ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 682, 2018-10-15 13:00

ניסן סלומינסקי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החוקה, חוק ומשפט בנושא הצעת צו המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות (תחולה לגבי אגרות רישיון רכב שנתיות שמוטלות מכוח פקודת התעבורה), התשע"ח-2018.

ניסן סלומינסקי: צהריים טובים לחברי הכנסת, אנשי הממלכה, הגופים האחרים שנמצאים פה, בפרט מי שמייצג את עולם התקשורת, כולם ברוכים.

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

תמי סלע: נזכיר שאנחנו בדיון שני על צו שהוא לפי חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות, והמטרה של הצו היא להסמיך את המרכז לגביית קנסות לגבות סוג מסוים של חובות, שהוא אגרות לרישוי רכב.

תמי סלע: היו כמה נקודות שעלו בדיון הקודם ושאלות שעלו בעקבותיו, הן היו בתכתובת מייל ואני מציעה שנפתח אותן ונציג בדיון את ההתייחסויות.

תמי סלע: נקודה מרכזית שעלתה פה הייתה שמדובר גם על חובות שהתגבשו לפני החוק.

תמי סלע: הצו יאפשר שהמרכז יגבה את החובות האלה מיום פרסומו של הצו, אבל דובר על חובות שכבר התגבשו שלוש שנים קודם לכן.

תמי סלע: עלתה כאן טענה שזה מהווה שינוי מדיניות גביה, בפרט ככל שמדובר באנשים שלא שילמו את רישיון הרכב בגלל שהרכב מושבת, לא בשימוש.

תמי סלע: אז נקודה אחת הייתה שמוצדק יותר לאפשר את הגביה מכאן ולהבא, תוך שהם באמת מבהירים את השינוי ואת האפשרות לאנשים שכבר לא משתמשים ברכב להודיע שהרכב מושבת.

תמי סלע: זה דבר אחד.

תמי סלע: גם לגבי הפרוצדורה עצמה של ההודעה על השבתה – זה עלה פה בקטנה ויותר בהתכתבויות – היום זה דורש הגעה למשרדי רשות הרישוי ויש היום במשרדי ממשלה ושירותים מערכת של הזדהות ממשלתית מקוונת שכן מאפשרת לבצע זאת.

תמי סלע: שוב, זה לא חלק מהצו אבל זה עלה כחלק מהפרוצדורה מול אנשים שלא משתמשים ברכב, עד כמה בקלות הם יכולים לבוא, להודיע, להזדהות ולבצע את ההליך הזה ואז להימנע מתשלום של אגרות כשהרכב לא בשימוש.

תמי סלע: אני חושבת שאלה הדברים העיקריים.

ניסן סלומינסקי: לא, הדבר העיקרי מבחינתי הוא בכלל לא קשור לזה.

ניסן סלומינסקי: הדבר העיקרי בעיני הוא – אתם מדברים על אגרה, משרד התחבורה, אני מדבר על כך שסיכנתם את מדינת ישראל באופן הכי מטורף שרק אפשר.

ניסן סלומינסקי: הרי אם אתם רוצים אגרה, אתם יוצאים מתוך הנחה שהרכב הזה פעיל, לא הושבת – כי אם הוא הושבת אתם מסכימים שאין מה לשלם אגרה – אתם חושבים שהרכב הזה פעיל, אז שלוש שנים אדם נוסע עם רכב שאין עליו טסט, כי אי אפשר לעשות טסט בלי ששילמו אגרה, אין עליו כנראה גם ביטוח, אין כלום, אף אחד לא בודק את ההיתכנות שלו.

ניסן סלומינסקי: מסה כזאת גדולה של אנשים שמסתובבים בכבישי הארץ – הפקר.

ניסן סלומינסקי: איך זה יכול להיות?

ניסן סלומינסקי: אני לא מדמיין לעצמי.

ניסן סלומינסקי: על כמה רכבים מדובר?

חוה ראובני: אין לי את הנתונים.

תמי סלע: הנתונים שהועברו לנו לגבי החייבים הם 180,000 חייבים וחוב של 360 מיליון שקלים, כשמדובר על שלוש שנים.

ניסן סלומינסקי: 180,000 לשלוש שנים, נניח שזה 60,000.

תמי סלע: 2% שלא משלמים ויש כ-3.5 מיליון רכבים.

תמי סלע: אנחנו לא יודעים בכמה מתוכם הרכב נמצא על הכביש, בשימוש, וכמה הוא בהשבתה.

ניסן סלומינסקי: ההפך.

ניסן סלומינסקי: אני אומר, הם יוצאים מתוך הנחה - - -

תמי סלע: שחלקם על הכביש.

ניסן סלומינסקי: אם הם חושבים שחלק לא, אז הם לא צריכים לשלם אגרה.

חוה ראובני: הם כן צריכים, משפטית הם חייבים.

ניסן סלומינסקי: אני לא חושב שזו הנקודה המשפטית.

חוה ראובני: אנחנו מחויבים לגבות אגרה, אנחנו לא בודקים אם הרכב נוסע או לא.

ניסן סלומינסקי: אני רק אסיים את השאלה.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שיש 60,000 רכבים, לפי השיטה שלכם, שאם אנחנו רוצים שהם ישלמו אגרות זאת אומרת שאנחנו מסכימים שהרכבים האלה קיימים ולא הושבתו.

חוה ראובני: לא נרשמו כמושבתים.

ניסן סלומינסקי: אז 60,000 רכבים נוסעים על הכבישים בלי טסט, בלי ביטוח, אף אחד לא יודע אם הרכב כשיר או לא.

ניסן סלומינסקי: איך אתם, משרד התחבורה, חיים עם זה?

ניסן סלומינסקי: איך אתם ישנים בלילה עם דבר כזה?

ניסן סלומינסקי: אלא אם כן, אתם יודעים שהרכבים האלה כנראה הושבתו ועכשיו אתם רק מחפשים מקור להכנסה נוספת – לא אישית את, אני מתכוון, אלא משרד התחבורה, את כמייצגת.

חוה ראובני: אני רוצה להסביר, אם תרשה לי, בכמה משפטים, אני לא אאריך.

חוה ראובני: 60,000 כלי הרכב האלה שמדובר עליהם - - -

ניסן סלומינסקי: כך אמרתם – 180,000 לשלוש שנים.

תמי סלע: אבל סביר להניח שזה חוב של שלוש שנים, זה אותו רכב, אז זה 180,000.

ניסן סלומינסקי: אותו רכב, אז זה 180,000 רכבים – השם ישמור.

חוה ראובני: לא, להפך.

תמי סלע: זה מספר החייבים.

תמי סלע: נגיד שהחוב שלהם הוא 2,000 – זה על פני שלוש שנים אבל החייבים הם אותם חייבים.

חוה ראובני: אנחנו לא יודעים אם כלי הרכב האלה נוסעים או לא.

חוה ראובני: אף אחד לא מדווח לנו אם הוא מתניע ונוסע או שהרכב עומד על לבנים.

חוה ראובני: יש אפשרות כזאת.

חוה ראובני: אם הוא הודיע לנו הוא לא מחויב.

חוה ראובני: אנחנו נמצאים במצב שיכול להיות שהוא מושבת בפועל אבל משפטית הוא לא משובת.

חוה ראובני: אנחנו לא יודעים שהוא מושבת ולכן מבחינה משפטית, גם אם הוא בפועל, כאמור, מושבת ולא נוסע, הוא מחויב בתשלום אגרה.

חוה ראובני: אנחנו דורשים את זה לא בגלל שאנחנו מניחים שהוא נוסע, אלא בגלל שיש לנו חובה לדרוש את זה מכול רכב שלא קיבלנו לגביו באופן אקטיבי הודעת הפסקת שימוש.

חוה ראובני: לגבי הנסיעה, ברור לחלוטין שחלק משמעותי מהמניע – אדוני יכול להשתכנע יותר או פחות – לעשות את הפעולה שעכשיו אנחנו נמצאים בה הוא לגרום למצב שהרכבים: או יעשו טסטים, ישלמו וייסעו תקינים, או שיורדו מהכביש ולא נמצא מין מצב ביניים כזה שיש כלי רכב שאולי אינם תקינים, לא שילמו אגרה, לא עושים טסטים ומצבם לא ידוע.

חוה ראובני: אני מבקשת לציין שבסופו של דבר לנסוע עם רישיון רכב לא בתוקף, בין מבחינת אגרה ובין מבחינת טסט, זו עבירת תעבורה.

חוה ראובני: כאשר עוברים את השנה זו העמדה לדין ומשטרת ישראל אמורה לבדוק.

חוה ראובני: היא עוצרת מאות-אלפי מכוניות בשנה לבדיקה ורואה אם הרישיונות שלהם תקפים.

ניסן סלומינסקי: אם אני הייתי משרד התחבורה או משטרת ישראל, לא חשוב לי, במקום לבוא לפה, לוועדה, לדפוק על השולחן ולהגיד: רבותי, הם צריכים לשלם אגרה, לא שילמו לנו אגרה, הייתי אומר: זה ה-peanut, זה כלום.

ניסן סלומינסקי: נכון שזה כסף.

ניסן סלומינסקי: אני הייתי דופק על השולחן ואומר: רבותי, נוסעים כאן 60,000, או 180,000, רכבים שמסכנים את ביטחון הציבור, נוסעים בלי טסט.

ניסן סלומינסקי: זה לא רק טסט, יכול להיות שהרכב בכלל לא כשיר כי אי אפשר לעשות טסט בלי ששילמו את האגרה.

ניסן סלומינסקי: זו סכנת נפשות לכולם.

ניסן סלומינסקי: זו הנקודה המרכזית שהייתה צריכה לזעזע את אמות הספים – איך כזאת מסה אדירה של רכבים נוסעים בלי טסט, בלי ביטחון, עם סכנה אדירה לציבור.

ניסן סלומינסקי: מה אתם באים אלי עם הנושא של האגרה?

ניסן סלומינסקי: בסדר, זה חשוב, אבל זה כלום ביחס לסכנה העצומה שיש לציבור.

ניסן סלומינסקי: מה אני מסיק מזה?

ניסן סלומינסקי: א', אני מסיק מזה שאם לא באים בטענה הזאת ולא זועקים, המשטרה ומשרד התחבורה, שהם לא יכולים לישון בלילה בגלל הסכנה, אלא באים לדבר אתי רק על האגרות, שאתם יוצאים מתוך נקודת הנחה שהסכנה באמת לא קיימת.

ניסן סלומינסקי: סכנה לא קיימת יכולה להיות רק במצב אחד, שאתם מבינים שהרכב מושבת, ואז אתם באים ואומרים: אם הוא מושבת והם לא דיווחו יש לנו הזדמנות ליצור עוד מקור הכנסה – שאולי זה בסדר, אבל זה ליצור עוד מקור הכנסה.

ניסן סלומינסקי: את מבינה מה שאני אומר?

חוה ראובני: אני מצטערת שאדוני מייחס לנו את הכוונות בצורה כזאת.

ניסן סלומינסקי: כי אני לא קולט איך יכולה להיות מסה כזאת של רכבים שנוסעת על הכבישים.

ניסן סלומינסקי: אם יש, אני אומר, אני לא ישן בלילה עכשיו.

ניסן סלומינסקי: מאז שדיברנו בישיבה הקודמת ושאלתי את השאלה, אני לא ישן בלילה.

ניסן סלומינסקי: כל רכב, אם הוא לא עבר טסט, לא בדקו אותו, אני לא יודע אם הגלגלים שלו בכלל מכוונים, אם הוא ראוי, אם יש לו ברקסים, כי הוא לא עבר בדיקה, לא עבר כלום – וזה רכב ישן בדרך כלל, אז אם הוא לא עבר זה עוד יותר מסוכן.

ניסן סלומינסקי: איך אנחנו יכולים לישון בלילה כך?

ניסן סלומינסקי: מאחר ויש לכם את השמות של האנשים – נכון, יש לכם?

חוה ראובני: יש לנו, ודאי.

ניסן סלומינסקי: יש לכם, אז מה היה צריך לעשות?

ניסן סלומינסקי: ללכת לבדוק אם האנשים האלה עבריינים, נוסעים על הכביש עם רכב שמסכן את כל הציבור.

ניסן סלומינסקי: מה, אנחנו רוצים לחכות שתהיה תאונה ואז יבדקו שפשוט הרכב הזה שלא עצר באדום לא עצר באדום מסיבה פשוטה, כי אין לו ברקס, ואין לו ברקס כי הוא לא עבר טסט?

ניסן סלומינסקי: לבדוק את זה זה מה שמעניין אותי.

חוה ראובני: אנחנו מטפלים בזה בזירות אחרות.

גם מבחינה הגיונית, ברגע שאדם משלם אגרה הוא כבר מרגיש כאילו כבר חצי מותר.

אם בן אדם יודע שמשיקוליו שלו הוא השבית כרגע את הרכב – הוא עדיין לא משבית אותו עולמית, הוא עדיין לא בא ואומר: אני הולך לזרוק אותו – התפר הזה נפגע.

יש באמת טעם לפגם שאתם מתמקדים כרגע בקטע של – ואני לא מייחס את זה כמובן לך, אנחנו מכירים מוועדת כלכלה, יש לנו הרבה מאוד שעות - - -

חוה ראובני: אנחנו מכירים היטב.

בסך הכול גם האגרה הזאת מגיעה עם הרישיון.

זה בא ביחד.

זה חלק אינטגרלי מהרישיון.

אם אין רישיון לרכב אין שום סיבה לשלם גם את האגרה.

אם אתם רוצים סתם לבוא ולהתמודד עם הבעיה הזאת בכלל, כדי לגרום לאנשים אולי לגרוט את הרכבים יותר, תבואו עם תוכנית רחבה יותר.

אל תתפסו רק את הקנסות ואת הדבר שיותר קל לכם לעשות כי זה גורם נזק לאנשים וזה לא צריך להיות כך.

חוה ראובני: אנחנו נמצאים פה בדיון שמקורו בצו לפי חוק המרכז לגביית קנסות והוצאות.

לא, זה לא הדיון, זו הסמכות שאת רוצה לתת.

חוה ראובני: תרשה לי, אדוני, אתה מכיר אותי, אני לא מאריכה ואני משתדלת גם להשיב לעניין.

חוה ראובני: הנושא שנמצא פה על השולחן, שזו סמכות הוועדה וזה הנושא שהבאנו לפה, הוא הנושא של הגביה.

חוה ראובני: זה לגמרי לא הנושא היחידי בהקשר הזה.

חוה ראובני: חבר הכנסת אשר מכיר, בוועדת הכלכלה – שזה הפורום שבו אנחנו באים עם חקיקת התעבורה – שם אנחנו מדברים על ענישה, על סנקציות, על הטלת קנסות, על הזמנה לדין, על נקודות, על העבירות.

אבל זאת לא עבירה.

חוה ראובני: זה כן עבירה.

חוה ראובני: לנסוע עם רכב שרישיונו לא בתוקף זאת עבירה.

הוא לא נוסע.

ניסן סלומינסקי: חוה, אם הייתם באים אלי והייתם אומרים לי: הנה, אדוני, אנחנו באמת כל כך מודאגים שעשינו בדיקה, מצאנו שמתוך ה-60,000 או ה-180,000 "איקס" אנשים נוסעים בלי רישיונות, בלי טסט, אנחנו מטפלים בהם ועכשיו יש לנו תוספת, שאנחנו רוצים שהם ישלמו את האגרה – הייתי עושה את זה בחפץ לב ובהבנה גדולה.

ניסן סלומינסקי: אבל לבוא רק על האגרה – ואני לא חושב שפניתם למישהו על עצם העניין שנוסעים כאן רכבים שמסכנים את הציבור בצורה כל כך נוראה – זה לא יכול להיות.

ניסן סלומינסקי: אני מרגיש שאני דן בפיצ'יפקס, כשהנושא עצמו, סכנת הנפשות, עומד לנגד עינינו.

ניסן סלומינסקי: זה לא יכול להיות.

חוה ראובני: לשולחן הזה הבאנו את מה שמצריך את השולחן הזה.

חוה ראובני: במקומות אחרים, בזירות אחרות, בכלים אחרים - - -

ניסן סלומינסקי: זאת השאלה, אם במקומות אחרים - - -

חוה ראובני: בוודאי.

ניסן סלומינסקי: אם אני אגיד לך – אני לא רוצה להגיד לך – שעשיתי בדיקה בכל הוועדות וכולן אמרו לי שמעולם לא הביאו להן נושא שאומר ש-180,000 כלי רכב נוסעים בלי טסט, בלי כלום?

ניסן סלומינסקי: יש סכנת נפשות לציבור וצריך לדפוק על השולחן, לעשות עיכוב קריאה.

אני רוצה לומר לך שבמסגרת כמעט 30 דיונים שהיו בוועדת כלכלה בנושאי תחבורה, בטיחות בדרכים והכול, הנושא הזה לא עלה אפילו פעם אחת על השולחן, לא על ידי המשטרה ולא על ידי משרד התחבורה.

חוה ראובני: לפני שנה וחצי בערך העלינו את הקנס בוועדת הכלכלה על נסיעה ברכב בלי רישיון בתוקף.

חוה ראובני: זה דבר שעשינו בוועדת הכלכלה לפני שנה וחצי, אז זה לא שלא עשינו.

בסדר גמור, במסגרת העלאות של דברים נוספים.

חוה ראובני: צברנו דברים, אנחנו לא באים על כל שורה לבד.

ניסן סלומינסקי: אבל, חוה, יש לך רשימה של שמות האנשים שעליהם מדובר שהיה להם רכב והם לא שילמו אגרה.

ניסן סלומינסקי: אתם צריכים לבוא ולהגיד לי: תראה, סטטיסטית, אנחנו, המשטרה, משרד התחבורה, מתוך 180,000, או ה-60,000, היינו אצל 20,000 והורדנו אותם מהכבישים בגלל שהם נוסעים בלי רישיונות.

ניסן סלומינסקי: אתם לא צריכים בשביל זה שום ועדה.

ניסן סלומינסקי: הם נוסעים בלי רישיון, נוסעים בלי טסט - - -

חוה ראובני: זה תפקיד משטרת ישראל לבצע - - -

ניסן סלומינסקי: הם נוסעים בלי טסט, הם נוסעים בלי כלום – הורדנו אותם מהכבישים.

ניסן סלומינסקי: הייתי אומר: וואו, כל הכבוד, כי הרי יש לכם את השמות, אתם לא צריכים ועדות, אתם לא צריכים כלום.

חוה ראובני: אנחנו לא גורם אוכף.

ניסן סלומינסקי: ואז, אם היית באה ואומרת לי: ניסן, תשמע, ל-20,000 האלה שכבר תפסנו שהם נוסעים על הכביש, עשינו מה שעשינו אבל חוץ מזה אנחנו רוצים גם לחייב אותם בתשלום אגרה, זה משהו אחר לחלוטין.

חוה ראובני: אנחנו לא גורם אוכף.

חוה ראובני: אני יכולה לשלוח להם תזכורת - - -

ניסן סלומינסקי: מי זה "אנחנו"?

חוה ראובני: משרד התחבורה.

ניסן סלומינסקי: אז את אומרת: המשטרה אשמה.

ניסן סלומינסקי: אז את רוצה שנחכה עד שהמשטרה תבוא?

חוה ראובני: יש לי את הסמכויות שלי, אני לא יכולה לעשות ולמלא את כל התפקידים.

חוה ראובני: אני הרגולטור, אני שולחת להם רישיון, אני שולחת להם תזכורת.

ניסן סלומינסקי: למשטרה יש את הרשימה של ה-180,000?

חוה ראובני: יש לה את כל קובץ הרכב בשלמותו.

אורי מקלב: שלילת רישיון, כל אלה שמשוללי רישיון – מי אוכף את זה?

חוה ראובני: אכיפה זה רק המשטרה.

אורי מקלב: אבל מי מנהל את הדבר הזה?

אורי מקלב: קח לדוגמה, אדוני היושב-ראש, שלילת רישיון, כשאנשים שנמצאים בשלילה יש מעקבים האם הם נוסעים או לא.

ניסן סלומינסקי: אני שואל: העברתם למשטרה רשימה - - - ?

ישי בן אלי: אנחנו נעביר.

ניסן סלומינסקי: נעביר זה סיפור נפרד.

ניסן סלומינסקי: רגע.

ניסן סלומינסקי: העברתם למשטרה שמות של 180,000 אנשים שאצלנו חשודים ברמה מאוד גבוהה שהם נוסעים על כבישי ישראל בלי טסט, בלי רישיונות, בלי כלום, מסכנים את הציבור בכל רגע ורגע?

ניסן סלומינסקי: גוואלד, צריכים לעצור את הכול.

ניסן סלומינסקי: זו סכנת הנפשות הכי גדולה שיש.

ניסן סלומינסקי: הוא לא יעמוד בעצור לא בגלל שהוא עבריין, בגלל שהברקס שלו לא עוצר כי הוא לא עבר טסט.

ניסן סלומינסקי: לא עשיתם את זה.

ישי בן אלי: הוועדה צודקת ואנחנו נעביר את כל - - -

נקיים דיון רחב על הכול.

ישי בן אלי: רק שניה, אני רוצה לתת איזושהי סקירה קצרה, בבקשה.

ישי בן אלי: בבדיקה שעשינו מצאנו 220,000 רכבים שלכאורה נוסעים בלי ששילמו את אגרת הרכב, חובות שהצטברו ל-620 מיליון שקל.

ניסן סלומינסקי: אל תגיד "לא בלי ששילמו את האגרה", תגיד: "בלי שיש להם טסט".

ניסן סלומינסקי: זה שהם לא שילמו את האגרה זה משהו צדדי.

ישי בן אלי: מבלי שיש להם טסט, נכון מאוד.

ישי בן אלי: אנחנו יותר ממסכימים, הרבה יותר ממסכימים.

ישי בן אלי: זה נכון מאוד.

ישי בן אלי: פנינו לכל אותם אנשים שלכאורה נוסעים ברכב ללא ששילמו.

ישי בן אלי: עד היום, בסביבות 10,000 באו והסדירו את חובם ועוד 28,000 בעלי רכבים באו והורידו את הרכב.

ישי בן אלי: יכול להיות שיש חפיפה גם.

אורי מקלב: מה הנתונים?

אורי מקלב: כמה?

ישי בן אלי: 28,000 בעלי רכבים הורידו את הרכב.

ישי בן אלי: פנינו בשלב זה רק ל-125,000 ויש מכתבים שמחכים לעוד 60,000.

תמי סלע: זה מכתבי ההתראה האלה?

ישי בן אלי: כן.

ישי בן אלי: אנחנו בהחלט מסכימים לבקשה - - -

אורי מקלב: כמה חזרו ושילמו?

אורי מקלב: אני לא מבין.

ישי בן אלי: 10,000 שילמו כבר.

אורי מקלב: את כל שלוש השנים האלה?

ישי בן אלי: שנה, שנתיים או שלוש.

ישי בן אלי: הם חייבים שבע, רובם חייבים שבע שנים, אנחנו מראש פנינו רק לשלוש שנים או פחות, לפי העניין.

ניסן סלומינסקי: אני לא מבין.

ניסן סלומינסקי: זה שבא ושילם לך את הכסף – מבחינתך הוא צדיק יסוד עולם, הוא בין ל"ו צדיקים.

ניסן סלומינסקי: נסע, סיכן את מדינת ישראל, בלי טסט, בלי רישיון והוא ל"ו צדיקים עכשיו.

ניסן סלומינסקי: איך אתה מקבל את הכסף בכלל?

ישי בן אלי: אתה צודק.

ישי בן אלי: אדוני, אתה צודק.

ניסן סלומינסקי: יש אצלנו "קים ליה בדרבה מיניה", כלומר, צריך לקבל את העונש החמור.

ישי בן אלי: אתה צודק.

ישי בן אלי: אנחנו נעביר את כל הקובץ של האנשים, אנחנו נדרוש מהמשרד שיעביר לידי משטרת ישראל את כל הקובץ של האנשים, הן ששילמו ולא עשו טסט והן שלא שילמו ולא עשו טסט.

ישי בן אלי: אם לא נעשה את הסדר היום, לא נדע.

ישי בן אלי: כלומר, המצב יכול היה להימשך – איך המנכ"לית אמרה לי?

ישי בן אלי: 40 שנה אף אחד לא עשה כלום – כמו שהוא היה עד היום.

ישי בן אלי: אנחנו רוצים להסדיר.

ניסן סלומינסקי: למה לא העברתם עד היום?

ניסן סלומינסקי: למה באתם לפה, ואנחנו כבר יושבים ישיבה אחר ישיבה – למה לא העברתם?

ניסן סלומינסקי: זה הדבר הכי פשוט.

ניסן סלומינסקי: דבר ראשון.

ניסן סלומינסקי: גוואלד.

ניסן סלומינסקי: סכנת נפשות.

ניסן סלומינסקי: קודם כל הייתם צריכים להעביר את זה בכלל.

ישי בן אלי: כי אין בית מדרש בלי חידוש.

ישי בן אלי: למדנו, שמענו, אנחנו נעביר את הבקשה של הוועדה וניישם אותה.

אורי מקלב: החשבים גם למדו קורס ביחסי ציבור, איך להעביר דברים, זה לא סתם.

ענת הר אבן: ישי, לפני שהוא היה חשב של משרד התחבורה הוא היה חשב שלנו.

ענת הר אבן: במשרד התחבורה הוא אמר: איך זה לא מטופל?

ענת הר אבן: זה הסיפור.

ניסן סלומינסקי: כמה זמן אתה חשב של משרד התחבורה?

ישי בן אלי: שלוש שנים.

ניסן סלומינסקי: שלוש שנים זה הרבה זמן, היה צריך כבר – מילא, היית אומרת לי חצי שנה.

ישי בן אלי: עברתי בערך 10 ועדות עד שזכיתי להגיע לכבודכם.

ישי בן אלי: אני עובר סאגה נוראית, לצערי הרב.

אורי מקלב: היושב-ראש, למה אתה בא אליו בטענות?

אורי מקלב: הוא מהכובע של החשב.

אורי מקלב: לא סתם החשב נמצא פה.

אורי מקלב: כל התהליך התחיל מהסתכלות של החור של הגרוש, מהכסף, לא מהסתכלות על הצורה הבטיחותית של הבעיה.

ניסן סלומינסקי: אורי, כשלא היית הסברתי – אני מלמד עליהם זכות, צריכים ללמד עליהם זכות הרי – שהם לא באו בכובע אחר, רק בכובע הזה, כי הם באמת יודעים שהרכבים האלה לא נוסעים על הכביש, אז ממילא אין סכנת נפשות.

ניסן סלומינסקי: אלא מה?

ניסן סלומינסקי: עכשיו יש להם בעיה רק של כסף אז הם באים לבקש את הכסף.

ישי בן אלי: הלוואי, הלוואי שזה היה נכון.

ניסן סלומינסקי: עכשיו אנחנו יודעים על מה אנחנו דנים – על אנשים שלא משתמשים ברכב כבר שלוש שנים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים לבוא ולהגיד: נכון, אתם לא משתמשים ברכב, אבל אגרה תשלמו, למה?

ניסן סלומינסקי: כי לא הפקדתם את הרישיון איפה שצריך.

ניסן סלומינסקי: אם זה הדיון אז הדיון הוא שונה לגמרי ממה שהוא עכשיו.

ישי בן אלי: אני אחלק את זה.

ישי בן אלי: יש כנראה ארבעה סוגי אנשים: יש את האנשים שלא שילמו ויודעים שהיו צריכים לשלם והשתמשו ברכב - - -

ניסן סלומינסקי: והם נוסעים שלוש שנים בלי טסט ובלי כלום?

ישי בן אלי: כן.

ישי בן אלי: אולי יש חלק שיותר.

ניסן סלומינסקי: מסה של 180,000 איש?

ישי בן אלי: לא, חלקם.

ישי בן אלי: כנראה שניים או יותר.

אורי מקלב: הוא לא אומר כולם, הוא אומר חלקם.

אורי מקלב: הוא לא יודע אם זה 1% או 20%.

ישי בן אלי: יש את האנשים שלא שילמו ולא נוסעים ברכבים, ויש את האנשים שלא שילמו והם תמימים, הם נוסעים באוטו והם טועים.

ניסן סלומינסקי: מה זאת אומרת "טועים"?

ניסן סלומינסקי: הם לא יודעים שצריך לעבור טסט?

ישי בן אלי: כן.

ישי בן אלי: לא יודע.

ישי בן אלי: נגיד, נגיד שיש אנשים כאלה.

אורי מקלב: בוא נחשיב אותם בקבוצה הראשונה.

ענת הר אבן: המכתב לא הגיע.

ניסן סלומינסקי: לא מכתב, אבל הוא לא יודע שהוא צריך לבוא?

ניסן סלומינסקי: יש מישהו במדינה שיש לו רכב הוא חושב שהוא לא צריך להעביר אותו טסט?

ישי בן אלי: 10,000 איש שקיבלו את המכתב באו שילמו, בוודאי ובוודאי הלכו ועשו טסט.

אורי מקלב: רגע, יש לך את הנתון?

אורי מקלב: כמה מתוך 10,000 האלה ששילמו הגישו הצהרה עכשיו שהרכב לא בשימוש?

ניסן סלומינסקי: לא, הוא אמר הפוך – שילמו והלכו לעשות טסט.

ניסן סלומינסקי: זה 10,000 רק.

ישי בן אלי: לא הגענו להצהרה.

אורי מקלב: איך אתם יודע אם עשו טסט או לא?

ישי בן אלי: אני אסביר.

ישי בן אלי: הרצון הכי גדול לא לעשות טסט הוא לא לשלם את האגרה.

ישי בן אלי: מי שמשלם את האגרה - - -

אורי מקלב: אני לא בטוח, יכול להיות בטיחות ברכב או דברים כאלה.

ניסן סלומינסקי: סלח לי, הנושא של בטיחות ברכב וכו' – הרי תבין שאם הוא לא עוצר באדום בגלל שהברקס לא עובד, זה לא רק שהוא מסכן מישהו אחר, הוא גם מסכן את עצמו, את המשפחה ואת הילדים.

ישי בן אלי: ויותר מזה – הוא גם רוצח בפוטנציאל, כי אם הוא יעשה תאונה ויפגע במישהו, כנראה שהוא יברח.

ניסן סלומינסקי: לא חשוב, הוא יפגע בעצמו קודם כל.

ניסן סלומינסקי: האדם מסכן את עצמו גם, לא רק את השני.

אורי מקלב: רוצח פוטנציאלי לא בגלל שהוא יברח, בגלל שהוא רצח, בגלל שהוא דרס מישהו.

ישי בן אלי: הוא יפגע במישהו, הוא רק פצע אותו אבל הוא יודע שאין לו רישיון אז הוא גם יברח.

ניסן סלומינסקי: אתה חושב שהוא לא יפגע בעצמו?

ניסן סלומינסקי: מי אמר שדווקא השני יפגע?

ניסן סלומינסקי: אם הוא יעבור באדום ויתקל במשאית אז הוא לא יישאר בחיים, לא השני.

ישי בן אלי: נכון מאוד.

ניסן סלומינסקי: בקיצור, מה אנחנו עושים?

ישי בן אלי: אנחנו מסכימים לגמרי.

ישי בן אלי: מה שאנחנו רוצים זה לעשות סדר, ולבקשתכם, גם בלי לפגוע באנשים שלא נסעו ברכב.

ישי בן אלי: אנחנו ניתן תקופה שבה אנשים יוכלו לבוא ולהצהיר שהם לא נסעו ברכב, מי שיבוא ויצהיר, בלי שהוא יצטרך להביא מסמכים – אנחנו ננסה לבדוק את זה אחר כך, אני לא בטוח שנצליח – ויוריד את הרכב מהכביש, לא יצטרך לשלם את האגרה.

אורי מקלב: תבדקו, זה חשוב לבדוק, גורם הרתעה.

ישי בן אלי: ניתן תקופה כזאת.

ישי בן אלי: בזמן הזה גם כל מי שישלם לא יידרש לשלם את הריבית ואת ההצמדה.

ישי בן אלי: זה גם קיים היום וזה יהיה קיים גם עד סוף התקופה הזאת.

ישי בן אלי: אנחנו ניתן עוד תקופה של ארבעה חודשים – אני חושב שזה הרבה זמן – לבוא להצהיר, להסדיר וכו'.

ישי בן אלי: אחרי שהתקופה הזאת תיגמר, מי שלא עשה את זה, סימן שהוא כנראה נוסע ברכב, לא שעה לבקשותינו המוצדקות לשלם אגרה רק לשלוש שנים, כנראה שרובם עושים את זה קצת יותר, ואנחנו רוצים להעביר את החובות האלה על מנת לשמור על הבטיחות של כולנו, אחד, לרשות האכיפה והגביה, שניים, למשטרת ישראל.

ניסן סלומינסקי: בוא נלך אחד לאחד, נתחיל עם הכסף כי אני חושב שזה הדבר השולי לחלוטין.

ישי בן אלי: אבל זה עושה סדר.

ניסן סלומינסקי: בוא נניח נתחיל עם זה.

ניסן סלומינסקי: אתם אומרים שייצא מכתב לכולם, שבמכתב הזה יגידו: רבותי, בשלוש השנים האחרונות לא שילמתם אגרה, אם הרכב שלכם לא היה בשימוש תודיעו לנו ואתם פטורים, לא צריכים להוכיח, לא כלום.

ישי בן אלי: אבל אנחנו נבדוק אתכם.

ניסן סלומינסקי: שניה, קודם אני רוצה לשמוע את ההצעה.

ניסן סלומינסקי: צהריים טובים, גברתי.

מרב מיכאלי: שלום, צהריים טובים, אני מתנצלת מאוד על האיחור.

מרב מיכאלי: אם יורשה לי, רק שאלת הבהרה: מה זה אומר – שאנחנו פוטרות את האזרחיות והאזרחים עכשיו מהצורך להודיע על הוצאת הרכב משימוש?

ניסן סלומינסקי: לא, חס ושלום.

אורי מקלב: הגעת בדיוק בזמן, זו הנקודה.

תמי סלע: הם צריכים להודיע, אם הם יודיעו הם לא יצטרכו לשלם את החוב.

אורי מקלב: אנחנו רוצים לדעת איך הם מודיעים, מה אנחנו מבקשים מהם, מה הצורה.

אורי מקלב: היום, כדי להודיע צריך להגיע פיזית, לעמוד בתורים.

ניסן סלומינסקי: בואו ננתח את זה אתו.

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה להגיד למרב, שהצטרפה אלינו, שהשאלה המרכזית היא לא זו של הכסף, השאלה המרכזית היא שהאנשים האלה שלא שילמו אגרה גם לא יכולים לעבור טסט.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שיש 180,000 רכבים, מבחינתם, שנוסעים על כבישי ישראל בלי טסט, בלי כלום, מסכנים את הביטחון של כולם.

ניסן סלומינסקי: זה הדבר המרכזי, לא הכסף.

ניסן סלומינסקי: מה אתם מדברים אתי על כסף?

ניסן סלומינסקי: טפלו בזה.

ניסן סלומינסקי: יש לכם את השמות של האנשים.

ניסן סלומינסקי: איך זה שלא בדקתם?

ניסן סלומינסקי: זו השאלה המרכזית והיא כרגע בצד.

אורי מקלב: אבל תגיד את ההסתייגות שלך – שאתה מניח שרוב ה-180,000 - - -

ניסן סלומינסקי: כן, אמרתי שאם הם לא באים בנושא הזה, אז או שרק עכשיו הם מתחילים לעשות סדר, או שהם מניחים שבאמת הרכב הזה לא נסע.

ניסן סלומינסקי: אבל בוא נלך לשיטתך.

אורי מקלב: אבל, אדוני היושב-ראש, אחת האינדיקציות – אני אומר את זה גם לחברת הכנסת מרב מיכאלי –כשקיבלנו את הנתון הזה בפעם הקודמת, היא שרוב הרכבים הם רכבים ישנים, רובם מעל 17 שנה.

ניסן סלומינסקי: אז ממה נפשך?

ניסן סלומינסקי: או שהוא לא נוסע עליו – ואם הוא נוסע עליו זו סכנת נפשות פי אלף יותר גדולה.

ניסן סלומינסקי: יש את השמות של האנשים, צריכים רק לבדוק, המשטרה או מישהו, שם שם.

מרב מיכאלי: 180,000 ואין שום נוהל שנגיד פעם בשנה, או פעם בשנתיים, פעם בתקופה מסוימת שבודקים, מה קורה עם מכוניות שלא שילמו עליהן את הרישוי?

ישי בן אלי: אנחנו עושים גם את הנוהל הזה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו הוא רוצה, עד עכשיו לא עשו.

ישי בן אלי: הנוהל אומר שנשלח לך מכתב שאתה צריך לעשות טסט.

ישי בן אלי: אחרי שלא שילמת את הטסט, חודש אחרי שלא תשלם ישלח לך מכתב נוסף שיגיד לך: אדוני, לא עשית טסט על הרכב ולא שילמת את האגרה, אנא פנה, תעשה טסט ושלם את האגרה.

ישי בן אלי: לא עשית את זה, אחרי עוד חודשיים או שלושה, אני לא זוכר, שוב ישלח אליך מכתב ושוב יתזכר אותך.

תמי סלע: אבל המכתב צריך גם להדגיש אם הרכב יצא משימוש כי זה לא היה.

תמי סלע: באגרת הרישיון רק היה כתוב שהשימוש ברכב מחייב טסט וזהו.

ניסן סלומינסקי: ומה אחר כך?

ניסן סלומינסקי: מתי מגיעים לבדוק אם האיש נוסע או לא נוסע?

ישי בן אלי: כל אלה שלא יעשו את זה, לבקשת הוועדה – ואני אשמח שהוועדה גם תכתוב את זה בהחלטה – אנחנו נעביר: אחד, למשטרת ישראל, על מנת להגיד שלכל האנשים האלה, לפי מה שידוע לנו, יש רכבים על הכביש והם נוסעים בלי שהם עשו טסט; שניים, נעביר להמשך טיפול לרשות האכיפה והגביה, שתחילת הטיפול שלה הוא עוד שני מכתבים נוספים, אני מזכיר, איתור ושני מכתבים נוספים, שגם יתזכרו אותו: אדוני, תעשה את הטסט, שלם את האגרה.

ישי בן אלי: כלומר, האזרח יקבל חמישה מכתבים לפני - - -

ניסן סלומינסקי: אני רוצה רגע לסכם את ההצעה שאתם מציעים.

ניסן סלומינסקי: נעזוב רגע את הנושא של הביטחון בנסיעה על הכבישים וכל זה, בואו נדבר על החלק הכספי.

ניסן סלומינסקי: אתם אומרים שמוציאים מכתב ל-180,000 האלה ואומרים בו: רבותי, לא שילמתם אגרה, אם אתם נוסעים ברכב, נא לשלם את האגרה, אם אתם לא נוסעים ברכב, תודיעו לנו.

ישי בן אלי: תצהירו.

ניסן סלומינסקי: כן, תצהירו.

ניסן סלומינסקי: אם הוא כותב לכם: אני לא נוסע ברכב, הוא פטור ולא צריך לשלם שום אגרה.

ישי בן אלי: נכון.

ניסן סלומינסקי: יפה, זה מקובל.

ניסן סלומינסקי: אם הוא אומר שהוא נסע, הוא יצטרך לשלם, כל הדברים שדיברנו.

ישי בן אלי: אם עשו שימוש ברכב – אתה הגדרת את זה נכון כי זה גם אם בן דוד שלו נסע.

ניסן סלומינסקי: לא משנה, אם הרכב היה על הכביש, לא שהוא עמד ליד הבית ושימש מחסן לכל מיני דברים.

ניסן סלומינסקי: זאת אומרת שבאופן תיאורטי, האנשים האלה, אם הם באמת לא נסעו, מספיק שהם יודיעו לכם שהם לא נסעו ואתם מקבלים את זה בלי הוכחות ובלי כלום.

ניסן סלומינסקי: זה אחורה.

ישי בן אלי: נכון.

ישי בן אלי: אני רק אגיד שאם גיל הרכב מעל 15 שנה אז הוא רק מצהיר ולא צריך כלום.

ישי בן אלי: 15 שנה מהיום, לא מלפני שנתיים, שאז שלחנו את המכתבים.

ניסן סלומינסקי: ואם זה 10 שנים?

ישי בן אלי: אם זה 10 שנים אז נצטרך שהוא יחתום על ההצהרה עם עורך דין ואני אסביר גם למה.

ישי בן אלי: זה לא הגיוני, אז אנחנו באים לקראתו ואומרים לו: למרות שלפי חוק לא באת והצהרת, והיית צריך, אנחנו נמחק לך את החוב, אבל לפחות את ההצהרה תעשה בפני עורך דין, כי רכב שגילו – אני רק מזכיר לוועדה שרכב שעבר תאונה והוא טוטלוס, או נגנב, או נמכר וכו', נמחק לגמרי.

ישי בן אלי: מדובר על בן אדם ששם את הרכב ועשה ממנו עציץ, או גרט אותו, או מכר אותו לחלקים, ולא בא להצהיר – שזו דרישה, לדעתי, מאוד-מאוד בסיסית מאזרח.

ישי בן אלי: תחשבו, אני מעביר רכב למישהו, מחר הוא ייסע אתו, יעשה נזקים וכו', ואני - - -

אורי מקלב: חבל שלא הבאנו לכאן את איגוד המוסכים, הם יגידו לך כמה רכבים בני 10 שנים מושבתים לגמרי בגלל חלקים שחסרים, בגלל תאונה עצמית שהוא גם לא קיבל דבר מהביטוח ולא קרה שום דבר.

אורי מקלב: אם אין ביטוח מקיף אז נגמר הרכב, הוא לא מתקן אותו ונגמר הסיפור.

ישי בן אלי: 10 שנים בלי ביטוח זה - - -

אורי מקלב: לא 10 שנים בלי ביטוח, הוא כבר 10 שנים באמת לא נמצא.

ישי בן אלי: אבל אם גילו של הרכב - - -

אורי מקלב: גילו 10 שנים, בביטוח מקיף, תאונות עצמיות - - -

ישי בן אלי: זה נראה לי - - -

אורי מקלב: אנחנו גם מדברים היום על רכבים קטנים - - -

אלי מורגנשטרן: אבל המוסכים גם מעדכנים את רשות הרישוי, כי הם לא יכולים להשתמש במנוע בלי לעדכן את רשות הרישוי אז הם חייבים לעדכן.

אורי מקלב: הם לא משתמשים, הם אומרים: נזרוק אותו, המנוע לא בסדר.

אלי מורגנשטרן: אם זה במוסך מורשה אז הוא חייב לעדכן.

אלי מורגנשטרן: זו עבירה פלילית.

אורי מקלב: הם יגידו לך כמה רכבים נמצאים.

אורי מקלב: הוא לא משתמש במנוע.

אלי מורגנשטרן: אז זו עבירה פלילית.

אלי מורגנשטרן: הוא מחזיק רכב לא רשום, זה אסור.

אלי מורגנשטרן: הוא חייב לעדכן.

אורי מקלב: הוא לא משתמש במנוע.

ניסן סלומינסקי: המוסך חייב לעדכן אותם.

אורי מקלב: הוא לא משתמש במנוע, אז למה הוא צריך לעדכן את זה?

אלי מורגנשטרן: הוא חייב לדווח.

אלי מורגנשטרן: זה החוק.

ישי בן אלי: אבדן מוחלט – אני חושב שזו דרישה מאוד בסיסית מהאזרח - - -

אורי מקלב: הוא אומר לו: את החלקים האלה אני אזמין לך, החלקים וכל מה שאתה צריך עולה לך כך וכך, בעל הרכב אומר: אל תזמין, תעזוב אותי וזהו.

תמי סלע: גם אם לא אמרו את זה במפורש עד היום, מעתה יגידו.

תמי סלע: עד היום זה לא נאמר.

תמי סלע: היו שולחים את אגרת רישיון הרכב ורק כתוב - - -

ישי בן אלי: זה נאמר, זה נמצא באתר, אבל זה לא - - -

תמי סלע: באתר כן, אבל בן אדם קיבל את האגרה, הוא הבין מזה שאם הוא רוצה להשתמש ברכב - - -

מרב מיכאלי: אדוני, ברשותך, כי אני תכף צריכה ללכת לישיבת סיעה.

מרב מיכאלי: אני אגיד את זה כך: ראה, אדוני, אתה יודע שמעבר לחברותי בוועדת החוקה וזה שאני משתדלת להגיע לכל דיון, הנושא הזה כמובן חשוב לי במיוחד משום שהוא נכנס בתוך המהלך הגדול שאני מובילה כבר כמה וכמה שנים, שאדוני שותף לו, באמת לצמצם, ובסופו של דבר לבטל, את השימוש בפקודת המסים (גביה) לגביה מינהלית, דרקונית, ארכאית.

מרב מיכאלי: לכן אני מאוד מברכת על המהלך - - -

תמי סלע: הם לא משתמשים בזה.

ישי בן אלי: הם היום לא משתמשים, אבל הם פשוט לא יכולים.

ישי בן אלי: לא, אנחנו יכולים והחלטנו לא לעשות את זה ולפנות למרכז.

מרב מיכאלי: החליטו לא, אנחנו שמחות.

מרב מיכאלי: לא חשוב.

מרב מיכאלי: לכן אמרתי, אני מברכת על המעבר.

אורי מקלב: למה הם לא יכולים?

מרב מיכאלי: עזוב את זה רגע, יש לך במסמך ההכנה את הגדרות החוק לעניין הזה.

אורי מקלב: משרד התחבורה לא יכול על דברים שלו - - - ?

מרב מיכאלי: מה שמבחינתי חשוב – שזה לא יקרה ושזה עובר לרשות האכיפה והגביה.

מרב מיכאלי: אבל צריך להגיד שעצם זה שזו הסיבה שבגללה עכשיו אתם נדרשים בכלל לסוגיה הזאת של רכבים שכל כך הרבה שנים אתם לא יודעים מה קורה אתם, זה חמור מאין כמותו בעיני, באמת.

ניסן סלומינסקי: לכן זו כבר ישיבה שנייה שאני עושה על זה.

מרב מיכאלי: וצודק אדוני שבאמת מדובר בפיקוח נפש.

מרב מיכאלי: נכון שיש אחריות לאזרח ולאזרחית אבל צריכה להיות גם אכיפה.

מרב מיכאלי: זה לא יכול להיות שאם לא הודעתי אז סבבה, 17 שנה האוטו שלי, אין לדעת, אולי מישהו משתמש בו ואולי לא.

ישי בן אלי: אני מוכן לשלוח לכם מיילים שכתבתי בדיוק את זה ואני אשמח מאוד שהוועדה תנחה את משרד התחבורה – אני מזכיר שאני עובד משרד האוצר – ואנחנו גם נעשה את זה.

מרב מיכאלי: אז, אדוני, צריך להנחות בצורה מפורשת את משרד התחבורה.

מרב מיכאלי: זו באמת שערורייה.

ישי בן אלי: אנחנו נעביר את כל הפרטים למשטרת ישראל.

חוה ראובני: אנחנו, את החשבון הזה בינינו, ניישר אחר כך.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, שחברת הכנסת מיכאלי לא תחשוב שאנחנו רק רוצים לפטור מזה.

אורי מקלב: אנחנו יוצאים מנקודת הנחה שרוב הרכבים האלה הם רכבים ישנים והרכבים האלה לא על הכביש.

אורי מקלב: זה לא ש-180,000 רכבים נמצאים ללא טסט.

אורי מקלב: אנחנו לא חושבים שהמספרים האלה בכלל מעניינים.

אורי מקלב: יותר מזה, אנחנו גם יודעים שהנוהג המקובל עד היום – זה לא רק שלא הייתה אכיפה – כולם יודעים, כל עם ישראל יודע שאם הרכב שלך לא עובד, אם קיבלת בגריטה והיה לך מבצע, קיבלת, אם לא קיבלת, אכלת אותה.

מרב מיכאלי: לא היה לי שום מבצע.

מרב מיכאלי: הייתה תאונה עם האוטו, הוא הלך.

מרב מיכאלי: אבא שלי הלך – כשאני עוד הייתי מזועזעת ראש מהתאונה – למשרד הרישוי, הודיע שהאוטו נפטר, מנוחתו עדן.

אורי מקלב: היום לא הולכים להודיע מכיוון שאנשים אומרים לעצמם: הרכב שלי לא פעיל, זרקתי אותו, העברתי אותו, הוא לא על הכביש, אני לא חייב, מכיוון שדורשים ממך היום – ואנחנו רוצים לשנות את זה ואני חושב שחייבים לשנות את זה – בעידן הטכנולוגי של היום, לבוא למשרד הרישוי להודיע על כך שהרכב לא על הכביש.

אורי מקלב: זה לא מציאותי.

ניסן סלומינסקי: אורי, מרב רוצה להדגיש לך שהנקודה המרכזית אצלה כרגע בדיון הזה, מעבר לנושא של פיקוח נפש וכל זה, שהיא שמחה שזה לא יגיע לפקודת המסים (גביה) אלא יהיה מבוצע על ידי - - -

מרב מיכאלי: דווקא להפך, אני רציתי להגיד שמעבר לנושא של פקודת המסים (גביה) והגביה היותר שפויה וראויה, רציתי להגיד שזה פיקוח נפש והוועדה באמת חייבת לוודא שמשרד התחבורה עובר לנוהל שהוא - - -

ניסן סלומינסקי: בואו נסכם את ההצעה שלכם ונראה אם אנחנו עומדים בה.

ניסן סלומינסקי: ההצעה שלכם באה ואומרת – נעשה נקודה מהיום, מכאן ולהבא, אחר כך נדבר אחורה, זה מה שאני מקווה שיהיה מכאן ולהבא – ייצא נייר ברור ומובן לכל, תוך חודש, שבו מסבירים לאנשים: תדעו לכם, כך וכך, במידה ותחליטו להשבית את הרכב אתם חייבים לעשות כך וכך.

ניסן סלומינסקי: תכף נראה מה אתם חייבים לעשות.

אורי מקלב: מה זה "מכאן ולהבא" – מכאן ולהבא על החובות?

ניסן סלומינסקי: לא על החובות, מכאן ולהבא על רכבים חדשים.

ישי בן אלי: על טסטים חדשים.

תמי סלע: הדיוק הוא חשוב כדי שנבין על איזה חובות מדובר – חוב שהתגבש מכאן ולהבא.

ניסן סלומינסקי: לא רק חוב, כל אדם היום שיגיע לעשות טסט על הרכב שלו, קנה רכב חדש וכו', יידע באופן ברור – שלא יהיה לו תירוץ והוא יוכל להגיד "לא ידעתי" – שאם הוא רוצה להשבית את הרכב זו זכותו, אבל הוא צריך או להפקיד את הרישיון במשרד הרישוי, או - - -

ישי בן אלי: או לגרוט את הרכב.

תמי סלע: יש ביטול רישום.

ניסן סלומינסקי: או – ועוד מעט נדבר על זה – אולי משהו שאפשר לעשות דרך האינטרנט, אני לא יודע.

אורי מקלב: זה לא אולי, זה חייב להיות.

אורי מקלב: עמידה בתור מבחינתי - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, עוד מעט נדבר על זה.

ניסן סלומינסקי: אני אחזור על זה, אני רוצה קודם כל לראות את המבנה הכללי.

ניסן סלומינסקי: צריך לעשות את זה ומכאן ולהבא אנחנו לא מאפשרים מצב של הצטברות של אנשים, שעוברת שנה ואנשים לא עושים, או שנתיים.

ניסן סלומינסקי: לא מאפשרים יותר הצטברות של זה.

אורי מקלב: אני מציע - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, עכשיו תן לי לחזור קדימה.

אורי מקלב: לא אחורה, על הקדימה.

אורי מקלב: "לתשומת לבך" – אני מקריא מתוך רישיון רכב שהיום קיים – "רישיון הרכב תקף רק לאחר תשלום האגרה ועמידה במבחן כשירות".

אורי מקלב: כאן צריך להיות המשך: לידיעתך, רכב שהפסיק להיות שמיש, חובה עליך להודיע למשרד הרישוי שאתה מפסיק שימוש, במידה ולא, אתה תהיה חייב בתשלום.

אורי מקלב: אני מציע שגם בטופס של העברת בעלות שוב פעם נגיד לו: העברת בעלות, עכשיו יהיה לך טסט, תדע לך שאם - - -

תמי סלע: אבל לא יתנו לו בכלל להעביר בעלות אם הוא בלי טסט.

אורי מקלב: יש טסט.

חוה ראובני: מי שקונה, לא קונה על מנת לא להשתמש ברגע זה והוא קונה רישיון רכב בתוקף.

חוה ראובני: אין מה לכתוב את זה.

חוה ראובני: גם הטופס הוא כזה קטן, אין מקום לעוד הודעות, כעובדה.

אורי מקלב: אז אני רוצה להגיד לך שאני מכיר הרבה אנשים – כנראה עו"ד ראובני קונה רכבים טובים – שקונים ביד שנייה ומתברר שקנו חתול בשק, ודווקא אחרי הקנייה, תוך חודש או חודשיים, מתברר להם שהם לא יכולים - - -

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא מדברים על אלה שיש להם חובות, אנחנו מדברים מכאן ולהבא, אנחנו רוצים שהם לא יוכלו להגיד בעוד שנתיים "לא ידעתי".

אורי מקלב: זה אירוע, העברת בעלות זה אירוע שמזכיר לאנשים, אנשים קוראים את מה שכתוב פה.

אורי מקלב: אתם רוצים לא לכתוב?

אורי מקלב: אל תכתבו.

אורי מקלב: אם הבעיה היא הדיו של השורה הזאת, זה מאוד מכביד עליכם – אל תכתבו.

חוה ראובני: פשוט הטופס עמוס באזהרות.

אורי מקלב: אני רק רוצה להגיד לך, זה חשוב מאוד, הדבר הזה צריך להיות תנאי – אני אומר למשרד התחבורה: תפנו לחשבות עכשיו – חייבים לראות איך אנחנו מעבירים את ההודעה הזאת של הפסקת הרכב והוצאתו מרישיון, השבתת הרכב, בדרך דיגיטלית.

אורי מקלב: היום אנחנו מתקדמים בכל הדברים על ידי ממשל זמין, לא יכול להיות שעם הדבר הזה צריך לבוא בפועל למשרד הרישוי.

אורי מקלב: מי שיודע ומי שעובר את זה – זה שעות לחכות בתור.

אורי מקלב: הם לא זמינים.

אורי מקלב: בן משפחתי קנה רכב, הוא היה חייב להעביר את זה במשרד הרישוי ולא בדואר בגלל שזה היה רכב של נכה – אני גם לא ידעתי את זה – גם עם המידע שהיה באינטרנט הוא רץ ממקום למקום באזור גוש דן ולא הצליח.

אורי מקלב: מכוני הרישוי שהוא היה צריך, שבסמכותם לעשות את זה – המידע אמר שהם פתוחים עד 16 והיו פתוחים עד 15:30, המידע היה לא נכון וכך הוא עבר ורץ באזור ובסוף גם לא הצליח.

אורי מקלב: אני רק אומר לך מה אנשים עוברים.

ניסן סלומינסקי: מה שאנחנו רוצים להגיד, שמעבר לנושא של לבוא פיזית היום, צריכים למצוא עוד דרך שתקל, שאנשים לא יצטרכו - - -

תמי סלע: כן, יש גם מערכת הזדהות ממשלתית מקוונת ויש כל מיני שירותים.

חוה ראובני: אנחנו מסכימים לגמרי.

חוה ראובני: אנחנו נמצאים במהלך ארוך טווח עם הרבה שלבים לצמצם את ההגעה של אנשים למשרדי הרישוי.

חוה ראובני: רק לפני שבועות ספורים הוחלט לבטל את החובה לשאת את הפלסטיק של רישיון הנהיגה כדי שאנשים לא יגיעו למשרד הרישוי כדי להוציא אותו.

חוה ראובני: כפלי רישיון וכפלי רישיון נהיגה - - -

ניסן סלומינסקי: מתי מגיע הנושא הזה אליכם?

חוה ראובני: אני לא יודעת להגיד לך מתי.

חוה ראובני: אנחנו נמצאים במהלך מול "ישראל דיגיטלית" לנושא של הזדהות, כי מה שקורה זה שצריך לוודא ששכנים מסוכסכים, למשל, אחד לא יבטל לשני את הרכב.

חוה ראובני: שם, תעודת זהות ומספר רכב זה מידע שלהמון אנשים יש עליך ולכן זה זיהוי מאוד-מאוד חלש.

ניסן סלומינסקי: אני מסכים.

תמי סלע: יש היום מערכת הזדהות, משהו גנרי, רק צריך להצטרף לשירותים שאפשר.

חוה ראובני: אנחנו נמצאים בעבודה מולם כי המשרד לנו הוא ממש התחנה הבאה שלהם בתהליך הזה, כי אנחנו משרד שמתממשק בהיקפים עצומים עם הציבור הרחב, לכן בהחלט המשרד נמצא בעבודה בנושא הזה.

חוה ראובני: אני רק אפנה ואוודא שגם הסעיף המסוים הזה, לשירות המסוים הזה, ייכנס שם לתוכנית עבודה.

ישי בן אלי: אבל זה בתוכנית עבודה.

ישי בן אלי: אני לא רוצה לעצור, אני אומר לכם, זה פיקוח נפש.

ישי בן אלי: זה אחר כך אזרחים שיהיו חייבים יותר ויותר כסף.

ישי בן אלי: אנחנו מאוד מבקשים את אישור הוועדה.

ישי בן אלי: המהלך הזה הוא - - -

ניסן סלומינסקי: אישור הוועדה למה?

ישי בן אלי: לגבות את האגרה דרך - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, עוד לא הגעתי לזה.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר כרגע מכאן ולהבא על רכבים שאין להם חובות ואין להם כלום.

ניסן סלומינסקי: אדם קנה רכב, יש לו רכב ואנחנו רוצים ליידע אותו שמה שקרה עד עכשיו לא יקרה, שבעוד שנתיים הוא לא יבוא ויגיד לי: לא ידעתי ויצבור שנתיים.

ניסן סלומינסקי: אין.

ניסן סלומינסקי: מעכשיו הודיעו לך עם אותיות קידוש לבנה וכל הדברים.

ניסן סלומינסקי: יותר הטיעון "לא ידעתי" לא יתקבל.

ניסן סלומינסקי: את זה אנחנו רוצים למנוע.

ניסן סלומינסקי: לכן, הדרך היא שבכל מקום שרק אפשר צריך להכניס את זה, יכול להיות שאולי אפילו בטסט, בתיאוריה.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שצריכה להיות שאלה כזאת: מה קורה אם אתה רוצה להשבית רכב?

ניסן סלומינסקי: לא יודע.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות.

ניסן סלומינסקי: להכניס את זה במודע, כי אני לא מסתכל בהיבט של האגרה, חוה, אני מסתכל בהיבט של סכנת הנפשות.

אורי מקלב: פעם אחרונה שעברתי תיאוריה הייתה לפני 47 שנה.

ניסן סלומינסקי: גם טסט.

ניסן סלומינסקי: אם מישהו מאתנו ייגש לטסט לא בטוח שהוא יעבור.

תמי סלע: לגבי הצו, השאלה איזה חובות אתה רוצה לאפשר למרכז לגבות.

ניסן סלומינסקי: רק שנייה.

ניסן סלומינסקי: קודם כל אני מדבר על המצב קדימה.

ניסן סלומינסקי: בזה אנחנו מסודרים ואתם תמצאו את הדרך איך להקל על האדם שמחליט מכאן ולהבא להשבית את הרכב.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אני אומר לך, זה אקוטי, זה קריטי.

אורי מקלב: לאו עכברא גנב אלא חורא גנב, אתה יודע למה אני מתכוון.

אורי מקלב: זה שאנשים לא הודיעו, זה רק בגלל - - -

ניסן סלומינסקי: גם הם יודעים, כל אלה שיושבים פה גם יודעים את הכלל הזה, איך שאני רואה במעוף הציפור, לאו עכברא גנב אלא חורא גנב.

ניסן סלומינסקי: כולם כאן יודעים את זה, זה בסדר.

אורי מקלב: אפשר להסביר את זה – לא העכבר הוא הגנב, אלא החור שיש הוא הגורם לגנב.

אורי מקלב: העכבר נכנס בחור, יש חור.

ישי בן אלי: אני מזכיר רק שיש 3 מיליון ומשהו אזרחים ששילמו את חובם והצהירו שהם הורידו את הרכבים.

אורי מקלב: כמה הצהירו על השבתת רכב?

ישי בן אלי: מיליונים.

אלי מורגנשטרן: כל שנה יש כ-200,000 שיורדים מהכביש.

ניסן סלומינסקי: מה שאורי מתכוון, שאם לא היו נניח משחטות של רכבים, לא היו גניבות של רכבים.

ניסן סלומינסקי: אם לא היה להם מה לעשות עם זה שהם גונבים את הרכב אז לא היו גונבים.

אורי מקלב: אם לא היו קונים חלקים.

ניסן סלומינסקי: הסברתי רק את המושג.

ניסן סלומינסקי: בכל מקרה, דיברנו על המצב קדימה, עכשיו בואו נדבר על המצב אחורה.

ניסן סלומינסקי: אם מקובל עליכם שאם האדם הודיע אחרי כל המכתבים שלכם שהוא לא יצטרך לשלם, מבחינתי אני חושב שזה בסדר.

ניסן סלומינסקי: יש את הדילמה רק כשאתה אומר שאם זה יותר מ-15 שנה אז לא צריך להוכיח בכלל, ואם זה פחות מ-15, חדיש יותר, הוא צריך רק הצהרה – לא של נוטריון אלא עורך דין, נכון?

ישי בן אלי: כן.

אורי מקלב: אבל אני רוצה לשמוע מה קורה בתהליך.

אורי מקלב: שני דברים: מה קורה בזמן הזה?

אורי מקלב: שלחו וזהו?

אורי מקלב: שלחו עכשיו לאנשים, אנשים לא הצהירו, לא ידעו, לא הגיע אליהם המכתב והם תכף יהיו עכשיו ברשות האכיפה והגביה?

ישי בן אלי: אבל גם רשות האכיפה והגביה חייבת, לפני שהיא פועלת מול מישהו, למסור לו ביד.

ישי בן אלי: היא לא יכולה לפעול בלי זה.

ישי בן אלי: המדינה לא פועלת - - -

אורי מקלב: אתם צריכים להבין שלפעמים מדובר באירועים שקרו לפני 17 שנה.

ניסן סלומינסקי: אורי, הדרך ואיך הוא יידע – זה על כל תהליך של גביית קנסות, זה לאו דווקא פה.

אורי מקלב: אבל אנחנו עושים כאן צעד שלא היה בכנסת, ואני לא חושב שהוא חברתי או הגיוני - - -

ניסן סלומינסקי: מה פירוש "שלא היה בכנסת"?

אורי מקלב: גביה רטרואקטיבית על אירועים שקרו לפני 17 שנה.

ישי בן אלי: לא, לא, שלוש שנים אחורה בלבד, זהו.

אורי מקלב: החוב של שלוש שנים, אבל כמה זמן - - -

ישי בן אלי: זהו, רק שלוש שנים אחורה.

ניסן סלומינסקי: אמרנו, רק על שלוש שנים אחורה.

ישי בן אלי: גם אם היה לו 7 או 17 שנה – יש אנשים שאני יודע שהם לא שילמו 7 שנים – אנחנו גובים רק שלוש שנים.

אורי מקלב: אני שומע מה שאתם אומרים, אתה באמת גובה רק על שלוש שנים – אבל כמה זמן הוא כבר לא שילם?

ישי בן אלי: שלוש שנים.

ישי בן אלי: אם הוא לא שילם לפני 10 שנים, שלוש שנים - - -

אורי מקלב: אז בתוך שלוש השנים יכול להיות אחד שכבר 10 שנים לא משלם?

ניסן סלומינסקי: כן, ודאי.

אורי מקלב: יפה, אז אני מדבר על זה עכשיו.

ניסן סלומינסקי: אבל לא מחייבים אותו לשלם על זה.

ישי בן אלי: אני מחייב אותו רק על שלוש השנים האחרונות.

אורי מקלב: האירוע של השבתת הרכב קרה לפני 17 שנה?

ישי בן אלי: אז הוא יצהיר וזהו, לא יגבו ממנו.

אורי מקלב: אז עכשיו אני מדבר ברור: האירוע של השבתת הרכב, הפעם האחרונה שהוא התניע את הרכב שלו, היה לפני 15-16 שנה, ועכשיו - - -

ישי בן אלי: אז הוא יצהיר - - -

אורי מקלב: בסדר, הוא יצהיר, הוא יכול להצהיר היום.

אורי מקלב: מה קרה אם האדם הזה לא הגיע?

אורי מקלב: הוא כבר 17 שנה לא נמצא בכתובת הזו, הוא כבר - - -

ניסן סלומינסקי: אז אי אפשר יהיה לתבוע אותו.

ישי בן אלי: לא יתבעו אותו.

אורי מקלב: אתה מדבר על גביה - - -

ניסן סלומינסקי: אורי, זה מה שהוא אומר – שאם לא מגישים לאיש דואר רשום או ביד אי אפשר לתבוע אותו, אז אם לא מוצאים אותו אי אפשר לתבוע אותו.

תמי סלע: מה אתם עושים במקרה כזה?

תמי סלע: אם לא מאתרים מישהו, יש דרך להמציא לו?

אורי מקלב: אתם אומרים שאתם מוציאים מיד להוצאה לפועל – במקרה הזה זו רשות יותר רכה – שמיד יש לגבות.

אורי מקלב: היום הוא לא גר שם, הוא לא יקבל את המכתב הראשון וגם את המכתב השני, לא יעשו מאמץ לחפש אותו ואז הוא מקבל חוב עם הוצאות.

ישי בן אלי: זה הוצאות זניחות בגלל שזו רשות האכיפה והגביה.

אורי מקלב: כמה הוצאות יהיו לאדם שלא גר בכתובת, משרד התחבורה ישלח אליו מכתב, הוא לא ראה את זה ועכשיו רק דרככם הוא יגיע?

אורי מקלב: אדם שזו פעם ראשונה שהוא בכלל מקבל את המכתב, זה דרככם ויש לו מיד הוצאות.

ענת הר אבן: 60 שקל זה איתור מסירה?

אושרת דיין אליהו: איתור ומסירה זה 40 שקל לדעתי, תלוי איפה.

ענת הר אבן: לפי התקנות של מסים (גביה), שיעור הוצאות מקסימלי הוא 44 שקלים.

תמי סלע: אם הצו יאפשר שימוש בסמכויות של המרכז רק בחובות חדשים, אז לגבי אותם אנשים שממשיכים להשתמש ברכב, הם יבינו שעכשיו יגיעו אליהם – השנה הם לא מודיעים על השבתה כי הם כן משתמשים – יגיעו אליהם עם אמצעי הגביה של המרכז, הם גם אחורה לא שילמו, עכשיו הם יצטרכו, כדי לעשות טסט ולעמוד בכללים, לשלם גם אחורה.

ישי בן אלי: נכון.

תמי סלע: וזה גם היום קורה.

ניסן סלומינסקי: אבל שלוש שנים אחורה.

תמי סלע: לא, במקרה הזה הם יצטרכו גם יותר אחורה.

אורי מקלב: יותר, בטח.

תמי סלע: אם מישהו השתמש גם היום בלי - - -

חוה ראובני: אנחנו לא נגבה שקל על משהו שהוא יותר משלוש שנים.

ענת הר אבן: הם לא יכולים על פי הנחיית היועץ המשפטי לממשלה.

תמי סלע: היום, בלי קשר לזה.

ישי בן אלי: אנחנו אולי יכולים, אבל אנחנו רוצים להתחיל משהו חדש וגם לבוא לקראת האזרחים, כמו שאתם אמרתם, ובן אדם עם 17 שנה, אנחנו לא גובים ממנו על 17 שנה.

תמי סלע: אני שואלת בלי קשר לסמכות של המרכז.

תמי סלע: בן אדם היום רוצה לשלם טסט, הוא הבין שהוא הסתבך, הוא רוצה להשתמש ברכב ולהיות בסדר ויש לו חוב ארבע שנים אחורה – לא דורשים ממנו לשלם את זה?

ישי בן אלי: דורשים.

אורי מקלב: אני חושב שתמי צודקת ולא אתם.

תמי סלע: ולגבי האחרים - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, רבותי, יש פה אי הבנה.

ניסן סלומינסקי: אדם שקיבל את המכתב ופתאום התעורר לזה – נניח שהוא כבר 10 שנים לא שילם ונסע, הוא מודה, הוא אומר: אני נוסע עוד ברכב – מה הוא צריך לעשות לפי מה שאנחנו אומרים?

ישי בן אלי: הוא הרוויח, הוא חוטא נשכר.

ניסן סלומינסקי: כן.

ניסן סלומינסקי: הוא צריך לשלם שלוש שנים.

ניסן סלומינסקי: הוא בא לטסט, לא יתנו לו להעביר טסט אלא אם כן הוא שילם את האגרה – אז יחייבו אותו לשלם אגרה על כל 10 השנים או רק על השלוש?

ישי בן אלי: שלוש רק.

ניסן סלומינסקי: רק על שלוש.

ניסן סלומינסקי: אורי, אתה שומע?

ניסן סלומינסקי: רק על שלוש.

ניסן סלומינסקי: גם בטסט לא יחייבו אותו לשלם יותר משלוש שנים.

אורי מקלב: בפרקטיקה של היום זה לא כך, אני לא יודע - - -

ישי בן אלי: אבל אנחנו מסדרים את זה.

ניסן סלומינסקי: הולכים לעשות פרקטיקה חדשה כאן.

ישי בן אלי: אתם ביקשתם – אנחנו מטפלים.

אורי מקלב: אני לא בטוח אם מה שהם אומרים עכשיו זה נכון מכיוון שמשפטית - - -

ישי בן אלי: תכתבו את זה בהחלטה.

אורי מקלב: מה תכתבו?

אורי מקלב: יש לכם יועצת משפטית, היא אומרת אחרת.

אורי מקלב: אני רואה שהיועצת המשפטית בודקת את זה.

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: חוה אומרת את אותו דבר.

ישי בן אלי: חוה?

חוה ראובני: שלוש שנים.

ישי בן אלי: שלום שנים.

ישי בן אלי: הנה, היועצת המשפטית.

חוה ראובני: זו הנחיית היועץ.

ישי בן אלי: שלוש שנים, מאפריל 2015.

אורי מקלב: הנחיית היועץ היא שאת לא הולכת לגבות על מה שקרה לפני שלוש שנים ולא נעשתה שום פעולה, זה היועץ אמר, שאם לא נעשתה שום פעולה.

אורי מקלב: אבל אדם עכשיו בא אליכם, אתם יודעים שהוא נסע ברכב 7 שנים - - -

חוה ראובני: שלוש שנים מכיוון שבכל החובות שלפני כן לא טיפלנו, לא גבינו - - -

ישי בן אלי: לא יגבו חובות לפני אפריל 2015.

תמי סלע: העיקרון הוא שאני אגבה רק חובות חדשים, שאני אמנע לצבור חובות לכל מיני אנשים שבפועל הרכב שלהם היה מושבת אבל מאיזושהי סיבה הם לא באו להצהיר, בין אם המכתב לא הגיע אליהם או מכול מיני סיבות שהם לא רצו לבוא ולשבת אבל אני לא אתחיל עכשיו לרדוף אחריהם.

תמי סלע: אלה שבפועל הם על הכביש, אז גם החובות החדשים יאפשרו לי להגיע אליהם, נכון?

תמי סלע: כי הם עדיין מקבלים את זה.

ישי בן אלי: לא, אם אתם לא תקבלו החלטה שאנחנו יכולים לגבות שלוש שנים אחורה, אני לא אוכל לגבות את זה.

תמי סלע: למה לא?

ישי בן אלי: כי יש אנשים שימשיכו לנסוע ולא יעשו טסט ואותם אתם לא נותנים לי לתפוס על ידי המרכז.

ישי בן אלי: יש אנשים שלא שילמו שלוש שנים והם ימשיכו.

תמי סלע: בסדר, אבל אז כבר כולם יודעים.

ישי בן אלי: אז מה אם הם יודעים?

ישי בן אלי: יש רשעים גם שיודעים.

תמי סלע: אתה מצמצם את אלה שאתה מגיע אליו מהמרכז לגבייה - - -

ישי בן אלי: בסוף, הקבוצה שתישאר זו הקבוצה של האנשים שנוסעים ברכבים והחליטו לא לשלם ואותם אני רוצה להעביר למרכז לגביה.

תמי סלע: זאת המטרה.

ניסן סלומינסקי: רבותי, בוא נסכם כי השעה 14:00.

אורי מקלב: ניסן, על השאלה שאני עכשיו שואל לא קיבלתי תשובה: אותם אנשים שלא הצהירו רטרואקטיבית, לא החדשים, הם לא קיבלו, לא משנה מה - - -

ניסן סלומינסקי: והם מודים שהם נוסעים.

אורי מקלב: לא, הם לא נוסעים, הם לא נוסעים כבר ברכב, זה אירוע שהיה כבר לפני 17 שנה.

אורי מקלב: עכשיו הרשות לאכיפה והגביה תטפל בחוב הזה או לא?

ניסן סלומינסקי: אם הם מודיעים שהרכב שלהם מושבת?

אורי מקלב: הם לא הודיעו.

חוה ראובני: אם יש אצלנו מצב שבו הם חייבים, הם נמצאים ברשימת ה-180,000, לא באו אלינו להצהיר, לא לפני 17 שנה ולא היום, שהרכב לא בשימוש, מבחינתנו זה חוב שאנחנו מעבירים לגביה לגבי שלוש השנים האחרונות.

ניסן סלומינסקי: מה אתה רוצה שהם יעשו?

אורי מקלב: מה המשמעות של רטרואקטיבית?

חוה ראובני: מאיפה אני יודעת שהם לא נוסעים?

ניסן סלומינסקי: כשענת תגיע אליהם לגבות – נניח שהם לא שמעו, לא ידעו כלום – אם היא לא תדע למצוא את המה נפשך אז הם אף פעם לא ישלמו.

ניסן סלומינסקי: היא מצאה, הם אומרים: כן, אנחנו מודים שבאמת בשלוש השנים האחרונות לא שילמנו.

אורי מקלב: הם יגידו שהם גם לא היו חייבים כי הרכב הושבת לפני 17 שנה.

ניסן סלומינסקי: כן, לא שילמנו כי השבתנו את הרכב.

ניסן סלומינסקי: אז אני מניח שההצהרה הזאת תופסת.

ניסן סלומינסקי: הם יהיו פטורים, כמו אם הם הצהירו לפני שהעבירו את זה אליהם.

אורי מקלב: ואם אחרי שהעבירו, גם צריך - - -

ניסן סלומינסקי: אמרתי שזה תופס כמו לפני.

ענת הר אבן: הם יעבירו אלינו את המידע.

ענת הר אבן: אנחנו, כמו כל בעל חוב אחר - - -

אורי מקלב: אז מה, הם משלם את 40 השקלים ובזה זה נגמר?

ענת הר אבן: לא.

ענת הר אבן: כל בעל חוב אחר, ברגע שבעל חוב אומר:

ענת הר אבן: אני לא צריך לשלם את החוב הזה, אנחנו פונים לגורם הרלוונטי ואם הוא אומר לי: באמת הוא לא צריך לשלם.

ענת הר אבן: אני מסתדרת עם האוצר על 40 השקלים האלה לבד, אני לא צריכה את הבן אדם.

ישי בן אלי: החשב הקודם סידר את זה.

אורי מקלב: אבל הפירוש הוא שאתם נותנים להם סמכות גם על גביה רטרואקטיבית.

ניסן סלומינסקי: אם הוא מודיע שהוא השבית את הרכב הוא לא משלם.

ניסן סלומינסקי: אם הוא לא מודיע כלום, מה אתה רוצה שיעשו?

אורי מקלב: אז אם הוא לא מודיע אתה כן נותן לו רטרואקטיבית?

ניסן סלומינסקי: איך אני יכול לחייב אותו?

ניסן סלומינסקי: באים אליו לחייב אותו, הוא אומר: רבותי, אני השבתי את הרכב – לא יגבו ממנו.

ניסן סלומינסקי: אם הוא לא יגיד גם אז – אז מה אתה רוצה שיעשו?

ניסן סלומינסקי: הוא מסתכל עליהם וצוחק – מה אתה רוצה שהם יעשו?

ניסן סלומינסקי: הוא צריך להגיד: רבותי, השבתי את הרכב.

אורי מקלב: אני אגיד לך איפה זה עומד – מה לעשות שאנחנו לשכה שמקבלת פניות?

אורי מקלב: אתה יודע כמה מבעלי החוב האלה לא נמצאים בכלל בארץ?

אורי מקלב: לא יקבלו?

אורי מקלב: חובות מצטברים, הכתובת שונתה - - -

ניסן סלומינסקי: אז מה החשש?

אורי מקלב: זה מצטבר והמפגש לא יהיה עכשיו, המפגש יהיה בעוד הרבה זמן - - -

ענת הר אבן: אז אנחנו נעשה להם הפחתה.

ענת הר אבן: יש לנו סמכויות הפחתה.

אורי מקלב: אתם מכניסים את עצמכם לדברים – עד היום לא עשיתם שום דבר - - -

ניסן סלומינסקי: אורי, מה אתה רוצה שיעשו כן?

ניסן סלומינסקי: מה אתה רוצה?

ניסן סלומינסקי: אולי האיש כן נסע?

ניסן סלומינסקי: אתה רוצה לבטל לכולם?

ניסן סלומינסקי: ואם האיש כן נוסע?

אורי מקלב: אני הייתי מבטל – כמו שהגביה היא על שלוש שנים, גם החיוב צריך להיות מתי היה האירוע.

אורי מקלב: ממתי הוא לא משלם.

אורי מקלב: אותו היגיון של היועץ המשפטי, שבא ואמר שאי אפשר לגבות הרבה כסף אם לא נעשתה פעולה שלוש שנים אחורנית, ואת זה אנחנו יודעים לקבל, אותה סיבה, אותה סברה, אותו שיקול דעת שהוא נתן לגביית הכסף, גם אירוע שהיה לפני 15 שנה, 17 שנה, אנחנו לא צריכים להתעסק אתו.

ניסן סלומינסקי: אבל מישהו צריך להגיד שהיה כזה אירוע.

אורי מקלב: הוא לא שילם 15 שנה.

ניסן סלומינסקי: לא, זה שהוא לא שילם זה לא אומר כלום – ואולי הוא נסע?

ניסן סלומינסקי: הוא צריך להגיד.

ניסן סלומינסקי: מה, את המינימום הזה?

אורי מקלב: אולי באמת הוא לא השתמש אבל אף אחד לא עשה את זה?

אורי מקלב: כל עם ישראל לא בא והכריז על זה, אז - - -

ישי בן אלי: אבל כל עם ישראל בא ומכריז.

ישי בן אלי: כל עם ישראל משלם.

ישי בן אלי: יש אנשים שלא משלמים.

ישי בן אלי: אנחנו צריכים לדאוג ל-3 ומשהו מיליון שמשלמים, לא לאלה שלא משלמים.

חוה ראובני: הוא בעל רכב, יש לו אחריות על הרכב.

ניסן סלומינסקי: אורי, יש מינימום.

ניסן סלומינסקי: אתה מגיע לאיש – הרי אם אתה לא מגיע לאיש הוא ממילא לא משלם – באיזשהו שלב והאיש צריך להגיד: השתמשתי בזה או השבתי.

ניסן סלומינסקי: אם הוא אומר השבתי – בסדר, אז הוא לא משלם.

ניסן סלומינסקי: המינימום הוא שצריך להגיד משהו.

אורי מקלב: אתה שם לב למה שאנחנו עושים, איזו פעולה דרקונית שלא הייתה כמותה?

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: מה אנחנו עושים?

חוה ראובני: אם הוא לא משתמש, הוא רק הודיע – הוא לא משלם אגורה.

ניסן סלומינסקי: הולכים כאן לשחרר אנשים במסות.

ישי בן אלי: אדוני, זה לא דרקוני.

אורי מקלב: אתה היום מעורר אירועים שהיו לפני 17 שנה.

ניסן סלומינסקי: לא מעורר אותם, אבל מישהו צריך להגיד שהאירוע הזה היה.

ניסן סלומינסקי: אורי, מישהו צריך להגיד שהיה אירוע כזה, נכון?

אורי מקלב: הוא לא שילם אז היה אירוע.

אורי מקלב: אתה כל שנה לא עושה שום דבר, עוד שנה לא ביררת את זה ועוד שנה לא ביררת - - -

ניסן סלומינסקי: אורי, זה שאדם לא שילם – זה אומר שהוא השבית את הרכב?

ניסן סלומינסקי: הנה, עובדה שיש הרבה אנשים שלא הודיעו וברגע שהגיעו אליהם הם אמרו: אנחנו נסענו והם משלמים.

חוה ראובני: אנחנו לא מבררים אירוע שהיה לפני 17 שנה, אנחנו מבררים אירוע של היום.

חוה ראובני: הוא הפסיק להשתמש לפני 17 שנה אבל הוא גם היום לא משתמש.

חוה ראובני: הוא מודיע: היום אני לא משתמש, אני לא משתמש בשלוש השנים האחרונות.

חוה ראובני: לא מעניין אותי אם הוא הפסיק להשתמש לפני 6 שנים, 8 שנים או 20 שנה.

חוה ראובני: כל מה שאני צריכה הוא שהוא יגיד בשלוש השנים האחרונות.

אורי מקלב: זו הבעיה, שזה לא מעניין אותך ואותנו זה כן מעניין.

אורי מקלב: מה שלא מעניין אותך אותנו מעניין.

חוה ראובני: לא, זה גם אותו לא מעניין.

אורי מקלב: אנחנו מדברים על אירוע שהיה לפני 17 שנה, כל שנה לא הודעתם, עוד שנה - - -

קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: חוה ואורי, רבותי, אני צריך לסגור את הישיבה.

ניסן סלומינסקי: המחלוקת היא אחת:

ניסן סלומינסקי: אורי בא ואומר שאם אדם לא שילם "איקס" שנים, זהו, אל תשאלו אותו בכלל, תמחקו לו אוטומטית כי אם הוא לא שילם מסתמא שהרכב מושבת, ואנחנו אומרים: מי אמר?

ניסן סלומינסקי: המינימום שאנחנו מבקשים הוא להגיד.

ניסן סלומינסקי: זה המינימום.

ניסן סלומינסקי: מה עוד אפשר לבקש?

ניסן סלומינסקי: תגיד שלא השתמשת – מוחקים לך.

אורי מקלב: אז למה אתה לא גובה ממנו את כל החוב?

אורי מקלב: למה אתה גובה רק שלוש שנים?

קריאות: זו הנחיית היועץ.

תמי סלע: יש כללים לגבי שיהוי.

תמי סלע: זה לא סביר שרשות - - -

אורי מקלב: תשמע מה שתמי אומרת, זה לא סביר - - -

תמי סלע: הכללים לגבי השיהוי מדברים על שלוש שנים.

אורי מקלב: מאותה סיבה שאתה לא גובה כסף, גם אל תבוא אליו עם שום פעולה שאתה רוצה עכשיו לבוא אליו.

אורי מקלב: אני אומר לך שאני ארצה לקבל את המידע מהם – 10,000 האלה ששילמו, חלקם שילמו את זה על אף שהם לא היו חייבים.

ישי בן אלי: נחזיר להם את הכסף.

ישי בן אלי: מי שיצהיר - - -

אורי מקלב: אני יודע מה קורה עם אבא שלי או אימא שלי כשהם מקבלים מכתב, מיד בדואר – הם כבר לא שואלים אותי – הם הולכים לשלם את זה.

ישי בן אלי: אדוני חבר הכנסת, אנחנו גם נפרסם בעיתון, לאלה שאין להם כתובת, בסדר?

ניסן סלומינסקי: לא הבנתי.

אורי מקלב: האנשים האלה ששילמו, ה-10,000 האלה שכן שילמו, זה לא בגלל - - -

ניסן סלומינסקי: רגע, אתה מדבר על מי ששילם.

ניסן סלומינסקי: עזוב רגע, אני לא מדבר כרגע על אלה ששילמו, אני לא יודע בדיוק מה המכתב.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר על מה צריך להיות.

ניסן סלומינסקי: אם שלחו מכתב, בטעות נניח או בלי קשר עוד למה שסיכמנו, וחייבו אנשים על מה שלא סיכמנו, אז יחזירו להם.

ניסן סלומינסקי: אני מדבר כרגע על מה שצריך להיות.

ישי בן אלי: נכון, מי שיבוא ויצהיר והוא שילם – נחזיר לו את הכסף.

אורי מקלב: גם אם אני בא לקראתך בעניין הזה, לגבי החלק של הצהרה בפני עורך דין – זה עוד הוצאה כספית.

ניסן סלומינסקי: איזו הוצאה כספית?

ניסן סלומינסקי: עורך דין, לא נוטריון.

ניסן סלומינסקי: למי אין חבר או בן משפחה עורך דין?

ניסן סלומינסקי: באמת, יש גבול.

יהודה גוטמן: מדובר אולי על 500 שקל סך הכול, תלך לעורך דין - - -

ניסן סלומינסקי: איזה 500 שקל?

יהודה גוטמן: אם חצי שנה לא שילמת.

ניסן סלומינסקי: איזה עורך דין?

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע.

ניסן סלומינסקי: אני מכיר אצלנו, שכן שלך עורך דין – כל עוד זה לא נוטריון – רק להצהיר שחתמת בפניו, אצלנו לא לוקחים כסף.

ישי בן אלי: אפשר לבוא להוצאה לפועל, אם לא לשכן, זה עולה 44 שקלים ויש גם שכר מצווה בחינם.

אורי מקלב: אתה מדבר על אנשים שנמצאים בכל הארץ.

ישי בן אלי: יש הוצאה לפועל בכל הארץ.

ניסן סלומינסקי: לצערנו, היום אין בית שאין בו עורך דין אחד לפחות.

ניסן סלומינסקי: חברים, יש לי ישיבת סיעה, אני חייב לסיים.

תמי סלע: לגבי הנוסח עצמו של הצו, כרגע כתוב בו: אחד, שהתחילה היא מיום פרסומו של הצו – יום פרסומו של הצו יכול להיות תוך 10 ימים, אם הוועדה רוצה לתת איזושהי תקופת זמן שבמהלכה יישלחו המכתבים ויבוצע התהליך יכול להיות שיש מקום לקבוע תחילה קצת יותר מאוחרת.

תמי סלע: הדבר השני הוא שכתוב פה שזה לגבי חובות שהאדם התחייב בהם מיום 15 באפריל 2015, שזה לפי הכללים של השיהוי, מאז הם התחילו לשלוח מכתבים ומאז התחילו להיספר שלוש השנים, אבל זה אומר שזה גם חובות עבר.

ישי בן אלי: שלוש שנים.

ניסן סלומינסקי: איפה יבוא לידי ביטוי כל מה שהסברנו עכשיו?

תמי סלע: זה לא יבוא לידי ביטוי בצו.

ענת הר אבן: בפרוטוקול של הוועדה.

ישי בן אלי: תוציאו בפרוטוקול.

תמי סלע: זו התחייבות שלהם כי אין מקום בצו להכניס את כל הדברים האלה, זה צו שעוסק בסמכות של המרכז לגבות.

ניסן סלומינסקי: הצו הזה יכול להיות מלווה במכתב או סיכום?

תמי סלע: הוא מלווה בפרוטוקול של הוועדה וההתחייבות שלהם.

תמי סלע: ההחלטה של הוועדה יכולה להיות שהיא מבקשת לקבל משהו שחתום על ידי המנכ"ל או על ידי - - -

ענת הר אבן: אדוני, תבקש דיווח תוך חצי שנה.

ישי בן אלי: במידה והחשב הכללי לא יאשר משהו מפה, אני אעצור ואבוא אליכם.

ניסן סלומינסקי: למה אני רוצה את הנייר?

ניסן סלומינסקי: כי אני רוצה לדעת שכולנו הבנו אותו דבר.

תמי סלע: אז אתה יכול לבקש את הנוהל כשהוא חתום על ידי נציג רלוונטי ממשרד התחבורה שכך הם יפעלו בעניין הזה.

תמי סלע: דבר אחד שהוא באמת ברמת הנוסח – מבחינת החוק, הסעיף הזה מדבר גם על חוב שהשיעור שלו נקבע בחיקוק.

תמי סלע: דיברנו על זה בתכתובת שנכון יהיה לציין גם ששיעורה של האגרה נקבע בתוספת בחלק הרלוונטי.

תמי סלע: נכניס את זה בצו עצמו.

תמי סלע: אני יכולה לקרוא את זה.

ענת הר אבן: תמי, שהתחילה תהיה ב-1 בינואר 19.

תמי סלע: הם רוצים שהתחילה תהיה בינואר 19.

תמי סלע: עכשיו אנחנו כבר באמצע אוקטובר, זה משאיר להם חודש וחצי.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ישי בן אלי: 1 בפברואר אפשר גם.

ניסן סלומינסקי: לא משנה לי, לא חשוב.

תמי סלע: אני אקרא את הנוסח:

ניסן סלומינסקי: כאן כתוב שזה עובר אליהם לגביה.

תמי סלע: שמהמועד הזה הם יכולים להתחיל לגבות.

אורי מקלב: אני רוצה לבקש ממך שאתה תעשה את הרביזיה, אצלך, כפי שאנחנו כבר רגילים, לעבוד בשיתוף פעולה גם בדברים אחרים.

אורי מקלב: אני רוצה לראות את המסמכים שהם כותבים בעניין הזה, את ההתחייבות.

אורי מקלב: ואני חושב שהצהרה של עורך דין צריכה לרדת ל-10 שנים, לא 15 שנה ולא 14 שנה.

אורי מקלב: זה דברים שכבר לא מציאותיים ברכבים של היום.

ניסן סלומינסקי: 12.5 שנים.

ניסן סלומינסקי: 15, 10 – 12 שנה, בסדר.

אורי מקלב: 10 שנים, לא צריך יותר.

ניסן סלומינסקי: 12 שנה, שכל אחד ירגיש שהוא מכובד.

ניסן סלומינסקי: בואו נעשה כך: אנחנו נאשר את הצו, אני אגיש רביזיה ואני אוריד אותה – אז אני לא צריך ועדה ולא כלום – אחרי שאני אראה שתסכמו את כל מה שדיברנו פה, שאתם מעלים על הכתב שזה הסיכום באמת.

אורי מקלב: גם עם לוחות זמנים באינטרנט.

ניסן סלומינסקי: גם מה שדובר פה.

ישי בן אלי: עם מי התכתבתי במייל?

תמי סלע: אתי.

ישי בן אלי: אז יש סיכום עם מנכ"לית משרד התחבורה, אני אשלח.

ניסן סלומינסקי: ישי, תכניסו את כל מה שדיברנו פה, תכניסו את כל הדברים, הם לא בצו אבל שנדע שיש את נייר הסיכום הזה, ואז אני מוריד את הרביזיה ויש לכם את זה.

אורי מקלב: והצורה המקוונת – מתי תהיה?

אורי מקלב: חצי שנה?

אורי מקלב: שלושת-רבעי שנה?

אורי מקלב: תגידו תאריך יעד.

ניסן סלומינסקי: הוא אמר.

ישי בן אלי: ארבעה חודשים.

ישי בן אלי: אנחנו ניתן זמן להצהרה לארבעה חודשים.

ישי בן אלי: בזמן הזה - - -

אורי מקלב: לא, לגבי האינטרנט, ביטול דרך האינטרנט.

ישי בן אלי: על האינטרנט אני לא יכול להתחייב.

אורי מקלב: תגידו.

אורי מקלב: חצי שנה?

אורי מקלב: תגידו.

חוה ראובני: אנחנו לא יודעים, זה גם לא תלוי רק במשרד התחבורה.

ניסן סלומינסקי: מי שבעד אישור הצו ירים את ידו.

ניסן סלומינסקי: בעד – פה אחד

ניסן סלומינסקי: אני מגיש רביזיה.

ניסן סלומינסקי: תעביר כמה שיותר מהר כדי שנוכל לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: תודה לכולם, ישיבה זו נעולה.