדי שזה ייכנס לפרוטוקול.

איילת נחמיאס ורבין: כן.

איילת נחמיאס ורבין: זה מאוד חשוב.

ליזה רובין: לשנת 2002, זה נבדק על ידי פרופסור גרר והוא מצא ש-2,8 אחוזים מהילדים עד גיל שלוש, יש להם אלרגיה.

איילת נחמיאס ורבין: עד גיל שלוש.

ליזה רובין: כן.

איילת נחמיאס ורבין: אלרגיה מכל סוג?

רויטל ליפמן שמר: וכמה מולטי אלרגיים?

ליזה רובין: אין לי את המולטי אלרגיים כאן.

ליזה רובין: יש לי לפי סוג ואלה נתונים שלא פרסמו כך שאני צריכה להיות זהירה.

ליזה רובין: בחלב – זה חשוב מפני שיש לזה משמעות לגבי המעונות – זה 0,6 אחוז.

ליזה רובין: זה מתפרס על כל שנתון של ילדים על כ-1,000 ילדים, כ-1,080 ילדים.

איילת נחמיאס ורבין: אלרגיים לחלב?

ליזה רובין: אלרגיים לחלב.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר שזה כ-3,000 ילדים.

ליזה רובין: כן.

ליזה רובין: כ-3,000 ילדים במעונות.

איילת נחמיאס ורבין: המון ילדים.

איילת נחמיאס ורבין: זה נשמע מעט ביחס לילדים בגילאים האלה במדינת ישראל אבל זה הרבה מאוד.

יפעת שאשא ביטון: אם כן, יש לנו עכשיו את הנתונים.

איילת נחמיאס ורבין: במחקר הזה נאמר ממה נובעת העלייה?

ליזה רובין: אם היינו יודעים את זה, היינו במקום אחר.

איילת נחמיאס ורבין: אני כל פעם מנסה לקבל תשובה חדשה.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לומר שאת מאוד מאוד עקבית.

יפעת שאשא ביטון: בואו נתייחס לילדים הסוכרתיים.

ליזה רובין: לגבי ילדים עם צרכים רפואיים.

ליזה רובין: הוועדה ישבה ואני מודה שזאת לא מלאכה לגמרי פשוטה אבל אנחנו יודעים קצת לגבי מה שקורה בעולם.

ליזה רובין: אנחנו סיווגנו את הצרכים של הילדים עם המצבים הרפואיים לצרכים התפקודיים, אם זאת השגחה או פעילות מסוימת, וחילקנו את זה בצורה כזאת.

ליזה רובין: אני אשלח את זה אליכם אבל זה צריך לקבל הסכמה של יתר חברי הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: לשלוח לנו את ההמלצות?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו קיבלנו אותן.

ליזה רובין: זאת הייתה טיוטה.

ליזה רובין: עשינו את זה לפי הצרכים התפקודיים.

ליזה רובין: ניסינו לדבר בשפה שהביטוח הלאומי מדבר בה לגבי מה הצרכים.

ליזה רובין: אני לא יכולה לומר שמה שנשה בביטוח לאומי, כך זה גם אצלנו.

ליזה רובין: זה לא שווה ערך.

איילת נחמיאס ורבין: ברור שלא.

ליזה רובין: כדי שאנחנו נדבר באותה שפה, מפני שהמוסד לביטוח לאומי נותן מענקים למשפחות עם ילדים כאלה יוכלו לגדל אותם בגלל הצרכים הנוספים שלהם.

ליזה רובין: יש לנו אומדן גס.

ליזה רובין: אני חייבת לומר שזה אומדן גס לגבי מה מספר הילדים שנמצאים במצבים מסוימים - אין לי את הנתונים לגבי כל המצבים – וגם לגבי כמות העזרה שצריכה להינתן.

ליזה רובין: חילקנו את זה.

ליזה רובין: בהשגחה אנחנו רואים את זה כמשהו כאשר הדרישות הן תגבור צוות כמו שבילדים אלרגיים אנחנו חושבים שאפשר להסתדר אם מיישמים את ההנחיות.

ליזה רובין: אם יש מספיק צוות, לא צריך מישהו, בייביסיטר אישי, סליחה על המינוח.

איילת נחמיאס ורבין: זה לפי התפקוד?

ליזה רובין: אני לא מדברת על תפקוד התפתחותי.

יפעת שאשא ביטון: מה הדברים שנדרשים לטיפול.

ליזה רובין: מה הדרישות.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, לא המצב של הילד.

ליזה רובין: לא.

איילת נחמיאס ורבין: לא כפונקציה של התפקוד של הילד.

יפעת שאשא ביטון: דרישות טיפוליות.

ליזה רובין: מה התפקידים הנוספים.

רויטל ליפמן שמר: באופן כללי או רק בתזונה?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על הסוכרתיים.

ליזה רובין: אנחנו הסתכלנו על זה במגוון כי יש ילדים במצבים רבים שונים אבל אפשר גם לעשות איזושהי חלוקה לגבי מה הצרכים הטיפוליים של הילדים האלה.

ליזה רובין: ניסינו לחלק אותם ויש לנו אומדן לגבי כמה ילדים, מה ההיקף, אם אנחנו מדברים כרגע על נושא של סיוע.

ליזה רובין: עבר חוק הפיקוח על המעונות ואני מקווה מאוד שזה ילווה גם בשינויים של התקינה.

ליזה רובין: במדינות אחרות, גם במעונות אין סייעות.

ליזה רובין: הייתה לי שיחה אישית עם אנשים בחינוך.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אבל שם הם מקבלים הכשרות אחרות.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון שבמדינות שונות, אני מסכימה אתך לגמרי, השירותים ניתנים אין ואאוט.

יפעת שאשא ביטון: יש מענים לכל הצרכים אבל יש שם מסגרות ייעודיות הרבה מאוד פעמים, הצוותים מקבלים הכשרות שהן ייעודיות וההתנהלות שם, כל המעטפת היא אחרת.

יפעת שאשא ביטון: לצערי אנחנו לא שם, עם כל הכבוד גם לחוק הפיקוח על המעונות שהעברנו אתמול.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים רק על השלב הראשון במהפכה הגדולה והענקית הזאת שצריך לעשות.

יפעת שאשא ביטון: כרגע, במציאות של היום, אין לנו מנוס.

ליזה רובין: אני מסכימה שהיום הפתרון הוא על ידי סיוע אישי.

ליזה רובין: אני אומרת - זה נכון לגבי אלרגיות וזה נכון לגבי מצבים אחרים, כולל כמובן הסוכרת שהדרכה לא יכולה להיות רק התפקיד של סייעת אישית של הילד.

ליזה רובין: הצוות צריך לקבל הדרכה.

ליזה רובין: הוא צריך ללמוד מה הצרכים של אותו ילד בכיתה.

ליזה רובין: צריך להיות יותר מאדם אחד שמכיר את הצרכים.

ליזה רובין: גם אם הוא לא מופקד על אותו ילד, צריכה להיות הדרכה כללית.

ליזה רובין: צריך להיות יותר מאדם אחד שיודע.

ליזה רובין: את הצד הזה אנחנו הדגשנו מאוד בהמלצות.

ליזה רובין: אני חושבת שבשל המצבים הרפואיים היותר מורכבים והיותר נדירים, צריך להיות כך.

ליזה רובין: ברור שצריך להיות פתרון כספי כדי לממן את זה אבל צריך גם איזשהו ליווי והיזון חוזר לגבי ההמלצות ולראות איך מתפקד הילד.

ליזה רובין: זה לא מספיק שאנחנו שולחים אותו למעון ונותנים סייעת אלא צריך לבחון אם הפתרון שניתן עובד ומה ההיערכות הסביבתית.

ליזה רובין: אני חושבת שאנחנו צריכים לחשוב על דרך לבנות את ההיזון החוזר הזה, שזה לא שהרופא נותן ייעוץ למשפחה ויש מערכות שהוא יכול לנסות לבחון את ההתמודדות שלהן אלא זה צריך להיות במעון.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר לך משהו.

יפעת שאשא ביטון: אני עושה רגע הבחנה.

יפעת שאשא ביטון: נכון שבסוף בסוף אני חושבת שהכי בריא מבחינת מערכת זה לשבת ולראות איזה מענים אנחנו נותנים לכלל הילדים עם כל האפיונים השונים.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני כן רוצה לעשות הפרדה כרגע בין הילדים האלרגיים שזה מענה אחד לילדים הסוכרתיים, שזה מענה אחר.

יפעת שאשא ביטון: הילדים הסוכרתיים, מעבר לסוגיה של המניעה, צריך שתהיה שגרת בדיקות שצריך לעשות גם אם הילד נראה בסדר גמור וגם אם לא קרה כלום.

יפעת שאשא ביטון: אתם מכירים את זה טוב ממני.

יפעת שאשא ביטון: הדרישה שם והטיפול הם אחרים בצורה משמעותית ממה שאנחנו נדרשים בתחומים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: זה לגבי אלרגיים או לגבי כל מחלה אחרת.

יפעת שאשא ביטון: לכן כאן גם הרבה יותר ברור וחד לבוא ולומר שאנחנו צריכים מישהו שיהיה שם בשביל הילד.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מצפה במקרה הזה מאף מטפלת שתבוא ותעשה בדיקות לאחד הילדים במספר הפעמים הנדרש במשך היום.

יפעת שאשא ביטון: איך מתרגמים את ההמלצות הטובות שלכם לשטח?

יפעת שאשא ביטון: איך מתרגמים את זה למעשה?

יפעת שאשא ביטון: מי צריך לקחת את זה ולתרגם?

יפעת שאשא ביטון: משרד העבודה והרווחה?

יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות בשיתוף משרד העבודה והרווחה?

יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות לבד?

יפעת שאשא ביטון: מי צריך לעשות את זה?

יפעת שאשא ביטון: בסוף צריך לקחת אחריות.

יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות אמור גם לקחת אחריות על הילדים.

יפעת שאשא ביטון: נכון?

יפעת שאשא ביטון: כך זה במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: אם הילדים האלה חונים במגרש של משרד העבודה והרווחה, אני חושבת שגם אתם צריכים לדרוש שיינתן מענה באותה מסגרת.

יפעת שאשא ביטון: השאלה היא מה קרה מאז.

יפעת שאשא ביטון: בתחושה שלי, הנה, אפילו את אומרת לי שאת לא יודעת אם מותר לך לשלוח את ההמלצות.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל, ההמלצות הן לא רכוש של אף אחד וזה לא צריך להיות סוד.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שלהפך, זה משהו שצריך לצאת החוצה.

יפעת שאשא ביטון: ההמלצות הוגשו לשר?

ליזה רובין: למשנה למנכ"ל.

יפעת שאשא ביטון: גם זה אומר משהו.

רויטל ליפמן שמר: הן עדיין לא המלצות לביצוע?

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: אלה המלצות.

רויטל ליפמן שמר: אנחנו צריכים להתייחס אליהן כאל המלצות ולא כטיוטה.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: יש המלצות.

יפעת שאשא ביטון: הוועדה ישבה ויש המלצות.

יפעת שאשא ביטון: השאלה מי עושה עם זה משהו.

קריאה: הייתה ועדה, ישבה הוועדה והגישה המלצות.

קריאה: השאלה אם המנכ"ל או המשנה למנכ"ל מאמץ אותן.

קריאה: הם יכולים לומר שהם לא מאמצים.

ליזה רובין: בהמלצות האלה נאמר מה צריכים הילדים.

ליזה רובין: צריכים סייעת, כמה שעות סייעת.

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: הגשתם את זה.

ליזה רובין: בואו נגיד שזה בשורה התחתונה, אבל משרד הבריאות בשיחות חוזרות אומר שזה תחום טיפול של הילד בהשגחה עליו כביכול בבית ולא חלק מהזכאות בחוק ביטוח בריאות ממלכתי, אנחנו לא מממנים את הסייעת.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת על המימון.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי לכם בתחילת הדיון.

יפעת שאשא ביטון: לא מעניין אותי מי מממן.

יפעת שאשא ביטון: מעניין אותי אם אימצו את ההמלצות, אם מישהו הסתכל ואמר, בסדר, אלה ההמלצות.

יפעת שאשא ביטון: אגב, אני בכלל לא חשבתי על אופציה כזו שהם צריכים לומר אם הם מאמצים או לא כי אם הם הושיבו את הוועדה והם ביקשו ממנה לומר את דעתה והוועדה אמרה את דעתה, צריך להתייחס לזה בהתאם.

יפעת שאשא ביטון: אתם הגשתם המלצות.

יפעת שאשא ביטון: צריך לאמץ את זה, או משרד הבריאות או משרד הרווחה או גם וגם.

יפעת שאשא ביטון: נכון?

יפעת שאשא ביטון: יש כבר מסמך.

יפעת שאשא ביטון: סוף סוף אנחנו יכולים לומר שאנחנו אחרי עבודת הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: מה קורה עם זה?

יפעת שאשא ביטון: זה נמצא כמשהו שאפשר למסגר ולתלות או שזה משהו שאנחנו לוקחים ועושים אתו משהו?

ליזה רובין: מישהו צריך למצוא מקור מימון.

יפעת שאשא ביטון: מי זה המישהו הזה?

ליזה רובין: לטענת משרד הבריאות זה תפקיד של מי שנותן את הטיפול לילדים, מי שמשגיח על הילדים.

יפעת שאשא ביטון: קרי, משרד העבודה והרווחה.

יפעת שאשא ביטון: מה משרד העבודה והרווחה טוען?

חגי ראובן פורגס: יש המלצות וההמלצות יובאו ליישום ונמצא את המנגנון הנכון ליישם אותם.

יפעת שאשא ביטון: הללויה.

יפעת שאשא ביטון: מתי זה יהיה?

חגי ראובן פורגס: המקור התקציבי לא אמור לעניין את האזרח.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: מתי זה יקרה?

אפרת טיש: ההמלצות כן הועברו אליכם?

חגי ראובן פורגס: כן.

חגי ראובן פורגס: בטח.

חגי ראובן פורגס: אנחנו שותפים בדיון הזה.

חגי ראובן פורגס: בסוף יש מנגנון שייקבע וייקבע המקור התקציבי אם יידרש וייקבע המנגנון וייקבע התהליך, בדיוק כמו שקרה באלרגיות.

יפעת שאשא ביטון: מתי?

יפעת שאשא ביטון: באלרגיות עוד לא קורה כלום.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק מתקדמים בצעדים קטנים.

אפרת טיש: הוועדה המליצה כבר מזמן.

אפרת טיש: אנחנו כבר באמצע השנה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים את זה.

יפעת שאשא ביטון: כבר אמרתי.

חגי ראובן פורגס: יש דברים שצריכים לבדוק אותם בין המשרדים.

חגי ראובן פורגס: זה לא בוא נוציא נייר ונשלח.

חגי ראובן פורגס: זה תהליך לא פשוט.

יפעת שאשא ביטון: זה לא נייר ונשלח אבל צריך להיות פרקטיים.

חגי ראובן פורגס: המשרדים בשיח ואנחנו מאוד רוצים שזה יקרה מהר.

יפעת שאשא ביטון: תוך חודש נדע מה קורה עם הילדים?

יפעת שאשא ביטון: אגב, מה קורה איתם היום?

יפעת שאשא ביטון: הם מגיעים ואין להם שום מענה?

חגי ראובן פורגס: יש מענה.

יפעת שאשא ביטון: מה המענה?

ורד כרמון: המענה הוא לא מענה מלא.

ורד כרמון: אני ברווחה אבל בתחום של ילדים בסיכון.

ורד כרמון: עד היום, לפני שהתחילו להתכנס, אנחנו היחידים שעסקנו בתחום של סייעות וגם הצפנו את נושא האלרגיות.

ורד כרמון: אנחנו יכולים לתת להם מענה אבל הוא לא לפי הנחיות של משרד הבריאות.

ורד כרמון: אנחנו לא נותנים את המענה הרפואי של הבדיקות הרפואיות באמצעות הסייעת, מה שדורש מההורים לבוא ולעשות את הבדיקות כי לא המטפלות ולא הסייעות עושות אותן.

יפעת שאשא ביטון: שביל מה אני צריכה את הסייעת אם היא לא יודעת לתת את המענה?

יפעת שאשא ביטון: זה ברכה לבטלה.

ורד כרמון: אני אענה.

ורד כרמון: כשאנחנו אומרים שזה לא בתחום הסייעות ואנחנו לא נותנים, אנחנו מקבלים פנייה מהכנסת בכל זאת לאשר את מה שאנחנו יכולים לתת.

ורד כרמון: זה המצב היום.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מקבלת את האמירה הזאת ואני אומר לך למה.

יפעת שאשא ביטון: משרד העבודה והרווחה כאילו בא בגישה של אנחנו לא נותנים פתרון, אז לא ניתן כלום.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שאתם תתנו גם את הכלום הזה כי אתם תבינו שאתם לא יכולים למשוך את הידיים שלכם.

יפעת שאשא ביטון: זאת הסיבה שאנחנו פונים אליכם ואני לא מאמינה בפתרון הזה.

ורד כרמון: גם אני לא.

יפעת שאשא ביטון: אמרת את זה המון פעמים והוא כתוב בכל מקום.

יפעת שאשא ביטון: חקוק בסלע.

יפעת שאשא ביטון: אבל די, הגיע הזמן שנתעורר ונתחיל לתת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רק מדברים.

יפעת שאשא ביטון: כולנו יודעים מה צריך לעשות ואף אחד לא עושה.

יפעת שאשא ביטון: בסוף בסוף אנחנו לא מגיעים למקום שבו כבר יש את המסמך, כבר יש את ההנחיות לשטח וכבר מצאו מה התקציב ואז יוצאים לדרך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא שם.

ורד כרמון: כמו שחגי אמר, ואני אתו, אני חושבת - אנחנו באמת ישבנו יחד בוועדה - שהכיוון הוא באמת למצוא את המנגנון המתאים.

יפעת שאשא ביטון: מתי?

יפעת שאשא ביטון: מתי?

יפעת שאשא ביטון: הילדים האלה גדלים.

יפעת שאשא ביטון: הם עוד מעט כבר מבוגרים סוכרתיים.

ורד כרמון: אני מסכימה אתך.

יפעת שאשא ביטון: מתי?

חגי ראובן פורגס: אנחנו עובדים על זה.

חגי ראובן פורגס: אני לא יודע להתחייב על לוח זמנים.

חגי ראובן פורגס: אנחנו עובדים על זה.

יפעת שאשא ביטון: אתם חייבים.

יפעת שאשא ביטון: חגי, תקשיב, אני כל הזמן אומרת שמה שאנחנו לא שמים לו לוח זמנים, לא יקרה כי אנחנו לא מחויבים לכלום ואנחנו יכולים פשוט לזרום ומכוח האנרציה אתה יודע, מה שיסתדר, יסתדר, ומה שלא יסתדר, לא יסתדר.

יפעת שאשא ביטון: תתכנסו כאן בעוד כמה חודשים או בעוד שנה עם יושבת ראש חדשה או יושב ראש והאנשים האלה יישארו, מסכנים, אותם אנשים וימשיכו לדבר אתכם ואולי קדנציה אחר כך תגיעו למשהו.

יפעת שאשא ביטון: די.

יפעת שאשא ביטון: זה ברמה של מעליב.

יפעת שאשא ביטון: לא מעליב אותי אלא את האנשים שיושבים כאן.

יפעת שאשא ביטון: מעליב את ההורים, מעליב את הילדים שנמצאים שם בשטח, שלא מקבלים את מה שמגיע להם.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה הכי כואב?

יפעת שאשא ביטון: שאני יודעת שאתה יודע מה צריך ואני יודעת שאתה רוצה בדיוק כמונו שיהיה פתרון.

יפעת שאשא ביטון: אז יאללה, אולי גם אתם צריכים להתחיל לדפוק קצת על השולחנות שם ולומר, חברים, אלה חיים ומוות של ילדים.

יפעת שאשא ביטון: נקודה.

יפעת שאשא ביטון: אין לזה שום פרשנות אחרת.

יפעת שאשא ביטון: שמישהו שם יתעורר.

אבי פרץ: הם ממילא מממנים את זה.

יפעת שאשא ביטון: לפני שההורים מדברים, אני צריכה להקריא משהו לפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: חגי, אני שמה מבטחי בך.

יפעת שאשא ביטון: הם שמים בבג"ץ ואני שמה בך כי אני באמת מאמינה שאתם יכולים להביא את השינוי הזה.

יפעת שאשא ביטון: אתם חייבים לעשות שינוי.

יפעת שאשא ביטון: אתם חייבים להיכנס לסד זמנים ונוכל לדעת מה קורה.

יפעת שאשא ביטון: אם לא, נמצא את עצמנו לפני פתיחת שנה, בעוד כמה חודשים, באותה נקודה.

חגי ראובן פורגס: נעשה את כל המאמצים ביחד, כל המשרדים, לעשות את זה כמה שיותר מהר.

חגי ראובן פורגס: אני לא יודע לומר לך לוחות זמנים.

חגי ראובן פורגס: בסוף אלה הכרעות של אנשים גדולים וחשובים ממני.

חגי ראובן פורגס: אנחנו על זה.

יפעת שאשא ביטון: באמת הם שולחים את חגי ואת ורד שצריכים לתת את התשובה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה כאן את שני השרים.

אפרת טיש: אנחנו היינו אצל שר הרווחה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה כאן את שני השרים.

ורד כרמון: אולי גם את האוצר.

ורד כרמון: חלק מהעניין זה האוצר.

יפעת שאשא ביטון: אל תדאגי.

יפעת שאשא ביטון: האוצר לא נותן כסף סתם.

יפעת שאשא ביטון: המשרד צריך לבוא עם תכנית.

יפעת שאשא ביטון: אני ניהלתי את כל הסיפור של התקציב של חוק הפיקוח.

יפעת שאשא ביטון: זה מאוד קל לומר האוצר.

יפעת שאשא ביטון: קל כי זה זורק את האחריות.

יפעת שאשא ביטון: בסוף יושבים, בונים תכנית ובאים לאוצר ואומרים אדוני האוצר, אנחנו צריכים את זה, לנו יש איקס ואנחנו צריכים ואי.

יפעת שאשא ביטון: כך זה עובד.

יפעת שאשא ביטון: בינתיים אין שום תכנית ואף אחד לא יודע מה הוא רוצה וגם לא יודעים להתחייב ללוחות זמנים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה גם להקל עליכם קצת.

יפעת שאשא ביטון: ברמה האישית אני מעריכה את זה שאתם מגיעים פעם אחר פעם וחטפים לא מעט אבל בסוף אתם השליחים.

יפעת שאשא ביטון: צריך להגיד גם את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה כאן את השרים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה את שר העבודה והרווחה והשירותים החברתיים ואני רוצה את שר החינוך בדיון הבא אותו נקיים.

קריאה: הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: ואת שר הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נושיב אותם ונראה מה קורה.

יפעת שאשא ביטון: אגב, גם במערכת החינוך אנחנו עדיין לא במנוחה ובנחלה.

יפעת שאשא ביטון: אולי כשהם שלושתם ישבו כאן, נצליח לראות את ההתגייסות.

יפעת שאשא ביטון: אולי כל אחד מהם ירצה להראות כמה הוא כן רוצה ומרוויח מזה.

רויטל ליפמן שמר: שנת בחירות.

יפעת שאשא ביטון: כל הקלפים לטובתנו.

יפעת שאשא ביטון: שלושת השרים האלה בדיון הבא.

אבי פרץ: אם זה יקרה לפני בחירות, אז כן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעשה את זה בחודש הקרוב.

יפעת שאשא ביטון: ההורים רוצים לומר משהו?

יפעת שאשא ביטון: בגלל שההורים מדברים, אני צריכה להקריא משהו לפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או יעלה הצורך יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים עליהם דובר בדיון או חלקים מסוימים מתוך דברים שנאמרו לפרוטוקול ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים או ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לו נזק או לזולתו.

יפעת שאשא ביטון: אני גם אומרת לכם שהדיון הוא משודר ומוקלט באינטרנט, כך שגם תיקחו אחריות אתם על הפרטים שאתם אומרים.

יפעת שאשא ביטון: אל תחשפו פרטים של ילדים וגם לא פרטים מזהים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מחויבים בכך על פי חוק.

יפעת שאשא ביטון: תחליטו מי מכם מדבר ובבקשה, לא לחזור על דברים שנאמרו.

אפרת טיש: לא לחזור אבל לחדד.

אפרת טיש: אמרת שבעצם יתקיים דיון נוסף ואליו נביא את השרים.

אפרת טיש: אני מקדמת זכויות באגודה לסוכרת נעורים.

אפרת טיש: נפגשנו עם שר הרווחה עוד לפני שהוועדה התכנסה כדי שיתמוך בהחלטות באשר הן.

אפרת טיש: ההחלטות באמת פורסמו מזמן.

אפרת טיש: ההורים היו כל כך אופטימיים שהשנה הזו כבר תתחיל עם הברור מאליו, שבאמת צריכה להיות סייעת כי ילד בן שנה לא יכול לבדוק לא את רמות הסוכר ולא לתת אינסולין.

אפרת טיש: הנוסחה של איך זה מיושם, הרי ניתנת כבר שנים, מגיל ומעלה.

אפרת טיש: זאת אומרת, אין כאן הרבה מה ללמוד.

אפרת טיש: זה תקוע אך ורק בגלל כסף.

יפעת שאשא ביטון: סליחה שאני שואלת אותך בצורה כזאת אבל איך את יודעת שזה תקוע בגלל כסף?

יפעת שאשא ביטון: הם עוד לא ישבו ולא הכינו תכנית.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר לך למה אני אומרת את זה, כי הכי קל לבוא ולומר שאין תקציב.

יפעת שאשא ביטון: אין תקציב, בואו נתקפל כולנו, נסגור את הדיון ונלך הביתה.

אפרת טיש: אבל יש החלטה.

יפעת שאשא ביטון: החלטה של מי?

אפרת טיש: של הוועדה הבין-משרדית.

יפעת שאשא ביטון: יופי.

יפעת שאשא ביטון: אז שר העבודה והרווחה אימץ את ההחלטות?

יפעת שאשא ביטון: הם ישבו וגיבשו את הדרך?

יפעת שאשא ביטון: אומר לך כאן נציג משרד העבודה והרווחה שהם עוד עובדים על זה, שהם אפילו לא יודעים להתחייב ללוחות זמנים.

יפעת שאשא ביטון: אז אם הם לא יודעים להתחייב ללוחות זמנים, שיתכבד השר לבוא לכאן ויגיד לנו מה הוא מתכוון לעשות כדי שכן יהיו לוחות זמנים, כדי שכן יהיה ביצוע, ואם חסר לו כסף, אין בעיה, שיכין תכנית ויגיד כמה כסף חסר לו.

יפעת שאשא ביטון: לבוא ולפטור אותם בזה שאין תקציב, אז לשם מה אנחנו יושבים כאן?

אפרת טיש: זה לא עניין של לפטור אותם.

אפרת טיש: זה באמת לקיחת אחריות והחלטה.

אפרת טיש: אבל גם הדבר הזה שנגרר, בינתיים האבחונים בסוכרת בדומה למחלות אחרות הם לא מאובחנים בתחילת השנה.

אפרת טיש: זאת אומרת, גם עכשיו, וגם פנינו אליכם, אבחונים חדשים כאשר ילדים נמצאים בגן ונאלצים - לא רק בגלל המשבר של אבחון המחלה – לעזוב את הגן כי אין סייעת.

אפרת טיש: הולכים ללשכות רווחה ונאמר שהם לא יכולים לקבל מענה.

אפרת טיש: יש גם את המשבר של האבחון וגם מאותו יום ילד צריך להפסיק ללכת לגן.

אפרת טיש: ההמתנה הזאת היא בלתי אפשרית.

אפרת טיש: הורים מפסיקים לעבוד ונשארים עם הילד בבית.

אפרת טיש: זה המצב הקיים.

יפעת שאשא ביטון: נכון, וצריך לתקן אותו.

יפעת שאשא ביטון: אגב, הילדים הסוכרתיים היום בכלל לא מקבלים סייעות?

יפעת שאשא ביטון: הם בדרך כלל מקבלים אפילו לארבע שעות.

יפעת שאשא ביטון: נכון?

רויטל ליפמן שמר: מקבלים לארבע שעות.

אפרת טיש: להשגחה.

אפרת טיש: אסור להם לעשות פעולות רפואיות.

יפעת שאשא ביטון: בקיצור, סתם.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי את זה פעם והתחרטתי אבל אני אומר את זה שוב ואחר כך אני אתחרט.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאנחנו עסוקים בכסת"ח.

אבי פרץ: זה אפילו יותר גרוע, כי מה הם עושים?

אבי פרץ: הם שולחים סייעת, משלמים לה ואומרים לה שהיא רק תשגיח ואסור לה לבדוק.

יפעת שאשא ביטון: למה אני צריכה אותה כדי להשגיח?

אבי פרץ: אם היו מאפשרים לסייעת לעבור הדרכה, לפחות בארבע שעות האלה היה שקט.

אבי פרץ: לא היה נותן פתרון נהדר אבל היה נותן 50 אחוזים פתרון.

אבי פרץ: אתם כבר שולחים מישהי, כבר משלמים לה, מגייסים אותה, אתם כבר עושים את הכול ואתם אומרים לה לא לבדוק.

אסתי אשל: במסגרות הפרטיות, הן כן יכולות.

אסתי אשל: נכון?

אסתי אשל: אם אתה מגייס סייעת, היא כן יכולה להזריק ולבדוק?

אבי פרץ: אני אתן לך הסבר על זה.

אבי פרץ: במקרה אני מכיר שתי משפחות שגרות בתל אביב.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה.

יפעת שאשא ביטון: לא רלוונטי.

אבי פרץ: הן משלמות לסייעת פרטית.

יפעת שאשא ביטון: זה כי המשפחות משלמות.

אבי פרץ: תקשיבו עד הסוף.

אבי פרץ: כדי לבדוק בדיקת דם, היא יוצאת החוצה מהגן למדרכה, בודקת וחוזרת חזרה לגן.

אבי פרץ: אם היא צריכה להזריק, היא יוצאת החוצה, מחוץ לגבולות הגן, מזריקה וחוזרת חזרה לגן.

יפעת שאשא ביטון: בקיצור, ביזיון.

יפעת שאשא ביטון: באמת ביזיון מה שקורה שם.

אבי פרץ: אין לה ביטוח בתוך הגן אלא יש לה ביטוח רק כשהיא במדרכה מחוץ לגן.

יפעת שאשא ביטון: שערורייה.

אבי פרץ: אני רוצה להזכיר לכולם שזה ילד או ילדה בני שנה ואנחנו מדברים על חורף, על גשם ועל שמש.

יפעת שאשא ביטון: גם אם נעים בחוץ ואפשר לשבת בדשא, עצם זה שצריך לצאת החוצה בשביל לעשות את המינימום הזה, בעיני זאת שערורייה.

יפעת שאשא ביטון: זה מעיד על המקום הכול כך נמוך שאנחנו נמצאים מבחינת המענים שאנחנו נותנים לילדים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אני באמת חושבת, ואני מרגישה שצריך להיות כאן איזשהו מפץ כדי שהאנשים פשוט יתעוררו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נזמן את השר שיהיה כאן בדיון הבא ונשמע.

אבי פרץ: עוד דבר שאני מתאפק מלומר מאז דיברה חברת הכנסת נחמיאס ורבין.

אבי פרץ: אני פשוט לא מצליח להפנים למה אנחנו צריכים ללכת לבג"ץ.

אבי פרץ: למה אנחנו צריכים להגיע לרשות השופטת כשיש לנו בדרך את הרשות המבצעת ואת הרשת המחוקקת.

אבי פרץ: הרי כולם יודעים כאן לתת את הפתרון.

אבי פרץ: זאת אומרת, זה לא שעכשיו בג"ץ הוא רופא והוא ידע לתת את הפתרון.

אבי פרץ: כאן כולם יודעים, גם בשולחן הזה וגם במשרדי הממשלה המכובדים, כולם יודעים מה צריך לעשות.

אבי פרץ: אני אפילו לא חושב שזו בעיה של כסף כי אני שומע שהם מוציאים חלק גדול מהכסף.

אבי פרץ: יש פה רק עניין של רצון טוב וחמלה.

אבי פרץ: הם יכולים בתוך שבועיים לסיים את זה.

אבי פרץ: באמת.

אבי פרץ: זה העניין.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אתה רק מחזק את הדברים שאמרתי לגבי הנושא של בג"ץ.

כרמית פולק כהן: סליחה, אני חייבת לצאת לדיון אחר בוועדת הקליטה ולכן אני אתייחס ברשותך למה שעוד לא נאמר.

כרמית פולק כהן: קודם כל, לגבי מה שנאמר.

כרמית פולק כהן: אנחנו יושבים אצלך בדיון אחרי דיון וכל פעם שומעים את אותו הדבר וכל פעם גם אני מוצאת את עצמי אומרת את אותו הדבר וזה כבר הפך להיות מגוחך.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: את לא תאמרי עכשיו את אותו הדבר כי אנחנו גם רוצים לעבור לחינוך.

כרמית פולק כהן: את יודעת שגם אנחנו מסכימים שהסייעות בסופו של דבר, הן לא הפתרון.

כרמית פולק כהן: קראתי את מה שהעליתם בחומרי רקע ואני רואה באמת את הדברים הנפלאים שכתובים, את התכנית המדהימה שכתובה שם, ואני אומרת שאם התכנית הזאת לא תתחיל לצאת לפועל, אם מישהו לא יתחיל להוציא אותה לפועל, אז היכן נהיה בספטמבר הבא?

כרמית פולק כהן: זה הפחד.

כרמית פולק כהן: איפה נהיה בספטמבר הבא.

יפעת שאשא ביטון: באותו מקום.

כרמית פולק כהן: כן.

כרמית פולק כהן: זה מזכיר לי את הדיונים על שכחת ילדים ברכב ואת כל הדיונים האלה שאתה אומר שזה הזמן, קדימה.

יפעת שאשא ביטון: שם לכל הפחות הצלחנו לפרוץ קצת.

כרמית פולק כהן: נכון.

כרמית פולק כהן: הלוואי שגם כאן זה יהיה.

כרמית פולק כהן: בהקשר של הילדים הסוכרתיים.

כרמית פולק כהן: הדבר שהכי חרה לי בכל הדברים שנאמרו כאן, מעבר לזה שזה אבסורד שאי אפשר לתאר אותו, שנותנים סייעת והיא לא יכולה בעצם לתת את המענה שהיא אמורה לתת, ואז מה זה אומר?

כרמית פולק כהן: מי שעשיר יכול לקבל סייעת שתעזור לילד שלו?

קריאה: כן.

יפעת שאשא ביטון: יכול לקבל סייעת ולבדוק את הילד במדרכה.

כרמית פולק כהן: בעיני זה מזעזע.

כרמית פולק כהן: לא יכול להיות שמדינה תנציח את הפערים האלה.

כרמית פולק כהן: בהקשר של משרד החינוך, אני לא יודעת מה הולך להיאמר כאן אבל אני מאוד מקווה שבאמת הולכים לצאת לאיזושהי תכנית ושאנחנו לא נראה שמבטלים את הסיפור של הסייעות בלי שהייתה איזושהי תכנית שהיא מקיפה ושהיא נותנת מענה כדי שילדים לא יוותרו ללא מענה.

כרמית פולק כהן: שוב, סליחה שאני יוצאת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוברים למשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר אחרי הדיונים הרעיוניים.

יפעת שאשא ביטון: היום נתתי לאנשים להתייחס כי נפגשנו אחרי הרבה זמן יחסית ורציתי לאפשר להם לשחרר קצת.

יפעת שאשא ביטון: אבל דיוני המעקב הם מאוד מאוד שיטתיים כי אנחנו כבר אחרי כל הבעת התסכול.

יפעת שאשא ביטון: אם יש לך מה להוסיף, בבקשה אבל ממש בקצרה.

לילך בר: אני לא אחזור על מה שנאמר.

לילך בר: אני רכזת פורום הארגונים והורים למען ילדים עם מוגבלות.

לילך בר: הוועדה המשרדית, המנדט שלה היה לדבר בנוסף על הסוכרתיים, על פעוטות עם צרכים רפואיים מורכבים.

לילך בר: היא דנה בהם והיא נתנה המלצות גם לגביהם.

לילך בר: מדובר על קבוצה מאוד קטנה של פעוטות, עשרות בודדות, שהצרכים שלהם בהרבה מובנים הם דומים לצרכים של ילדים עם סוכרת וגם המענים שהמליצו עליהם.

לילך בר: יש פעוטות שזקוקים להשגחה אבל יותר שעות ממה שהיום ויש פעוטות שזקוקים לסייעת שתוכל לעשות התערבות פולשנית.

לילך בר: אנחנו סומכים ידינו על ההמלצות של הוועדה ומבקשים להתייחס גם לקבוצה המאוד קטנה של הפעוטות האלה שכיום הם בבית ללא מענה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על ההערה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נגיע להתמודד גם עם זה.

רויטל ליפמן שמר: אפשר לבקש שמשרד הבריאות ייתן את ההמלצות?

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: סליחה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שמשרד החינוך יציג.

יפעת שאשא ביטון: פורמלית סיימנו את הדיון אבל עדיין יש לנו את משרד החינוך שמאוד חשוב לשמוע אותו.

עירית ליבנה: משרד החינוך.

עירית ליבנה: בשנה הזאת, לא השתנה.

עירית ליבנה: לצערנו לא השתנה.

עירית ליבנה: אנחנו מנסים למצוא איזשהו מתווה משותף.

עירית ליבנה: אנחנו יושבים עם כל הגורמים ביחד וגם עם כל גורם לחוד כדי לראות איך מגיעים לאיזשהו מענה.

עירית ליבנה: לכן אני לא יכולה לומר שיש איזשהו שינוי.

עירית ליבנה: השינוי המהותי הוא שאנחנו עובדים חזק על הנושא של הטמעת חוזר מנכ"ל וכאשר דיברו כאן על מהי הדרכה, 90 אחוזים מזה זאת באמת ההדרכה שחוזר מנכ"ל מדבר בדיוק על גודל השילוב דרך הגדרת האזור, דרך כל המרכיבים, כי זה מה שחשוב.

עירית ליבנה: אנחנו מודים ואנחנו עובדים מדהים עם עמותת יה"ל שבאמת עושים הדרכות.

עירית ליבנה: אנחנו נערכים לקחת מכרז אחד שלנו ולעשות לו קצת שיפטינג בגבולות החוק כדי שכן ניקח את זה יותר לעומק.

עירית ליבנה: ניכנס לבתי ספר שם לומדים הילדים האלרגיים הצעירים יותר ונגדיל הלאה.

עירית ליבנה: המכרז הזה יתפרסם לקראת שנה הבאה, אז כבר הנושא של אלרגיות יהיה מובנה בתוכו יותר.

עירית ליבנה: דרך אגב, כיתות י', בסילבוס של עזרה ראשונה שלהם, הם מקבלים על הנושא כי גם בבתי הספר העל יסודיים יש ילדים שהם אלרגיים ואז החברים שלהם בכיתות י' ידעו.

עירית ליבנה: אנחנו באמת מנסים להגיע לפתרון הולם.

עירית ליבנה: הקשיים שלנו, ואנחנו יכולים לדבר עליהם.

יפעת שאשא ביטון: יש לכם רק בעיה אחת שקוראים לה הסתדרות המורים.

יפעת שאשא ביטון: תכף נשמע גם אותם.

יפעת שאשא ביטון: בואו נגיד את האמת.

יפעת שאשא ביטון: יש בעיה אחת.

יפעת שאשא ביטון: יש תכנית, יש מתווה, אנחנו יודעים בדיוק מה אנחנו רוצים, אנחנו יודעים בדיוק מה צריך אבל יש אנשים במערכת או אישה במערכת שלא מתאים לה שזה ייכנס.

יפעת שאשא ביטון: נכון?

יפעת שאשא ביטון: מאיר, מה שלומך?

מאיר אסרף: תודה.

מאיר אסרף: משרד החינוך סיים?

עירית ליבנה: לא.

יפעת שאשא ביטון: אני מעבירה אליך את השרביט רק להתייחס לנקודה הזאת.

מאיר אסרף: אנחנו לא חלק מהבעיה.

מאיר אסרף: אנחנו חלק מהפתרון, בניגוד למה שנאמר.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה.

מאיר אסרף: אנחנו חלק מהפתרון כי אנחנו דאגנו פעם ראשונה והכרזנו סכסוך עבודה, היינו הראשונים להתייצב ולהכריז סכסוך עבודה.

יפעת שאשא ביטון: סכסוך עבודה הוא לא פתרון.

מאיר אסרף: זה כן פתרון.

מאיר אסרף: כאשר ביטלו את המענים לילדים אלרגיים, היינו הראשונים להתערב.

מאיר אסרף: אנחנו פועלים בשיתוף פעולה עם יה"ל.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר לך את זה עוד פעם ואמרתי את זה גם לפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: המענה שיש היום הוא פיקציה.

יפעת שאשא ביטון: כולנו עובדים על עצמנו.

יפעת שאשא ביטון: הנה, אני אומרת לך את זה וזה רשום בפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נותנים את זה כדי שלהורים יהיה שקט כשהם יתרגלו שזה מה שיש.

יפעת שאשא ביטון: אבל ההורים לא יודעים שזה לא באמת המענה כי הילד לא אלרגי שעתיים ביום וגם לא שלוש שעות ביום אלא הוא אלרגי יותר.

יפעת שאשא ביטון: אם הוא יודע להסתדר בכל ארבע השעות האחרות, אז אולי הוא גם יכול היה להסתדר בשלוש השעות האלה, אבל אנחנו יודעים שאם היינו מערכת מתוקנת, היינו נותנים מעטפת הרבה יותר גדולה.

יפעת שאשא ביטון: השאלה היא איך אתם עוזרים לנו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא רוצים לכפות כלום.

יפעת שאשא ביטון: איך אתם עוזרים לנו להיכנס למהלך.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר לך ביושר שיש הרבה מאוד מסגרות חינוך, הרבה מאוד, גם בתי ספר וגם גנים, שעושים את זה בצורה מרגשת.

יפעת שאשא ביטון: באמת.

יפעת שאשא ביטון: מרגשת.

יפעת שאשא ביטון: כי יש שם אנשים שמשוגעים לדבר ויש שם נשמות טובות.

מאיר אסרף: הם חברים בהסתדרות המורים.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: לכן אני אומרת לך.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שצריך לומר ביושר.

יפעת שאשא ביטון: יש מנהלות שיש להן נשמה של אנשי חינוך ומורים שיש להם נשמה של אנשי חינוך ולא מעניין אותם עכשיו לא מה יפה בן-דוד תגיד ולא מה שר החינוך רוצה אלא מה נכון כדי לתת את המענה לילדים שלה שבאים כל בוקר למקום שהיא מנהלת אותו והם עושים את זה טוב.

יפעת שאשא ביטון: אם הם עושים את זה טוב, כולם יכולים לעשות את זה טוב.

מאיר אסרף: אני יכול להגיב?

יפעת שאשא ביטון: כן.

מאיר אסרף: כפי שציינתי בתחילת הדברים, הסתדרות המורים היא חלק מהפתרון ולא חלק מהבעיה.

מאיר אסרף: ציינת עובדי הוראה שנותנים ובאים ומשקיעים ומגדילים ראש ועושים דברים.

מאיר אסרף: אנחנו לא עומדים בדרכם.

מאיר אסרף: אנחנו ממש לא עומדים בדרכם.

מאיר אסרף: להפך.

מאיר אסרף: מכאן אני מברך אותם.

מאיר אסרף: כל מי שפועל לטובת תלמידיו, אנחנו מברכים.

יפעת שאשא ביטון: אבל?

מאיר אסרף: אני עומד על כך.

מאיר אסרף: כשאת טוענת שיפה בן-דוד, יפה בן-דוד עושה את תפקידה ותפקידה הוא לייצג את עובדי ההוראה ולדאוג לזכויותיהם.

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: זה לגיטימי.

יפעת שאשא ביטון: אני עושה את תפקידי שהוא לדאוג לילדים.

מאיר אסרף: לא.

מאיר אסרף: אפשר לאזן.

מאיר אסרף: תפקידך הוא לאזן גברתי.

מאיר אסרף: כאשר פוגעים בזכויותיהם של עובדי הוראה, כאשר מגיעים לפתרונות באמצעות עובדי הוראה, שוללים פתרונות אחרים ומטילים אחריות ומטילים מטלות נוספות על עובדי הוראה שלא בהסכמה, זה תפקידנו לעמוד ולהגיד לא.

יפעת שאשא ביטון: מה המטלה?

יפעת שאשא ביטון: מאיר, בוא נגיד מה המטלה.

יפעת שאשא ביטון: מה זה הקשקוש הזה?

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול אותך שאלה.

יפעת שאשא ביטון: ילד עכשיו רץ במדרגות ונפל.

יפעת שאשא ביטון: תפקידה של המורה, כן או לא?

מאיר אסרף: כל איש חינוך יטפל בכל אירוע מיידית בכל אירוע פתאומי.

יפעת שאשא ביטון: שאלתי אם זה תפקידם או לא.

יפעת שאשא ביטון: לא כתוב להם את זה בסילבוס.

מאיר אסרף: זה חובתו האנושית.

יפעת שאשא ביטון: מה זה אירוע פתאומי?

יפעת שאשא ביטון: ילדים לא פתאום נופלים.

יפעת שאשא ביטון: הילדים נופלים כל הזמן.

יפעת שאשא ביטון: הילדים נפצעים כל הזמן.

יפעת שאשא ביטון: לילד פתאום יורד דם מהאף, הוא מקבל פתאום חום, וילד פתאום מפתח אלרגיה גם בלי שלפעמים ידעו שיש לו אלרגיה.

יפעת שאשא ביטון: הכול זה פתאום.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מכירה איש חינוך שיעמוד שם ויגיד לא, זה לא התפקיד שלי לטפל בילד הזה.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני כן מכירה אנשי חינוך שיגידו שהם רוצים לעזור לילד הזה ואין להם כלים.

יפעת שאשא ביטון: אתה מדבר על איזון וזה האיזון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לבוא לאנשי ההוראה ולומר להם שאנחנו ניתן להם את הכלים להתמודד עם משהו שהוא שגרה.

יפעת שאשא ביטון: להיות אלרגי זה לא איזו מחלה שכוחת אל.

יפעת שאשא ביטון: זה הפך להיות נורמה.

יפעת שאשא ביטון: כל כך הרבה ילדים, ואנחנו נראה את האוכלוסייה הזאת, ואת אמרת שזה גדל פי שלוש, הולכת וגדלה גם בשנים הקרובות.

יפעת שאשא ביטון: אם כן, זה חלק.

יפעת שאשא ביטון: זה כמו שמטפלים בחום, אפשר לטפל בילד עם אלרגיה והגיע הזמן שנהיה פתוחים.

מאיר אסרף: עדיין גברתי אני אומר שאנחנו לא נסכים שיטילו שום מטלה או אחריות נוספת וזו העמדה של הסתדרות המורים.

מאיר אסרף: אני אומר איך אנחנו נכנסים כחלק מהפתרון.

יפעת שאשא ביטון: איפה הפתרון?

מאיר אסרף: אנחנו חלק מהפתרון.

יפעת שאשא ביטון: הפתרון הוא שתביאו לנו עוד כמה סייעות כדי שיעזרו לנו קצת לתייק את הדפים.

מאיר אסרף: לא.

מאיר אסרף: ממש לא.

יפעת שאשא ביטון: יעזרו לנו להשתיק את הילד שהוא בעייתי.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את זה.

מאיר אסרף: אני חושב שזה זלזול בתפקידן של הסייעות וזה לא נכון.

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה שאני אתן לך דוגמאות חיות?

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את המערכת.

מאיר אסרף: אם המערכת לא יודעת להביא סייעות, שתעלה את השכר של הסייעות.

יפעת שאשא ביטון: מה זה קשור?

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה אותן בכלל.

יפעת שאשא ביטון: אני לא צריכה לוויינים בתוך בית הספר.

מאיר אסרף: אני חושב שכן צריך.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה יקרה בעוד כמה שנים?

יפעת שאשא ביטון: יהיו יותר אנשי צוות מאשר תלמידים כי יש גם את המורה, גם את המנהלת, גם את הסייעות שנמצאות מתוקף בית ספר וגם את הסייעות הרפואיות.

יפעת שאשא ביטון: רק מבוגרים יהיו שם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא צריכים אותן.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת למה המערכת צריכה אותן ואתה יודע מה?

יפעת שאשא ביטון: גם מורים שיושבים ושומעים אותי עכשיו, ואולי כלפי חוץ יכעסו, בלב שלהם הם יודעים שזה בדיוק בגלל זה.

יפעת שאשא ביטון: כי זה נוח שיש עוד איש צוות בתוך המערכת, וזה נוח שיש עוד מישהו שעוזר לנו בתוך כל הלחץ.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שזה מה שקורה ויש לי עדויות חיות של סייעות שמושיבים אותן, ששואלות אותי האם מותר למורה לבקש מהן לתייק לה את הדפים, האם מותר למורה לבקש מהן לצאת לעזור בכיתה אחרת כי המורה לא נמצאת.

יפעת שאשא ביטון: התשובה היא לא.

מאיר אסרף: לא בגלל זה יצאנו לסכסוך עבודה.

מאיר אסרף: יצאנו לסכסוך עבודה כי באמת אין מענה.

יפעת שאשא ביטון: אתם המענה.

מאיר אסרף: לא.

יפעת שאשא ביטון: אמרתם שאתם חלק מהפתרון.

מאיר אסרף: אנחנו לגמרי חלק מהפתרון.

יפעת שאשא ביטון: איפה הפתרון?

מאיר אסרף: המענה הזה, לילד שיש מולטי אלרגיה, צריך שתהיה לו סייעת.

יפעת שאשא ביטון: אתם לא מדברים על ילדים מורכבים.

מאיר אסרף: למה לא? את זה ביטלו.

יפעת שאשא ביטון: לילדים המורכבים מאוד אנחנו אמרנו שצריך להינתן פתרון בהתאם אבל לא כל הילדים שמקבלים סייעת הם ילדים שהם מאוד מאוד מורכבים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מדברת על הלחץ שיש היום על המערכת ועירית חווה אותו חדשות לבקרים כי כולם מפעילים לחץ שיהיה שם סיוע.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לך עוד משהו.

יפעת שאשא ביטון: הילד לא מסיים להיות אלרגי בכיתה ב' ובכיתה ג' פתאום הוא יכול להתמודד לבד.

יפעת שאשא ביטון: לכן אני אומרת שאם במדינות אחרות המורים הם אנשי חינוך והם יודעים לתת את הפתרונות אין האוס והם עושים את זה בחיוך ובאהבה, גם במדינת ישראל יש הרבה מאוד נשמות טובות במערכת שיודעות ויכולות לעשות את זה.

מאיר אסרף: והסתדרות המורים שומרת עליהם.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: הסתדרות המורים צריכה לא להפריע.

יפעת שאשא ביטון: לא להפריע.

יפעת שאשא ביטון: לא לבוא ולומר שאנחנו לא.

יפעת שאשא ביטון: זה האיזון.

יפעת שאשא ביטון: מה זה להגן?

מאיר אסרף: זה התפקיד שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אם אין תלמידים בבית הספר, אין זכות קיום למורים.

מאיר אסרף: אבל ילד, כדי לקבל סייעת, צריך להראות נכות מאה אחוזים.

מאיר אסרף: את לא יכולה לומר שילד שיש לו נכות מאה אחוזים, הוא לא מורכב ולכן המורה יכולה לטפל בו.

מאיר אסרף: זו ההגדרה.

רויטל ליפמן שמר: הכול מתחיל משיח האחריות.

רויטל ליפמן שמר: זה העניין.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא שם.

יפעת שאשא ביטון: זה לא על הנכות של המאה אחוזים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על דברים שהם באמת בפתרון של כולנו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים על הדברים המורכבים.

יפעת שאשא ביטון: אגב, גם לגבי המעונות אמרנו שילדים שהם אלרגיים לחלב, שהם מולטי אלרגיים או באמת יש מקרי קצה, נדרש סיוע בהיקפים יותר גדולים ממה שניתן היום.

יפעת שאשא ביטון: אבל איפה הסך הכול הכללי?

יפעת שאשא ביטון: איפה כל כלל הילדים שלא באמת צריכים את כל הלוויינים האלה?

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע איזה נזק חברתי נגרם?

מאיר אסרף: אני רוצה לומר משהו על המעונות ולא כדי לברוח מהשאלה.

מאיר אסרף: אני מוכן לענות על כל שאלה.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע איזה נזק חברתי זה ילד שכל היום מסתובב עם צל בחצר?

מאיר אסרף: יש סייעת צל שהיא לא מוציאה את עצמה כמישהי שהיא סייעת של הילד אלא היא משגיחה עליו מרחוק.

מאיר אסרף: יש פתרונות לזה אבל זה לא הסיפור.

מאיר אסרף: העניין הוא במעונות ועל זה אני מברך אותך גברתי.

מאיר אסרף: במעונות הייתה בעיה אמיתית שאם במשרד החינוך יש חוזר מנכ"ל שמסדיר - ואנחנו פועלים לפי חוזרי מנכ"ל – במעונות לא היה חוזר מנכ"ל ואנחנו נוכחנו במצב שבו במעונות היו מסרבים קבלת ילדים בגלל שיש להם אלרגיה.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רלוונטי.

יפעת שאשא ביטון: אל תנסה להפיל את זה עכשיו.

מאיר אסרף: לא.

מאיר אסרף: אני מוכן להשיב על כל שאלה שיש לך, גברתי.

מאיר אסרף: ברגע שפתרת את הנושא של פיקוח על מעונות ויש חובה לסמל מוסד, סמל מעון, למעשה פתרת בעקיפין גם את הבעיה הזאת.

מאיר אסרף: גם אם את לא מודעת לזה, זה אחד הפתרונות לבעיה של סירוב קבלת ילדים אלרגיים למסגרות.

מאיר אסרף: על זה צריך לומר יישר כוח.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

מאיר אסרף: אני עדיין עומד על כך שאם יש שאלות, אני אשמח להשיב עליהן.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: אין לי שאלות.

יפעת שאשא ביטון: יש לי רק אמירה מאוד מאוד ברורה ומסר אחד.

מאיר אסרף: אני אעביר אותו.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם רוצים לשמור על הזכויות של המורים, אל תהפכו אותם לכאלה שלא אכפת להם.

יפעת שאשא ביטון: תנו להם להיות שותפים בתהליך של התאמת מסגרות החינוך לילדים אלרגיים ולא להגיד שאנחנו אחראים רק לאותיות ולמספרים, שיביאו מישהו אחר שידאג לילדים.

יפעת שאשא ביטון: זה מסר קשה.

יפעת שאשא ביטון: אם אני הייתי מורה במערכת, אני הייתי קמה ויוצאת נגדכם על כי אתם הופכים אותי למשהו שהוא מאוד מאוד טכני.

יפעת שאשא ביטון: תחשבו על זה רגע מהמקום הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני כן בעד שיח משותף כדי לראות איך עושים את זה, מה מביאים, איך מגייסים את המורים, איך מראים להם שהשד הוא באמת לא כזה נורא.

יפעת שאשא ביטון: כולם מפחדים מהזרקה של אפיפן כי אם הם יזריקו בטעות, מה יקרה.

יפעת שאשא ביטון: לא יקרה כלום.

יפעת שאשא ביטון: כלום.

יפעת שאשא ביטון: החרדה היא בגלל שהם לא באמת מבינים.

יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שגם אצלכם בהסתדרות המורים לא באמת מבינים את המשמעות של זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מוכנים לבוא אליכם, לשבת ביחד, לנסות להבין מה הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שאחר כך החששות יתפוגגו ואולי נצליח להתקדם צעד.

יפעת שאשא ביטון: הנה, אני מציעה לך את זה באמת באהבה ובחיוך.

יפעת שאשא ביטון: אני מחכה להזמנה שלכם.

מאיר אסרף: אני אעביר את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

עירית ליבנה: רק להשלים.

עירית ליבנה: אנחנו כן מטמיעים, אנחנו כן נערכים להדרכות, אנחנו עושים אותן ונעזרים בעוד גופים.

עירית ליבנה: העירו לי הבנות של יה"ל אתמול – הייתה לנו שיחה מאוד ארוכה על פרטי הפרטים של ההדרכה – כאשר אצלנו כן מדברים על 95 אחוזים ואמרתי להן שאם יש ניואנסים דקים, נדבר עם דוקטור רובין ועם מד"א כדי לדייק את הדברים כי הן מניסיונן.

עירית ליבנה: יש אנשי מקצוע.

עירית ליבנה: אנחנו צריכים להגיע להסכמה.

עירית ליבנה: אנחנו יושבים עם השלטון המקומי ואנחנו מדגישים שאין לא לקבל ילד אפילו לצהרונים כי הוא אלרגי וכולי.

עירית ליבנה: אנחנו מנסים להגיע לפתרון.

עירית ליבנה: נכון לעכשיו באמת נעשה דיבור משותף, כולל אגפי הגיל, כולל הבוגרים יותר שידריכו.

עירית ליבנה: עושים תהליכים במערכת.

עירית ליבנה: יש לנו הרבה מה לעשות וכאן אנחנו בדרך.

יפעת שאשא ביטון: יש אתגרים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: גם כאן אני אומרת שאנחנו יושבים כאן פעם אחר פעם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא באמת מתקדמים ולא כי אין ידע ולא כי אנחנו לא יודעים מה צריך.

עירית ליבנה: את ציינת את הקשיים.

יפעת שאשא ביטון: לכן אני רוצה גם את שר החינוך שיבוא ויתמודד עם כל מה שהוא צריך לתת, גם עם מי שקצת חוסם אותו.

יפעת שאשא ביטון: בסוף בסוף הוא מנהל את מערכת החינוך ולא ההסתדרות.

עירית ליבנה: אמרת שאת תומכת בנו אבל יש דברים שהם באמת צריכים להתקבל בדרגים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת.

עירית ליבנה: אנחנו עושים את המרב ומוכנים לעשות את המרב.

עירית ליבנה: אני חושבת שגם כל המורים.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: להפך.

יפעת שאשא ביטון: אני מגינה עליהם.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהקול שלהם הוא אחר מהקול שנשמע מטעם ההסתדרות.

עירית ליבנה: יש לנו כאן נציגי הורים.

עירית ליבנה: הקושי, יש לנו קושי גדול עם ההורים האחרים ואני כל פעם אומרת - אנחנו עובדים מצוין עם הנהגת ההורים שגם הם יושבים כאן - שצריך לעשות כאן איזו הכשרת לבבות של כולם ואז זה לא ייראה כך.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

עירית ליבנה: לשם כך אנחנו כאן.

שרית קיצוני: מנהלת חטיבת הביניים, אחד העם בפתח תקווה וחברה בהנהלת עמותת יה"ל.

נעמה קציר שמואלי: ובהסתדרות המורים.

שרית קיצוני: במקרה הזה בארגון.

מאיר אסרף: אנחנו מוכנים לקלוט אותך אל שורותינו.

שרית קיצוני: אני רוצה לחדד את הקושי בשטח.

שרית קיצוני: נזרע בלבול נוראי בשל האמירה של הסתדרות המורים.

שרית קיצוני: אני רוצה במיוחד להזכיר שסייעות הן עד גיל מסוים ומורים הם עד הרגע שבו ילד עוזב את בית הספר.

שרית קיצוני: אם היום מחנכת לילד שהוא בן 14 ולא זכאי לשום סוג שלך סיוע מפנה כלפי את השאלה: רגע, אז למה הם התכוונו?

שרית קיצוני: יש ילדה אצלי בכיתה, אז אני כן רשאית או לא רשאית?

שרית קיצוני: עצם העובדה שאיש חינוך מתחיל לפקפק ולערער במקום שלו במתן עזרה מצילת חיים לתלמידה אצלו מול העיניים בכיתה, אתם כארגון זרעתם בלבול נוראי.

שרית קיצוני: הייתי שמחה שזה יחודד לטובת הדקות והשניות האלה בהן עכשיו המורה יתלבט יותר לפני שהוא יגיש עזרה.

שרית קיצוני: במקרים שלנו, דקות זה המון זמן.

יפעת שאשא ביטון: אל תעמוד על דם רעך.

יפעת שאשא ביטון: כנראה שאנחנו צריכים להוציא את זה כי אולי מישהו שם יבין.

מאיר אסרף: אני אמרתי שאם נוציא את זה, לא תהיה בעיה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שגילמת את הכול במשפט הזה ובמה שהצגת מהשטח.

יפעת שאשא ביטון: ההורים, משפט.

רויטל ליפמן שמר: הכשרה של לבבות אצל כל הציבור היא באמת הכרחית אבל אני רוצה לומר שיש כאן חוסר שוויון בין בעלי יכולת לכאלה שלא יכולים.

רויטל ליפמן שמר: יש הרבה מאוד ילדים שהם בבית או באופן כללי בגיל הרך בגלל מולטי אלרגיה או סוכרת או צרכים אחרים או שהם נמצאים במערכת אבל בסיורים ופעילויות חוץ לימודיות או חוץ בית ספריות, לא נמצאים.

יפעת שאשא ביטון: זה אסור.

יפעת שאשא ביטון: הם לא נמצאים.

רויטל ליפמן שמר: אני מקבלת פניות של הורים.

רויטל ליפמן שמר: יש כאלה שלא התחילו את השנה בזמן.

רויטל ליפמן שמר: אני מדברת על שלושה או ארבעה שבועות מתחילת השנה, עד שמצאו פתרונות מחוץ לגדר.

רויטל ליפמן שמר: ממש מחוץ לגדר.

רויטל ליפמן שמר: שמעתי לא מעט על פתרונות הגטו.

רויטל ליפמן שמר: לצרף כמה ילדים אלרגיים ממקומות שונים.

רויטל ליפמן שמר: תחשבו, כאשר לכל אחד יש סוג אחר של אלרגיה, איזו מורכבות זה יוצר.

רויטל ליפמן שמר: זה עוד יותר קשה מול ההורים כי אם יש בעיה למשל להחריג איזשהו סוג מסוים של מזון, תנסו להחריג גם חמישה או שישה סוגים של מזונות.

יפעת שאשא ביטון: תשתדלי לא להקריא מה שכתבתם אלא להתייחס לדיון כי יש כאן דברים שחוזרים על עצמם.

רויטל ליפמן שמר: ההמלצות שלנו, מעבר להכשרת הלבבות והדרכה של צוותי חינוך, לייצר חובה להדרכה כזו גם בסמינרים כתנאי לקבלת תפקיד ולייצר תנאי כזה אצל מורים החל מכיתה ג' ומעלה כי עד כיתה ג' לפחות יש סייעת.

עירית ליבנה: אנחנו מדברים על הדרכת כל צוות הוראה במוסד.

רויטל ליפמן שמר: חובה.

עירית ליבנה: זו ההתייחסות שלנו.

רויטל ליפמן שמר: אני מתכוונת שחובה כדי לעבור את שנה הבאה.

רויטל ליפמן שמר: שתי המלצות נוספות.

רויטל ליפמן שמר: דיברנו על כך בעבר.

רויטל ליפמן שמר: יכול להיות שההחזרה של האחיות לחלק מבתי הספר – בגנים ובמעונות זה לא רלוונטי – יכולה לתת כאן מענה שניתן בעבר בצורה מסוימת בקנה מידה אחר של אחוזי ילדים אלרגיים.

יפעת שאשא ביטון: כבר אמרנו שצוותי מורים שיעברו הכשרה וידעו להתמודד, זה מענה יותר רחב מאשר אחות אחת שצריכה לפרפר בין מספר כיתות והנה היום היא לא נמצאת והנה מחר היא לא כאן.

יפעת שאשא ביטון: בואו לא נחזור אחורה.

רויטל ליפמן שמר: מעבר לתקציב, לדעתי החסם העיקרי הוא תפיסת התפקיד לגבי היכן שנמצאת האחריות.

רויטל ליפמן שמר: אם יימצא פתרון משפטי לשאלה מי אחראי במקרה של הגשה של טיפול שלא עזר או משהו מהסגנון הזה, זה יוציא את העוקץ מהחסם מול הסתדרות המורים, מול ארגון המורים, מול ארגון הגננות וכולי.

יפעת שאשא ביטון: הנקודה ברורה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה להורים.

יפעת שאשא ביטון: אגב, אני מסכימה עם האמירה האחרונה וזה חלק מהשיח שהתחלנו לייצר, שצריך לבטח את אנשי ההוראה ולהסיר מהם את האחריות הביטוחית.

יפעת שאשא ביטון: הם באים לסייע, הם חלק ממערך תומך אבל לא חלילה אם קורה משהו לילד, הם יהיו חשופים לתביעה.

יפעת שאשא ביטון: כאן אני לגמרי מסכימה.

קריאה: הסכמנו לזה מהיום הראשון.

רויטל ליפמן שמר: זה חצי מהפתרון.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך מאיר, באמת, בכנות רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני כאן לשיח פתוח אתכם כדי שאנחנו נמצא את הפתרונות שכולם יוכלו לחיות אתם בשלום והכי חשוב, שנוכל להיות שם בשביל הילדים.

נעמה קציר שמואלי: משפט.

נעמה קציר שמואלי: אני חושבת שלא צריך להטיל את כל האחריות על הסתדרות המורים.

נעמה קציר שמואלי: האחריות בסוף היא על משרד החינוך.

נעמה קציר שמואלי: גם צוות ההיגוי שישב במשרד החינוך, אין כרגע איזושהי המלצה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אמרנו שאנחנו מזמינים את שר החינוך.

נעמה קציר שמואלי: אני אומרת שכן יש התקדמות ויש רצון טוב במשרד החינוך.

נעמה קציר שמואלי: האחריות היא של משרד החינוך ולא של הסתדרות המורים.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי.

נעמה קציר שמואלי: בסוף יש ריבון.

נעמה קציר שמואלי: ההסתדרות היא ארגון עובדים אבל יש ריבון במשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק מה שאמרתי.

יפעת שאשא ביטון: מי שאמור לנהל את המערכת זה שר החינוך ולא ההסתדרות.

יפעת שאשא ביטון: לפעמים מתבלבלות היוצרות.

מאיר אסרף: זה פשוט בגלל שאנחנו כאן.

מאיר אסרף: זה בגלל שהגענו לכאן.

יפעת שאשא ביטון: הסיכום.

יפעת שאשא ביטון: בדיון הבא שלושת השרים כאן.

יפעת שאשא ביטון: שר הרווחה, שר הבריאות ושר החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שבזמן הזה – חגי לא נמצא אבל ורד תעבירי בבקשה למשרד – יתחילו לעבוד על חוזר מנכ"ל, לקיים הדרכות אבל לא להגיע לתכל'ס ולומר לאנשים מה הם צריכים לעשות שם בשטח.

יפעת שאשא ביטון: זה לא באמת רציני.

יפעת שאשא ביטון: שיהיה חוזר מנכ"ל מסודר עם הוראות ברורות כדי שמערכת שמקבלת את ההנחיות האלה גם תדע מה באמת היא צריכה לעשות.

יפעת שאשא ביטון: אמרה כאן מנהלת בית הספר שהאנשים שלהם בבלבול והם לא באמת יודעים מה עושים, מתי עושים ואיך עושים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה התפקיד שלנו להוריד את הדברים בצורה ברורה לשטח.

יפעת שאשא ביטון: כמובן לצד כל המענה המערכתי, אני תמיד אחזור ואדגיש שיש ילדים בשטח שהם חריגים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, הם נמצאים על קצה הרצף.

יפעת שאשא ביטון: הם המורכבים יותר, הם דורשים פתרון אחר.

יפעת שאשא ביטון: לכן חשוב שאנחנו ניתן גם את המענה לילדים האלה בדמות הסיוע, הליווי או כל דבר אחר.

יפעת שאשא ביטון: כמובן בהיקפים הנדרשים.

יפעת שאשא ביטון: חשוב שאם אנחנו כבר מתכנסים לאיזשהו פתרון הוליסטי, שניקח גם אותם בחשבון.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: ניפגש עם השרים בדיון הבא.