ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 692, 2018-08-14 13:20

יעקב מרגי: שלום לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, הישיבה הרביעית במספר היום.

יעקב מרגי: מתחילת הקדנציה נערכו 692 ישיבות לא פשוטות של הוועדה.

יעקב מרגי: היום 14 באוגוסט 2018, ג' באלול התשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא הוא היערכות לפתיחת שנת הלימודים תשע"ט בחינוך החרדי.

יעקב מרגי: בחרתי לתת התייחסות מיוחדת בסקירה שמשרד החינוך נותן לפתיחת שנת הלימודים לחינוך החרדי.

יעקב מרגי: לאורך כל השנה אנחנו נדרשים לסוגיות בחינוך החרדי.

יעקב מרגי: יש צרכים רבים במערכת החינוך החרדית שלא באים לידי ביטוי, אני לא יודע אפילו אם נמצאים באותה עוצמה של הצורך על שולחן העבודה, לא רק בגלל המשרד אלא גם בשל הדי-אן-אי של החברה שלנו, החברה החרדית.

יעקב מרגי: לכן ביקשתי לערוך דיון מיוחד, מה גם שמושתות על מערכת החינוך החרדית מטלות, והייתי אומר אפילו גזרות אחרות שלא חלות על החינוך הממלכתי.

יעקב מרגי: רק כדוגמה, חוק הפיקוח על בתי הספר, ועוד כהנה וכהנה.

יעקב מרגי: המאפיינים שלנו פתאום הם לא לרוחם של כל מיני – עם כל הכבוד המגיע להם – יועצים משפטיים, שפתאום זה נוגד להם כל מיני כללים כאלה ואחרים.

יעקב מרגי: שכחו את ההיסטוריה, רוצים להתנתק מן ההיסטוריה, למה בכלל ניתנה הכרה, אם לרשתות בחינוך החרדי ואם למוכש"ר.

יעקב מרגי: לכן אתן לך, אדוני מנכ"ל משרד החינוך להציג התייחסות מיוחדת.

יעקב מרגי: אתה נמצא אתנו כבר כמה שעות.

יעקב מרגי: אתן לך לתת סקירה ולאחר מכן נשמע כמה דוברים.

יעקב מרגי: ברוך הבא חבר הכנסת מוטי יוגב, שחושב שאני לא רואה אותו אבל אנחנו מאומנים בתורת הסימנים בקריאת התורה אז ראיתי את תנועת היד שלך.

יעקב מרגי: הוא אמור לצאת, לא עלינו, ללוויה בצפון, אז אתן לו לומר מספר מילים ואז ניגש להצגה של המנכ"ל.

מרדכי יוגב: ברשותכם, אפתח בהתנצלות.

מרדכי יוגב: נפטר חברנו סגן ראש המועצה האזורית הגליל התחתון, דב וולפה מלביא, שהיה אחראי שם על החינוך, אז אני אסע לשם עוד מעט.

מרדכי יוגב: החינוך החרדי יקר בעיניי והייתה לי לגביו יותר מהתייחסות אחת.

מרדכי יוגב: לא אומר כרגע, כי זה עניין של עבודת מטה לדעתי.

מרדכי יוגב: אני רק משבח, ויחד עם זה רוצה להסב את תשומת הלב לנצרת עילית, שהיינו שם ביחד.

מרדכי יוגב: ריבוי העדות, עם הדי-אן-איי שעליו דיברת והקהילות, והמשימה העילית, נצרת עילית, ואני משבח את האוכלוסיות החרדיות שעלו להר יונה, מחייב- - -

יעקב מרגי: אתה יודע שיושבת-ראש מועצת התלמידים והנוער הארצי היא מנצרת עילית, והיא יושבת פה.

מרדכי יוגב: הנה, את רואה.

מרדכי יוגב: תמסרי לראש העירייה שלך התייחסות.

מרדכי יוגב: אני חושב שזה צריך להיות יקר בעינינו.

מרדכי יוגב: גם סמיר היה שם.

מרדכי יוגב: צריכה להיות התייחסות מיוחדת וממוקדת לצרכים של כלל האוכלוסיות שמחזקות את נצרת עילית במציאות שהייתה של עקירה שלילית.

מרדכי יוגב: אני מקווה שכל אימא עם ילדים בכלל האוכלוסיות רואה עתיד בנצרת עילית.

מרדכי יוגב: לכן המענה שם מחייב התייחסות יותר ייחודית, כי זה מחייב הסעות לכיוונים שונים, זה מחייב פיצולים.

מרדכי יוגב: ככה זה – זה האופי של הדי-אן-אי של האוכלוסייה החרדית, כפי שאמרת.

יעקב מרגי: התכוונתי לדי-אן-אי אחר, אבל לא משנה.

מרדכי יוגב: אני לא בא לחנך את האנשים אלא רק לומר: בואו ניתן מענה למה שיש.

מרדכי יוגב: חוויתי את זה בעמנואל – לא אאריך יותר – שם הייתי מפקד חטיבה.

מרדכי יוגב: לא נתעסק בזה יותר.

מרדכי יוגב: אני מברך אתכם על הישיבה הייחודית הזאת.

מרדכי יוגב: בעזרת השם- - -

יעקב מרגי: נסיעה טובה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני המנכ"ל.

יעקב מרגי: יש בפני כולכם את המצגת?

שמואל אבואב: אנחנו שמחים לקיים את הדיון.

שמואל אבואב: אעשה את זה בתמציתיות.

שמואל אבואב: החינוך החרדי משמעותי מאוד עבורנו.

שמואל אבואב: הוא משמעותי משום שאנחנו צריכים להעניק לו את הצביון, את החותם, את האופי, ובה במידה לראות איך אנחנו מקדמים את הפער שיש בין מחוזות שמסודרים אצלנו.

שמואל אבואב: המחוזות מסודרים למתן מענה לכל האוכלוסיות, וכאן זה מחוז בפני עצמו, וזה אתגר.

שמואל אבואב: אנחנו פותחים את השנה עם 6,797 מוסדות.

שמואל אבואב: יהיו לנו כ-440,000 תלמידים בחינוך החרדי.

שמואל אבואב: יהיו לנו כ-31,000 עובדי הוראה, ואנחנו פועלים ב-116 רשויות מקומיות.

שמואל אבואב: אדוני היושב-ראש, מה השתנה מן הדיון שקיימנו פה בשנה שעברה לשנה הזו?

שמואל אבואב: אתה זוכר שאחת הסוגיות המרכזיות שהעסיקה אותנו היא מתן הרישיונות למוכר שאינו רשמי.

שמואל אבואב: בכל שנה השתרכו בתור 10,000 מוסדות והמייצגים שלהם כדי לקבל רישיון.

שמואל אבואב: שנה אחר שנה הוציאו אנרגיה רבה על העניין הפרוצדורלי הבירוקרטי וזה הסב אנרגיה גדולה בעיסוק.

יעקב מרגי: זה הסב אנרגיה גדולה בעיסוק ורווח כיס לכמה שהתפרנסו מזה.

שמואל אבואב: וכל השדלנים שהיו בתווך בין הבירוקרטיה המשרדית ובין הצורך.

שמואל אבואב: היו אנשים שהגיעו למשרדים וייצגו באופן מיותר, כי אנחנו צריכים לטפל בעניין.

שמואל אבואב: עסקנו במהלך השנה – וזה היה נושא מורכב, לא פשוט, משום שארבעה מרכיבים קובעים האם מוסד רשאי לקבל רישיון: העניין הראשון, שהוא עניין הבריאות, לא נמצא אצלנו, אבל אתה יודע שאתמול עד מאוחר בערב עסקנו עם משרד הבריאות באותם 1,600 בתי ספר שאין להם רישיון וייצגנו את העניין הזה ואני מקווה שנפתור אותו; העניין השני הוא העניין הפדגוגי; העניין השלישי הוא נושא הבטיחות.

שמואל אבואב: לכן בנינו שיטה חדשה.

שמואל אבואב: מה הבשורה?

שמואל אבואב: ש-49%, כמעט 50% מן המוסדות קיבלו השנה רישיון לחמש שנים.

שמואל אבואב: לא יבואו יותר אלינו בכל שנה.

שמואל אבואב: 6.9% קיבלו רישיון לארבע שנים.

שמואל אבואב: 12% קיבלו רישיון לשלוש שנים.

שמואל אבואב: השאר לא עומדים בקריטריונים, ואין כוונה לוותר, אין כוונה שאנחנו לא נעמוד בקריטריונים.

שמואל אבואב: לכן נביא גם אותם להסדרה.

שמואל אבואב: זה הישג חשוב מאוד לכולנו.

שמואל אבואב: הדבר הבא הוא החינוך המיוחד, שהוא אתגר חשוב ורגיש עבורנו בכלל, ובחינוך החרדי בפרט.

שמואל אבואב: השנה יהיו 1,666 כיתות בחינוך המיוחד.

שמואל אבואב: יהיו לנו כמעט 24,000 ילדים.

שמואל אבואב: מה שיעור הגידול בחינוך המיוחד במגזר החרדי?

שמואל אבואב: גדלנו מהשנה שעברה לשנה הנוכחית כמעט ב-8%, ליתר דיוק ב-7.8%.

שמואל אבואב: זה גידול של כמעט פי שלושה.

שמואל אבואב: אנחנו רואים פה מגמה ברורה של גידול, בדיספרופורציה, בחינוך המיוחד.

שמואל אבואב: עלינו לשאול את עצמנו האם באמת זה הפרופיל המובהק, הצרוב והנכון של ילדים בחינוך המיוחד, או האם אין לנו כלים, אין לנו מתן מענה בחינוך הרגיל ולכן מעבירים אותם לחינוך המיוחד.

שמואל אבואב: אבל פתחנו את הכיתות.

שמואל אבואב: בינוי – החינוך החרדי סובל מפער בבינוי.

שמואל אבואב: הוא סובל גם מפער בנושא של לקויות בטיחות.

שמואל אבואב: לכן השנה מכלל הכיתות, 35% מן הכיתות יינתנו למגזר החרדי.

שמואל אבואב: לא בגלל שדלנות ולא בגלל לחצים פוליטיים אלא בגלל קריטריונים סדורים שהסדרנו.

שמואל אבואב: כאשר עובדים לפי קריטריונים התמונה מתייצבת לנגד עינינו והיא משקפת פערים.

שמואל אבואב: אם רוצים להשוות פערים – צריך להתעסק גם עם המגזר החרדי ולא צריך לייצג את זה רק בקואליציות פוליטיות.

שמואל אבואב: אפשר להסתכל בנתונים ולראות שצריך.

שמואל אבואב: לכן בשמחה נטפל השנה ונגדיל את ההיקפים.

שמואל אבואב: לא ניתן מענה, זה לא יפתור את כל הבעיות, אבל הנתח משמעותי.

שמואל אבואב: נתמיד בו ונצמצם פערים.

שמואל אבואב: חשוב לנו מאוד להגיע להישגים לימודיים, במקום שיש אפשרות לכך וזה עולה בקנה אחד עם הרוח והצביון וההבנה ושותפות.

שמואל אבואב: המשרד לא עובד בכיפוף ידיים והמשרד לא עובד בכוחנות.

שמואל אבואב: הוא צריך לעבוד בהבנה ובשיתוף פעולה.

שמואל אבואב: לכן השנה נפעל ב-80 מוסדות חינוך – אני מקווה שנגיע לזה, זו השאיפה שלנו – ויהיו בהם 210 כיתות, ויהיו בהם למעלה מ-4,000 תלמידים, שבהם נרכז מאמץ להישגים לימודיים.

שמואל אבואב: במה אנחנו רוצים להגביר את ההישגים?

שמואל אבואב: בשפה העברית, בחשבון, בטבע ובאנגלית.

שמואל אבואב: זה לא מוסכם בכל מקום, אין פתיחות בכל מקום, אבל במקום שיש אנחנו רוצים לתת תקציב תוספתי ולהביא את זה לכדי ביטוי.

שמואל אבואב: אנחנו מאפשרים ל-6,600 תלמידים השנה, בעזרת השם, כפי שאומרים, שיגיעו לחוגים בהעשרה מקצועית, בכל הנושאים שדיברנו עליהם.

שמואל אבואב: נפעל ונגיע, ותקצבנו חוג לכל ילד באותם תכנים ופעילויות שזה אפשרי.

שמואל אבואב: אנחנו מגדילים את היקף החינוך הטכנולוגי – דיברנו על כך רבות – עוד פעם, ברוח, בצביון ובאופי של החינוך החרדי.

שמואל אבואב: אנחנו לא מביאים רוח זרה למוסדות הללו, אבל במקום שיש הבנה נגיע ל-130 כיתות שבהן יהיו 2,600 ילדים בחינוך הטכנולוגי.

שמואל אבואב: נגיע לכך שהחינוך החרדי יגיע להסמכה טכנולוגית יותר מאשר החינוך הרגיל.

שמואל אבואב: בחינוך הרגיל נעמוד בסוף השנה ב-54% הסמכה ואילו בחינוך הטכנולוגי החרדי נגיע ל-65% הסמכה.

שמואל אבואב: לכן זה חשוב מאוד.

שמואל אבואב: הדבר הבא הוא המוסדות שנפתחו כמוסדות של הממ"ח.

שמואל אבואב: בשנה הזו יהיו 105 גני ילדים, כמעט 50 מוסדות חינוך ביסודי ו-60 בתיכון.

שמואל אבואב: נפתח השנה שישה מרכזי פסג"ה (פיתוח סגל הוראה) שבהם אפשר יהיה ליצור השתלמויות, העצמה ופיתוח של המורים, עוד פעם, באופי שמתאים.

שמואל אבואב: זה יהיה במודיעין עילית, ביתר עילית, רכסים, ירושלים, אשדוד ואילת.

שמואל אבואב: אנחנו בחתירה מתמדת והדוקה לצמצם את הנשירה.

שמואל אבואב: אחוז הנושרים הגדול ביותר היום במערכת החינוך במדינת ישראל הוא במגזר החרדי, לדאבון לבנו.

שמואל אבואב: הצלחנו ביתר המגזרים לצמצם.

שמואל אבואב: האתגר של המערכת הוא בחינוך החרדי.

שמואל אבואב: אנחנו צריכים לצמצם את היקף הנשירה.

שמואל אבואב: היינו ביותר מ-2% ואנחנו נצטמצם ונרד ל-1.1%.

שמואל אבואב: ועדיין שיעור הנשירה בחינוך החרדי גדול יותר מאשר בכלל החינוך בארץ.

יעקב מרגי: צר לי לומר לך, אין לך את הכלים, זה לא אצלך, במה שקשור לבנים, אבל בואו נמשיך.

שמואל אבואב: תיכף נשמע מה חסר.

יעקב מרגי: אני אומר לך, רוב הנשירה היא בשלבים של מוסדות תרבותיים ייחודיים בישיבות גדולות, מה שנקרא.

יעקב מרגי: רוב הנשירה היא שם.

יעקב מרגי: שם אתה לא נמצא, אתה נעדר.

שמואל אבואב: היושב-ראש תיכף ישלים.

שמואל אבואב: אני רוצה להגיד לך מה הכלים שאנחנו מעמידים השנה, ואתה תיכף תרחיב.

שמואל אבואב: אני אומר לכם: זה לא מספיק, אבל מה אנחנו מעמידים השנה.

שמואל אבואב: ערכתי אצלי סדרה של ישיבות, בדקתי ולכן אנחנו מדברים על זה.

שמואל אבואב: יכול להיות שזה לא מספיק, יכול להיות שזה גם לא נכון, אבל זה מה שהוצאנו מתחת ידינו.

שמואל אבואב: נשקיע ב-97 כיתות מב"ר, נהיה ב-77 כיתות אתגר, יהיו לנו 17 מרכזים טכנולוגיים, יהיו לנו 101 כיתות במיזם הטכנולוגי.

שמואל אבואב: פילחנו את זה: יהיו לנו 5,708 ילדים במסגרות הללו.

שמואל אבואב: חשבנו שהמסגרות האלה מכילות, נותנות מענה לפרופיל של הילדים שקשה להם להישאר במסלול הרגיל.

שמואל אבואב: הבאנו את הכלים הייחודיים של המרכיבים האלה כדי למנוע נשירה.

שמואל אבואב: אם יש דברים חסרים, נשמע.

שמואל אבואב: נטפל ב-401 ילדים שנשרו מן המערכת.

שמואל אבואב: אני לא רוצה לפרט כאן את הכול.

שמואל אבואב: איתרנו אותם.

שמואל אבואב: גם יצרנו את הקשר בינינו לבין המסגרות שלנו.

שמואל אבואב: אנחנו עדיין לא נותנים מענה לכל הצרכים, בל נשלה את עצמנו, ההיקפים הרבה יותר גדולים.

שמואל אבואב: אני רוצה לומר רק במשפט: אדוני היושב-ראש, אתה עוקב מקרוב אחר עניין השיבוצים וקיימנו פה סדרה של דיונים ובכל שבוע אתה עוקב.

שמואל אבואב: אנחנו נותנים לך גם דין וחשבון על העניין.

שמואל אבואב: לכן זה מחייב גם את המערכת לעבוד.

שמואל אבואב: אין כמעט יומיים שאנחנו לא עורכים ישיבות אצלנו.

שמואל אבואב: אני מקווה שתמונת המצב משקפת את המציאות.

שמואל אבואב: מה תמונת המצב נכון להיום?

שמואל אבואב: אדוני היושב-ראש, אתה יודע שבסך הכול יש כ-11,000 בנות שסיימו כיתה ח' ועוברות לכיתה ט'.

שמואל אבואב: זאת אומרת, המעבר של ההרשמה הוא בקרב 11,000 בנות.

שמואל אבואב: בעת הזו נכון להיום יש לנו 40 בנות לא משובצות.

שמואל אבואב: מאז הבוקר כאשר דיברנו הצלחנו להוריד את המספר בביתר עילית וכרגע אנחנו באתגר בבית שמש.

שמואל אבואב: בביתר עילית המספר ירד מהבוקר; בבני ברק המספר הוא שש בנות; אלעד; בנתניה – שלוש בנות; צפת; ונתיבות.

שמואל אבואב: בסך הכול 40 בנות, אבל כל אחת היא עולם ומלואו, שלא נתבלבל.

שמואל אבואב: 40 בנות שיושבות בבית ולא משובצות זה 40 משפחות חרדות ודואגות.

יעקב מרגי: זה בלי ירושלים, שעדיין בעבודה.

שמואל אבואב: בירושלים נשלחו השיבוצים.

שמואל אבואב: היום אחר הצהרים אפגש עם ראשי הסמינרים בציפייה ובשאיפה ובהכוונה ובאמירה, שאם העירייה העבירה – ואתה יודע אילו מאמצים נעשו: מה שעבר הוא לא מה שרצו בתחילת הדרך.

שמואל אבואב: עשינו שמיניות באוויר בכדי לצמצם את הנפח.

יעקב מרגי: צריך לומר שזה לא בסיס לדיון.

יעקב מרגי: זה סופי.

יעקב מרגי: אם תאמר להם שזה סופי כולם ייצאו מורווחים.

שמואל אבואב: בדיוק כך.

שמואל אבואב: לכן אני לא רואה אפשרות שהסמינרים לא יקלטו את הילדים שאת שמותיהם מסרנו, אני לא רואה מצב כזה.

שמואל אבואב: זה מספר מצומצם, מתחשב, פשרות ואלף ואחד דברים.

שמואל אבואב: כעת צריך לקלוט את הבנות.

שמואל אבואב: מה קרה בפניות?

שמואל אבואב: הרי שיבצנו והיו גם ערעורים.

שמואל אבואב: היו 100 פניות שהתקבלו אצלנו בוועדות הערר.

שמואל אבואב: נשארנו כרגע, נכון לבוקר הזה – אני מדבר רק על העל-יסודי, לא על הקדם-יסודי, בסך הכול היו 157 פניות אבל אני רוצה לעסוק כרגע רק ברישומים כי זה מה שמעסיק אותנו לפתיחת השנה – 10 פניות נשארו בבירור, 37 פניות נדחו, 36 קיבלו את המוסד המבוקש, ו-13 התקבלו למוסד אחר, לא למוסד שהם ביקשו.

שמואל אבואב: בסך הכול אני רוצה לומר את האורות ואת הצללים.

שמואל אבואב: אני לא רוצה להשלות את עצמנו.

שמואל אבואב: במבט השוואתי נעשתה פה פעולה אינטנסיבית מאוד ולא חיכינו לדקה התשעים.

שמואל אבואב: מרגע שהבנו שאנחנו צריכים ליצור סדרה של פעולות אינטנסיביות חודשים רבים בטרם פתיחת השנה – כך נהגנו.

שמואל אבואב: יצרנו שיתוף פעולה עם הרשויות המקומיות, התמדנו בזה ולכן המספרים הם כאלה.

שמואל אבואב: אני מקווה ורוצה להאמין שהמספרים הללו משקפים נכונה ונכוחה את המספרים הנכונים ושנמצא את עצמנו בסוף במספר מצומצם.

שמואל אבואב: אני מסכם: אנחנו במאמץ גדול להעצים, להרחיב ולפתח את החינוך החרדי.

שמואל אבואב: זה עדיין אצלנו בהשלמות האחרונות.

שמואל אבואב: אני מקווה שנמצא פתרון גם לדברים האחרונים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: מאחר ואין הרבה דוברים, נאפשר התייחסות לאנשים מימין לשמאל.

יעקב מרגי: מי שמבקש רשות דיבור רק שיצביע.

יעקב מרגי: גם עובדי המשרד, אם מישהו רוצה להוסיף, בבקשה.

יעקב מרגי: אם לא, נעבור לאורחים שלנו.

יעקב מרגי: בבקשה, כל מי שידבר שיזדהה בשם ותפקיד, מאיפה בא בארץ, ולא לומר למה הוא בא, אנחנו מבינים למה הוא בא, רק שיאמר את מה שהוא רוצה להגיד.

יוסף גלס: שמי יוסי גלס.

יוסף גלס: אני מגיע מאשדוד.

יוסף גלס: אני מגיע כיושב-ראש ארגון רפואי בדרום.

יוסף גלס: זה לא קשור לדבר שלשמו באתי לכאן.

יוסף גלס: אני רוצה לשאול ארבע שאלות ולהגיע בסוף לעניין העיקרי.

יוסף גלס: ראשית, האם יש נהלים באגף האכיפה, שמוציאים דוח לפני שהמנהל יודע ונותן תשובה?

יוסף גלס: שנית, למה האגף פועל בכל השנה ללא שום נוהל שהוא יכול להציג לציבור?

יוסף גלס: דבר שלישי, האם עובדי האגף מותר להם לבוא לבית הספר, לחקור ילדים ליד המורים וליד המנהל ולאיים?

יוסף גלס: דבר רביעי, אבא שלי זיכרונו לברכה, שנפטר לפני חודש וחצי, היה במשך 40 שנים מנהל במשרד החינוך.

יוסף גלס: הוא נפטר לכאורה גם עקב עגמת נפש כי חקרו אותו במשך שבוע שלם 18 פעמים, כאשר באו אליו לבית הספר שהוא ניהל באשדוד, "חנוך לנוער".

יוסף גלס: האם קמה איזו ועדת בדיקה על מה שקרה שם?

יוסף גלס: אולי כדאי להקים ועדת בדיקה על מה שקרה שם, שמנהל בעקבות כל עגמת הנפש נפטר, אחרי שבמשך 40 שנים זה לא קרה לו.

יוסף גלס: אני יכול גם להוסיף דברים, מה בדיוק קרה באותם לילות שהוא הגיע הביתה מבית הספר אחרי החקירות האלה, כאשר לפני חודש וחצי הוא נפטר.

ישראל דהן: אני נציג בעלות "בית יוסף" באשדוד.

ישראל דהן: כבוד יושב-ראש ועדת החינוך, כבוד מנכ"ל משרד החינוך, המנכ"ל אמר עכשיו שהמשרד לא עובד בכיפוף ידיים ואינו פועל בכוחנות.

ישראל דהן: אני רוצה לשאול שאלה: האם כשאנחנו פונים במשך שבע שנים לשר ולמנכ"ל, ולמנכ"לית לשעבר, והכול במיילים ובמכתבים, כאשר עובד מדינה לא עונה תשובות ולא מגיב במיילים, האם זה תקין?

ישראל דהן: דבר שני, האם יש נהלים?

ישראל דהן: האם יש מבקר למשרד שאמור לענות תשובות כאשר מישהו מתלונן על מפקחת או מישהו מתלונן על משהו לא תקין?

ישראל דהן: האם יש מבקר שאמור לענות תשובות, לתת הסברים ולעשות בדיקה אמיתית?

ישראל דהן: דבר שלישי, האם כשהסתדרות המורים הוציאה מכתב וכתבה במפורש לא להכניס לבית הספר את אגף האכיפה, האם זה קשור לשאר המוסדות או ששאר מוסדות המוכש"ר מופלים והסתדרות המורים אמורה לדאוג רק לאלה שתחתיה?

ישראל דהן: נשלחו שני מכתבים בעניין זה אך המשרד המשיך לפעול, אגף האכיפה המשיך לפעול באיומים, בעצירת תקציבים ובכוחנות מבלי לתת מענה ומבלי לשמוע את תגובת הבעלות.

ישראל דהן: דבר נוסף, האם כשעובד אגף האכיפה מגיע ורואה ילד בחינוך המיוחד נמצא על הרצפה וחושב שהילד נמצא במצב פסיכיאטרי, האם העובד הזה אמור להבין בחינוך?

ישראל דהן: האם אמורה להיות לו הכשרה בחינוך, ועוד יותר בחינוך מיוחד?

ישראל דהן: האם הוא מבין שיש הבדלים בין ילד שנמצא במשך 15 שנים בחינוך המיוחד וחי על תרופות ונמצא בפנימייה פוסט-אשפוזית והוריו נמצאים מחוץ לבית, האם הוא מבין שילד כזה יש לגביו נהלים אחרים?

ישראל דהן: והאם יש נהלים כאלה?

ישראל דהן: עוד שאלה, האם הוקמה ועדת בדיקה חיצונית למוות הפתאומי של מנהל בית הספר?

ישראל דהן: אני דורש שיקימו ועדת בדיקה.

ישראל דהן: אני מבקש שהנושא הזה, של הקשר בין אגף האכיפה לחתימה מיידית של דחיות על רישיונות בשל כל מיני סיבות, גם נושא זה ייבדק.

מאיר אסרף: אני מייצג את הסתדרות המורים.

מאיר אסרף: אני לא מכיר את המכתב הספציפי והחוזרים הספציפיים שאתה מפנה את הוועדה אליהם כי הם לא בפניי, אבל אני יכול לומר שהסתדרות המורים היא ארגון העובדים היציג שמייצג את כלל עובדי ההוראה.

מאיר אסרף: הסיכומים שלנו עם משרד החינוך הם הסיכומים שלנו כמי שמייצגים את כלל עובדי ההוראה.

מאיר אסרף: לעניין התחולה הספציפית על בעלות כזו או אחרת – זה שאלה משפטית, שכאן אין לנו מספיק נתונים כדי להשיב.

מאיר אסרף: אבל השאיפה שלנו כשאנחנו מסכמים, וגם השאיפה של המשרד, שתנאים שאנחנו מסכמים יחולו וישורשרו על כל עובדי ההוראה.

מאיר אסרף: זו השאיפה.

מאיר אסרף: אני לא יכול להרחיב כי אין לי מספיק נתונים אבל אשמח להתייחס אם תעביר אליי את הפרטים ולהציג עמדה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: דוד שרפר, יש לך משהו להוסיף מהדיון הקודם?

דוד שרפר: בוודאי.

דוד שרפר: אני יושב-ראש פורום מוכש"ר.

דוד שרפר: אדוני המנכ"ל וכבוד היושב-ראש, אנחנו מדברים על קרוב ל-30,0000 תלמידים שלומדים בחינוך המוכר שאינו רשמי החרדי, שהם מחוץ לשתי הרשתות.

דוד שרפר: לא אכביר במילים, אבל נמצאים במצב מכפיר.

דוד שרפר: המצב הזה נובע מכך שאם פעם היינו צריכים להוכיח שאנחנו מתוקצבים ב-40% ממה שמתוקצב תלמיד אחר בכלל מערכת החינוך, היום משרד החינוך חותם על זה במצגת השקיפות שמוציא אגף התקציבים.

דוד שרפר: אין לי אלא לברך על כך, אבל הוא לא מתבייש בזה, הנתונים האלה מוצגים – תלמיד מוכר שאינו רשמי מקבל 40% תקצוב.

דוד שרפר: התלמיד הזה נתון לפיקוח.

דוד שרפר: יושבת פה הנהלת המחוז החרדי ואנשיו יודעים יפה מאוד שיש פיקוח הדוק.

דוד שרפר: אם עד לפני חמש שנים היה מפקח אחד שפיקח על כל מוסדות המוכש"ר והפטור, היום יש כמה?

יעקב מרגי: אתה מגייס את המשרד לעזרתך.

דוד שרפר: יש גידול של אלפי אחוזים ברמת הפיקוח, אבל 40% תקציב נשאר.

דוד שרפר: אנחנו מדברים על התלמידים במדד הטיפוח במצב הכי נמוך בחברה במגזר היהודי.

דוד שרפר: אני לא מתעלם גם מן המגזר הערבי.

יעקב מרגי: אם הייתי שר החינוך הייתי שואל אותך עכשיו כמה שאלות.

דוד שרפר: אני נכון לענות ומוכן להתמודד, בשמחה.

דוד שרפר: אנחנו נמצאים בבעיה קיומית.

דוד שרפר: הבעיה הזאת נובעת משני תהליכים הפוכים: אחד, וזה מתחבר למה שהצהירו פה וכאב לי מאוד לשמוע את מה שנאמר פה, רמת הפיקוח ורמת הדרישות מאותם בתי ספר עלתה בעשור האחרון במאות אחוזים אבל התקציב לא התאים את עצמו.

דוד שרפר: אנחנו נמצאים במודל תקציבי – אמר את זה חשב המשרד – שלא מתכנס.

דוד שרפר: לתת למישהו 40% תקצוב ולדרוש ממנו 100%, זה דבר שלא יכול לעבוד.

דוד שרפר: אין לזה פתרון קסם.

דוד שרפר: צריך להכיר את המשמעות של זה על עשרות אלפי תלמידים.

יעקב מרגי: אבל לא עומדת לו הזכות לא להתנהל כפי שצריך, להלין שכר או לעשוק את העובדים.

דוד שרפר: חד-משמעית.

דוד שרפר: רק יש פה בעיה שאין לה פתרון.

יעקב מרגי: אל תפתח מוסד.

יעקב מרגי: אין גזרה משמיים.

יעקב מרגי: אני לא יודע להתאפק, יש לי בעיה, אני אדם בעייתי, אני מכיר את עצמי.

יעקב מרגי: אתה נמצא פה ואומר דברים.

יעקב מרגי: אם הייתי שר החינוך הייתי עונה לך.

יעקב מרגי: תלין שלא עומדים אתך בהסכם: אומרים שבמוכש"ר זה 75% תקצוב אבל עשו בעקיפין סידור אחר.

יעקב מרגי: תציג את הבעיה בצורה איכותית – אני אתך.

יעקב מרגי: אתה חוטא למטרה שלמענה אתה יושב פה.

יעקב מרגי: תאמר מה העיוותים.

יעקב מרגי: לא עומדת לרשותך שום נקודת זכות שלא לעמוד בביקורות של אגף פיקוח ובקרה, אני איתם בקטע הזה.

יעקב מרגי: בעניין אגרסיביות – יש לי מה לומר.

יעקב מרגי: תאמר מה העיוותים שנוצרו במשך השנים.

דוד שרפר: אדייק.

דוד שרפר: אני גם איתם לחלוטין.

דוד שרפר: מוסד צריך לעמוד בכל הכללים.

יעקב מרגי: תדבר על העיוותים שנוצרו.

דוד שרפר: הרגולטור צריך להתאים.

דוד שרפר: אם הוא דורש עמידה בכללים – והם צודקים, אין לי שום בעיה איתם – הוא רק צריך לתת את הכלים לעמוד בהם.

דוד שרפר: אין פתרון קסם, אף אחד לא יודע לקחת 40% ולהפוך אותם ל-100%, זה לא קיים.

דוד שרפר: אתה אומר "אל תפתח מוסד" – אם יחליטו שאין מקום למוסדות מוכר שאינו רשמי זה החלטה חוקית שצריכה לעבור.

יעקב מרגי: אדייק את הדברים.

יעקב מרגי: מה לעשות, הנה עוד פעם אני מתערב בריב לא לי.

יעקב מרגי: יש ראשי מוסדות מוכש"ר שמודעים לכך שהם צריכים להביא את ה-100%.

יעקב מרגי: הם באו במכוון למוכש"ר כאשר הם ידעו שהם לא הולכים לקבל את ה-100% והם הבטיחו לעצמם ולהורים שחלק המוסד יביא מן הבית וחלק ההורים יביאו מן הבית, וכך קורה ביום-יום.

דוד שרפר: אני לא מכיר מה זה "מן הבית".

דוד שרפר: כל מערכת החינוך העל יסודית היא מוכש"ר.

דוד שרפר: שם היא מתוקצבת אחד לאחד והיא יודעת להתקיים והיא יודעת לעמוד בדרישות.

יעקב מרגי: יפה.

יעקב מרגי: אז בוא תאמר למנכ"ל: אולי הגיע הזמן בשנת השבעים למדינת ישראל לבטל את ההפרדה הזו של המוכש"ר.

יעקב מרגי: אתה רוצה 100%.

יעקב מרגי: זה דיון שחוזר על עצמו בכל שנה.

יעקב מרגי: אתה רוצה 100%, אדוני?

יעקב מרגי: בוא תהיה ממלכתי, תהיה כפוף לכל הכללים.

יעקב מרגי: זו הטענה.

דוד שרפר: תייצג גם את הדברים שלי.

יעקב מרגי: אני עוזר לך, אתה לא מבין.

יעקב מרגי: אתה רוצה לשנות את הזהות שלך?

יעקב מרגי: לך למשרד, הם יקבלו אותך באהבה, או לממ"ח, או לממלכתי, או לתתמ"ד או לכל ה"בר-מיננים" החדשים שנולדו.

יעקב מרגי: אתה אומר: אני לא רוצה לשנות את הזהות שלי.

יעקב מרגי: אני רוצה להישאר במוכש"ר, לטוב אבל לא לרע.

יעקב מרגי: זה מה שאתה אומר.

יעקב מרגי: לדוגמה, אם הייתי עכשיו יושב בכיסא שלך הייתי אומר לך: תקשיב, כאשר נולד המוכש"ר מול המדינה הוא נולד ב-75%.

יעקב מרגי: היום בפועל הגענו ל-40%.

יעקב מרגי: איך זה קרה?

יעקב מרגי: זאת הטענה שאתה צריך לטעון.

יעקב מרגי: אל תלין על כך שאתה מוכש"ר.

יעקב מרגי: אתה מלין על כך שאתה במוכש"ר?

יעקב מרגי: אף אחד לא גזר עליך את הגזרה הזאת.

יעקב מרגי: אתה בחרת בזה.

דוד שרפר: אפשר לראות את זה כך, רק שזה לא מדויק.

דוד שרפר: בסוף לומדים פה תלמידים שמגיע להם.

דוד שרפר: ההורים לא יודעים לדייק עכשיו, מוכש"ר או לא מוכש"ר.

דוד שרפר: הם שולחים את הילדים שלהם למערכת החינוך.

דוד שרפר: אין להם אלטרנטיבה אחרת, לא קיימת כזאת.

דוד שרפר: יש להם בית ספר מול הבית – לא קיימת להם שום אלטרנטיבה.

דוד שרפר: מה אתה רוצה שההורים יעשו?

יעקב מרגי: סליחה שהפרעתי לך, תמשיך.

דוד שרפר: בשורה התחתונה, יכול להיות שיש הרבה פתרונות, ואדרבה, אם המשרד יציג פתרונות אחרים אז הציבור יבחן אותם.

דוד שרפר: ברשותך, אני מבקש להחליף כובע ולדבר דקה על החינוך המיוחד גם במוכש"ר.

דוד שרפר: משרד החינוך משקיע המון בקידום החינוך המיוחד.

דוד שרפר: יש נקודה אחת שקשורה למעשה רק למגזר החרדי: כל גני הילדים במגזר החרדי בחינוך המיוחד פועלים במסגרת המוכש"ר.

דוד שרפר: אין חינוך רשמי בחינוך המיוחד בגני הילדים.

קריאה: גם בבתי ספר.

דוד שרפר: אני מדבר על גני הילדים.

יעקב מרגי: מה הבעיה?

דוד שרפר: החינוך המיוחד זכאי על פי חוק חינוך מיוחד לקבל תקצוב של 100%.

דוד שרפר: באופן מעשי החוק הזה רחוק מלהיות מיושם.

דוד שרפר: בעצם בגלל מודל התקצוב, בגלל שיטת התקצוב הוא מקבל – אני לא יודע לכמת את זה עכשיו – לא 40%, אבל אנחנו מגיעים לפערים עצומים.

דוד שרפר: אם אני לוקח נקודה אחת שאליה אני מתייחס: איך מחשבים את שכר הגננות.

דוד שרפר: היום מועסקות בגני החינוך המיוחד גננות שיש להן תואר בי-איי וגם ותק וגמולי השתלמות והן זכאיות לשכר גבוה יותר שהבעלות צריכה לשלם אותו.

דוד שרפר: המשרד נשאר הרבה מאוד שנים אחורה והוא מתקצב גננת לפי פרופיל של מוסמך 15.

דוד שרפר: זה עלה לאחרונה בכמה שקלים בעקבות ההסכם הקואליציוני, זה היה תמיד מוסמך 12.

דוד שרפר: זה לא הולם את מה שהגננת הזאת צריכה לקבל.

דוד שרפר: ובעוד פרמטרים: אם יש גננת שהיא אימא לילדים מגיע לה עוד 10% בשכר.

דוד שרפר: המשרד לא מתייחס לזה, הוא לא בודק אם היא אימא או לא אימא.

דוד שרפר: גמול חינוך מיוחד שמגיע לכל גננת כזאת – המשרד לא מתקצב.

דוד שרפר: פה אין שכר לימוד מההורים.

דוד שרפר: אמור להיות תקצוב של 100% שאמור לממן את הכול.

דוד שרפר: בחינוך המיוחד אסור לגבות שכר לימוד.

דוד שרפר: צריך שמישהו יצלול לעומקים האלה.

דוד שרפר: אלה ניואנסים כאלה- - -

יעקב מרגי: תצללו מול המשרד.

יעקב מרגי: המנכ"ל שומע.

יעקב מרגי: אם יש עיוותים, תיעזרו בנו.

יעקב מרגי: עומדת לכם הזכות גם לקחת ייעוץ משפטי ולעמוד מול המשרד כי זה מופיע בחוק.

יעקב מרגי: החינוך המיוחד צריך להיות מתוקצב במאה אחוז.

יעקב מרגי: המנכ"ל יתייחס לזה.

דוד שרפר: אני מבקש שהמנכ"ל יתייחס לזה ויפתח אתנו ערוץ בנושא הזה.

מ': אני אימא של ילד בן 15 וחצי, ילד עם אוטיזם.

מ': אנחנו מבני ברק.

מ': הילד היה בשתי מסגרות בבית ספר לתקשורת באזור והוא נפלט משתיהן.

מ': כבר בהתחלת חודש יוני הוא נפלט מבית הספר השני.

מ': המצב שלו הידרדר מבחינה רגשית, נפשית והתנהגותית.

מ': הילד נמצא בבית כבר מהתחלת חודש יוני.

מ': היה לנו קשה מאוד לחפש מסגרת מתאימה שתתאים לצרכים שלו.

מ': מצאנו בית ספר שנותן מענה במיוחד לבעיות התנהגות קשות, שהוא בית ספר "דקלים" בירושלים.

מ': עד עכשיו הוא למד בחרדי ועכשיו אני רוצה להעביר אותו לממ"ד.

מ': הגענו לבית הספר לכמה פגישות ופשוט התרגשתי לראות את המקצועיות ואת המקום של ההכלה.

מ': לדוגמה, הילד שלי בא לשם וישר משך שיער למורה, מרט לה את השיער.

מ': היא פשוט לא זזה.

מ': היא אמרה לו: "נכון שאתה מתרגש?

מ': בוא תגיד שלום לאימא ותבוא איתי לכיתה.

מ': " כל כך באצילות, בשקט כזה בפנים.

מ': אני לא יודעת איך היו מתנהגים במקום אחר.

מ': אני גם חווה את היחס במקומות אחרים, מיד אומרים "הילד שלך כך, הילד שלך כך" כאילו שאני אשמה.

מ': אבל זה בית ספר של חינוך מיוחד, זה לא בית ספר לילדים רגילים.

מ': ועד שמצאנו מקום שנותן מענה, הוא שובץ בבית הספר והתקבל, יש לנו מכתב קליטה מבית הספר, אבל משרד החינוך לא מאשר הסעה.

מ': דמיינו לכם מה זה ילד עם אוטיזם יום אחד בבית, דמיינו מה זה ילד כזה שנמצא חודשיים בבית.

מ': עד שמצאנו מסגרת מתאימה שנותנת לו מענה והכלה.

מ': למה לא מגיע לו כמו לכל ילד אחר?

יעקב מרגי: הבנו.

יעקב מרגי: מגיע לו, אין ילד שאין לו מענה.

יעקב מרגי: אם לילד לא היה מענה בשנה הזו, כפי שציינת, שמחודש יוני הוא בבית ללא מסגרת, מבחינתי, כפי שאני רואה את זה, אדוני המנכ"ל, אין לו מענה ברשות המקומית שבה הוא גר ומרגע שאין לו מענה ברשות המקומית צריך להביא את זה לוועדת חריגים של ההסעות ולראות איך נותנים מענה לילד.

יעקב מרגי: תודה.

אסתר קרמר: אני מקואליציית הורים לילדים עם נכויות ואחראית על תחום החינוך החרדי המוכש"ר במחוז ירושלים.

אסתר קרמר: יש כמה בעיות גדולות שקשורות לילדים מיוחדים במגזר החרדי, הן בכלל הציבור והן בחינוך המיוחד.

אסתר קרמר: אתחיל מן הבעיה הכי בולטת בחודש–חודשיים האחרונים, זה בעיית ההסעות.

אסתר קרמר: בחינוך המיוחד החרדי יש שינוי מהותי בסדר השנה.

אסתר קרמר: השנה באוגוסט, במקום לקבל לימודים בשבועיים הראשונים של אוגוסט הם קיבלו את הלימודים בשבועיים האחרונים של אוגוסט.

אסתר קרמר: רשויות מקומיות רבות לא הסיעו את התלמידים.

אסתר קרמר: זה אומר שתלמיד מלוד שצריך לנסוע למודיעין לא קיבל את ההסעה.

אסתר קרמר: אני שומעת על עוד הרבה תלמידים שלא קיבלו הסעה.

אסתר קרמר: זאת אומרת, יש קייטנה בבית הספר, או המשך של שנת הלימודים, אבל אין להם הסעה, וזה אומר שהילדים לא יכולים להגיע ללימודים והם נשארים בשבועיים הללו בבית.

יעקב מרגי: מצד אחד הייתה התחייבות שיהיה מענה.

יעקב מרגי: זה בדיוק כמו בתקנות ההסעות, אם ירדת לסוף דעתי.

תמיר בן משה: קודם כול, לא הייתה התחייבות.

תמיר בן משה: בדיוק אתמול דיברנו.

תמיר בן משה: הייתה ישיבה עם המוסדות החרדיים על השינוי בימים.

יעקב מרגי: אתה רוצה שאראה לך התחייבות כתובה על כך שיהיה מענה להסעות בחינוך המיוחד בחרדי?

תמיר בן משה: היה שינוי בימים.

תמיר בן משה: הבעיה היא ברשויות המקומיות.

תמיר בן משה: רשות עושה הסכם עם חברת הסעות להסעה מ-1 בספטמבר ועד 15 באוגוסט.

תמיר בן משה: הרשות לא ערוכה לתת את המענה הזה כי יש מכרז, יש תאריך שבו המכרז פג, ופה באים לשנות ימים.

תמיר בן משה: לכאורה אין הבדל במספר הילדים המוסעים, אבל זה לא באותה תקופה ואז אין הסכם.

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אתה יודע למה אנחנו בני האדם עשויים כך?

יעקב מרגי: כדי להתמודד עם דברים שהם יוצאים מן הכלל.

יעקב מרגי: מכונה לא מתמודדת עם יוצאים מן הכלל, היא מתוכנתת.

אסתר קרמר: עוד בעיה היא בעיית הבינוי.

אסתר קרמר: בגלל שזה מוסדות מוכש"ר יש בעיה גדולה.

יעקב מרגי: ברשותך, אומר, השנה נדרשתי לגן מונגש לכבדי שמיעה בנתיבות.

יעקב מרגי: עירבתי את תמיר בן משה.

יעקב מרגי: הייתי צריך להפעיל קשרים, ואני אדם גאוותן, אני לא אוהב לבקש נדבות.

יעקב מרגי: הרשות המקומית אמרה בצורה חד-משמעית: זה גן מוכש"ר, לכן אני לא מנגישה.

יעקב מרגי: צריך למצוא בנהלים איך לפתור את הסוגיה הזאת.

יעקב מרגי: אז פניתי לתמיר בן משה שהתגייס לתת מענה, אבל זה לקח כמעט שנה.

יעקב מרגי: יש עוד הרבה דוגמאות.

יעקב מרגי: הצגתי דוגמה אחת כדי להסביר.

אסתר קרמר: זה בעיה אחת של הבינוי, והבעיה השנייה היא מה שקורה היום בבני ברק, שיש לנו בית ספר שפינו אותו.

יעקב מרגי: "אוהל שרה".

אסתר קרמר: ויש כמוהו בעיות בעוד מקומות, יש בביתר בתי ספר שלא פועלים.

שמואל אבואב: הם לקחו את זה לטובת משהו אחר?

אסתר קרמר: אני לא יודעת.

יעקב מרגי: עם כל הרגישות שיש לנו לחינוך המיוחד, כבר בשנה שעברה כאשר הייתי בסיור ב"אוהל שרה" החשש הזה קינן.

יעקב מרגי: אלה ילדים שהם אוכלוסיות מיוחדות.

יעקב מרגי: הקימו להם שם חממה טיפולית, הם כבר התרגלו למקום.

יעקב מרגי: זה כמו כל ראש רשות שאתה לא רוצה להתערב לו בניהול המשאב הפיזי הפנימי שלו.

יעקב מרגי: אבל צריך לבדוק את זה.

יעקב מרגי: אני לא נחרץ, לא אומר חד-משמעית שלקחו מאלה ונתנו לחסידות זו וזו, אני לא אומר את זה בצורה נחרצת.

יעקב מרגי: אם אני בא לטפל בצורה עניינית, במקרים כאלה צריך שלמשרד החינוך תהיה אמירה.

שמואל אבואב: כרגע זה בבני ברק, שם אין מבנה.

שמואל אבואב: מה המקום השני?

אסתר קרמר: בביתר.

יעקב מרגי: הרשות המקומית תאמר לך.

יעקב מרגי: לגבי ביתר יש ויכוח משפטי.

יעקב מרגי: לא נכניס את זה לכאן.

אסתר קרמר: עוד נקודה היא בעניין יחידת השילוב.

אסתר קרמר: היום במגזר החרדי, קודם כול מוכש"ר מקבלים רק - - -סייעות.

אסתר קרמר: זה אומר שילד שקיבל 24 שעות סייעת- -

יעקב מרגי: הוא חרדי אז יותר קל לו...

אסתר קרמר: - -הוא מקבל פחות שעות.

אסתר קרמר: בעיה נוספת, שנת הלימודים החרדית התחילה ב-א' אלול.

אסתר קרמר: שנת הלימודים הכללית מתחילה ב-1 בספטמבר.

אסתר קרמר: שוב, יש לנו פה שבועיים שהתלמידים נמצאים בלי סיוע.

אסתר קרמר: זאת אומרת, יש סייעת לכל השנה, אך מראש חודש אלול ועד 1 בספט

אסתר קרמר: מבר יושבים תלמידים בלי סיוע ואין להם את כל עזרה שהם צריכים.

אסתר קרמר: עוד נקודה אחת בעניין המתי"אות.

אסתר קרמר: - - - אין טיפולים פרה-רפואיים במסגרות החרדיות בכלל.

יעקב מרגי: סוגיית המתי"אות עלתה בדיונים על הרפורמה.

יעקב מרגי: אני רוצה לעזור לך.

אסתר קרמר: אין להם מתי"אות.

אסתר קרמר: תודה רבה על העזרה שאני מקבלת.

יעקב מרגי: אין ספק, כאשר אנחנו מצהירים שהחינוך המיוחד במוכש"ר וגם בחרדי יושווה, צריך לקחת בחשבון שיש לתת את הכלים איך זה יקרה.

יעקב מרגי: פשוט צריך לייצר כלים.

יעקב מרגי: הסוגיה הזאת של המתי"אות היא חֶסֶר לתלמידים, חסר להורים, חסר גם לצוותים.

יעקב מרגי: צריך לראות איך השירות הזה אמור להינתן.

היידי מוזס: אני פונה בשם אמא חרדית שלה יכלה להגיע לפה.

היידי מוזס: היא אומרת לי שיש לה ילד שהוא על הספקטרום.

היידי מוזס: היא אומרת שיש לו קשיים מועטים אך הוא זקוק לעזרה.

היידי מוזס: "השנה רצינו מאוד לשלב אותו למשך כמה ימים בגן רגיל".

היידי מוזס: נאמר להם שילדים עם בעיית תקשורת לא יכולים גם וגם.

היידי מוזס: "הבן שלי בגן תקשורת.

היידי מוזס: האם נחרץ גורלו בגן מיוחד ולא מגיע לו איזה צ'אנס להשתלב בחברה רגילה?

היידי מוזס: " חשוב לנו להבין שהוא יגדל להיות גבר לא יעיל.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: השאלה מובנת, המקרה מובן.

יעקב מרגי: אם ירצה המנכ"ל, יתייחס באופן כללי.

יעקב מרגי: זו פנייה פרטנית – תשלחו לו אותה.

יעקב מרגי: תעבירי את הפנייה, כפי שקיבלת אותה, לאחד העוזרים של המנכ"ל.

גור רוזנבלט: קודם כול, אני רוצה לומר תודה גם ליושב-ראש.

יעקב מרגי: על מה?

יעקב מרגי: על שאני נוזף בך?

יעקב מרגי: תציג את עצמך לפרוטוקול.

גור רוזנבלט: אני מנהל מינהל רישוי בקרה ואכיפה במשרד החינוך.

גור רוזנבלט: המון תודה על פעילות הוועדה הזאת שלאורך כל השנה מתמודדת ועושה הרבה מאוד דחיפה על כל הפעילות שלנו בכלל, וכמובן גם בחינוך החרדי.

גור רוזנבלט: קודם כול תודה.

גור רוזנבלט: הזכיר המנכ"ל את נושא הרפורמה ברישוי.

גור רוזנבלט: נמצאים פה נציגי בעלויות שיודעים עד כמה הנושא הזה פישט והקל תהליכים.

גור רוזנבלט: אני רוצה להתייחס לפרטים בסיפור שהוזכר כאן לגבי אשדוד והביקורת כלפינו שהייתה מרומזת.

יעקב מרגי: מה זה "מרומזת"?

יעקב מרגי: בצרפתית אומרים "פרושמור".

יעקב מרגי: ..

גור רוזנבלט: אין לנו הרבה מקרים כמו המקרה הזה.

גור רוזנבלט: אני כמנהל המינהל לא נכנס לתיקים ספציפיים בדרך כלל.

גור רוזנבלט: זה אחד המקרים הקשים.

גור רוזנבלט: אני אומר בצער רב, אנחנו לא עובדים אצל הבעלויות.

גור רוזנבלט: אנחנו דואגים לתלמידים, אנחנו דואגים למורים שיקבלו שכר כדין.

יעקב מרגי: דבר באופן כללי.

גור רוזנבלט: המקרים הכי קשים הם כשתלמידי חינוך מיוחד שזכאים לתקציבים בהיקפים גדולים מאוד, דווקא הם לא מקבלים את מה שהם אמורים לקבל בשל סיבות כלכליות, כי משהו בדרך מעכב את התקציב שלא מגיע ליעדו.

גור רוזנבלט: זה כואב תמיד, וכואב שבעתיים כשמדובר בתלמידי חינוך מיוחד.

גור רוזנבלט: אנחנו בודקים את רשימות השירותים הפרה-רפואיים שמדוּוחים, מתחקים אחריהם, הטיפולים מדווחים אבל האיש שעשה את הטיפולים אומר: לא הייתי שם אף פעם; או רואים מורים שמדוּוחים שאומרים: אף פעם לא היינו במקום הזה; או רואים תלמידים שמדוּוחים והם לא במוסד, לפעמים הם בכלל נשרו והמוסד לא מדווח על הנשירה, מתוך תמריץ כלכלי.

גור רוזנבלט: לא רק שהתלמיד נשר, שהמוסד לא הצליח להחזיק אותו, אלא גם כל נהלי האגרה שם לא דווחו, הקב"ט לא יודע בכלל כי מנהל המוסד ממשיך לדווח על התלמיד, מסיבות כלכליות לגמרי.

גור רוזנבלט: כך, מסיבה שמישהו רוצה להרוויח כסף, נפגעים ילדים.

יעקב מרגי: תודה, גור.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: אבל אני אומר לכל הנוכחים, אנחנו בוועדה לעתים קרובות דורשים אכיפה ובקרה כלפי כל נושא במשרד.

יעקב מרגי: בסוף הבעיות מגיעות אלינו ומתברר שמינו פועלים ולא פיקחו עליהם או שתקצבו והתקציב לא הגיע.

יעקב מרגי: מה שעלה בדיון, וגם בשיח שיש בינינו, הרי אין לנו עניין לסגור מוסדות אלא אם כן כלו כל הקיצין.

שמואל אבואב: ויש סכנת חיים.

יעקב מרגי: מה שאנחנו מבקשים ונתקלים בו, גם כאשר הדוח קטלני יש לתת אפשרות שימוע למנהל.

יעקב מרגי: אני לא מדבר על מקרה ספציפי של מוסד מסוים, אני מדבר באופן כללי.

יעקב מרגי: לא באתי לפתור בעיות ספציפיות היום.

יעקב מרגי: תוך כדי הליכה יש לתת זמן קצוב, שהמוסד קודם כול יוכל להמשיך להתקיים.

יעקב מרגי: לפעמים הגזֵרות הן כמעט קטלניות.

יעקב מרגי: קודם כול, זכות השימוע עומדת לכל אדם.

יעקב מרגי: צריך לאפשר לעשות את זה באופן מכובד.

יעקב מרגי: אדם שכשל צריך להיענש, אבל צריך לעשות את התהליך באופן מכובד ולראות אם זה בר-תיקון.

יעקב מרגי: זה אפילו תלוי-סנקציה, אפילו תלוי-קנס.

יעקב מרגי: אם זה בר-תיקון, לתת את האפשרות לתקן.

יעקב מרגי: בסוף התלמידים האלה אם לא ימצאו מענה פה נצטרך למצוא להם מענה במקום אחר.

יעקב מרגי: אם זה מצב חסר תקנה עד כדי ועדה קרואה או מינוי מפרק- - -

גור רוזנבלט: בדרך כלל במצבים קשים אנחנו מביאים בעלות אחרת שתיקח אחריות על המוסד כי האחריות על התלמידים היא שלנו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הדברים הובהרו.

תמיר בן משה: בעניין ההצעה של האישה שיצאה מכאן, בעניין הזה אנחנו- - -

שמואל אבואב: בין הבינוי לנגישות בבינוי.

יעקב מרגי: זה מחייב ועדת חריגים.

יעקב מרגי: אין ספק, זה מקרה קלסי לוועדת חריגים.

תמיר בן משה: נכון, אבל יש פה ניגוד בין רצון ההורים למוסד מסוים שהוא רחוק מאוד מול ההמלצה של הפיקוח.

תמיר בן משה: הרי כל הבקשות בחריגים מגיעות לפיקוח של החינוך המיוחד.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד לפיקוח, במקרה הזה, ילד באוטיזם במצב שהיא תיארה, בתפקוד נמוך מאוד, שנמצא בבית מחודש יוני, לא הייתי רוצה לומר לך מה אני חושב על אותו פיקוח.

יעקב מרגי: תקשיב, החיים האלה הם במתחים ונדרשים איזונים.

יעקב מרגי: אני מוכן לקחת אמירה מקצועית של הפיקוח, אבל לא לצד אחד.

יעקב מרגי: כאשר פיקוח נחשף – אני לא רוצה להיכנס למקרה ספציפי- - -

שולמית סויסה: הילד נמצא בבית עם טיפול צמוד של המערכת.

יעקב מרגי: לא באתי להעביר עכשיו ביקורת על מפקחת מסוימת.

יעקב מרגי: הילד נמצא בבית כבר מחודש יוני.

יעקב מרגי: אם תבוא המפקחת ותגיד: הילד בבית מחודש יוני בגלל ההורים – אז לא אתן להם סעד.

שולמית סויסה: הילד מיוני מקבל טיפול צמוד של מערכת החינוך במדינת ישראל.

שולמית סויסה: אני מלווה את הילד מינקות.

שולמית סויסה: זכיתי להכיר אותו ולהוביל אותו.

שולמית סויסה: הילד הזה באמת זכה לטיפול אישי מאוד.

יעקב מרגי: מה קרה מחודש יוני ועד היום?

שולמית סויסה: התלמיד מלווה אישית על ידי הפיקוח, מלווה אישית על-ידי, שאני מפקחת מצוות החינוך המיוחד של המחוז החרדי.

יעקב מרגי: מה קרה מחודש יוני?

שולמית סויסה: מצבו הנפשי של הילד הורע.

שולמית סויסה: היינו בבית ספר עם הפסיכיאטרים.

שולמית סויסה: הילד לא יכול היה להגיע לבית הספר.

שולמית סויסה: הוא הגיע למצב שלצערי הרב- - -

יעקב מרגי: הוא קיבל טיפול?

שולמית סויסה: הוא קיבל טיפול.

שולמית סויסה: שמונה שעות עובד נמצא אתו בכל יום בבית.

שולמית סויסה: אני מלווה את הילד.

שולמית סויסה: הוא עטוף אהבה ועטוף מקצועיות.

יעקב מרגי: תודה על ההבהרה.

שולמית סויסה: אפרופו ההסעות, אני מרגישה שאגף ההסעות לא תמיד מקבל את ההמלצות של המחוז החרדי.

שולמית סויסה: אני לא בטוחה שזה מגמתי, אבל אצל הילד הזה, מאחר וההידרדרות הפסיכוטית שלו קשה מאוד, כן נמליץ לאשר.

שולמית סויסה: תאמינו לי שאנחנו נלחמים בהורים, נלחמים במערכות רבות כדי להשאיר את הילדים בעיר ושיקבלו את מעטפת הטיפולים.

שולמית סויסה: אנחנו שמחים על כל אחד שלא מוסע.

יעקב מרגי: גם אני.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מישהו רוצה להוסיף?

ישראל דהן: מהדברים היה נשמע כאילו יצא לעז על המוסד.

ישראל דהן: בבית המשפט הוכחו כל הדברים.

ישראל דהן: חשוב לציין את הנקודה הזאת.

ליאל מלכביץ': אשמח להתייחס לדברים.

ליאל מלכביץ': אני בת 17 מנצרת עילית, אני יושבת-ראש מועצת התלמידים והנוער הארצית שהיא הגוף הנבחר והמייצג את כלל בני הנוער.

ליאל מלכביץ': כאשר אני מתייחסת לכותרת הזאת אני מדברת באופן כללי.

ליאל מלכביץ': אחד האתגרים שעומדים לפנינו הוא שילוב המגזר החרדי בתוך המועצה הארצית ובתוך עולם המועצות.

ליאל מלכביץ': כאן אני קוראת לכל היושבים מסביב לשולחן הזה, אנשי חינוך שנמצאים בתוך המחוז החרדי, אני קוראת לכם לקחת חלק.

יעקב מרגי: בואו תשתלבו.

ליאל מלכביץ': בואו תשתלבו.

ליאל מלכביץ': אני בטוחה שדרך עולם המועצות ודרך חינוך לדמוקרטיה אנחנו יכולים לשלב הרבה בני נוער בתהליך קבלת ההחלטות במדינה.

ליאל מלכביץ': זאת אומרת, דברים שאנחנו מקדמים, כולל ערכים שאנחנו רוצים לקדם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זו קריאה חשובה.

יעקב מרגי: חיים ביטון, אתה בכל זאת רוצה להתייחס?

יעקב מרגי: המשרד זמין עבורך.

יעקב מרגי: מותר גם להודות.

30804: אם לא יכו אותי, אני באמת חושב שיש כאן אנשים שצריך להודות להם.

30804: קודם כול לך, יושב-ראש הוועדה, שבכלל כינסת דיון ספציפי על הנושא החרדי.

30804: זה לא היה בתקופות אחרות.

יעקב מרגי: רק שחלק מן היושבים פה לא יינזפו על כך שהם באו לדיון.

30804: אגב, אני מכיר את כל הכאבים שמועלים פה על השולחן מהרבה מאוד היבטים.

30804: אני חייב לציין גם את המנכ"ל, שהוא קשוב.

30804: יש קשיים, הם על השולחן, מטופלים.

30804: כל אחד פה אומר מהכאב הפרטי שלו ובאמת עצוב לשמוע כאבים פרטיים, אבל כאנשים שמנהלים אופרציות, צריך להבין שבגודל ובעוצמה כזאת יש גם בעיות קטנות.

30804: אני אומר את זה בצורה מפורשת: יש טיפול בדברים הפרטניים, במיוחד בוועדה וגם במשרד, וגם במחוז.

30804: יש לי ביקורת על כמה דברים ספציפיים.

יעקב מרגי: צריך להעצים את המחוז אם רוצים לקיים אותו, להעצים אותו, לתת לו את הכלים.

30804: אני גם רוצה להודות בהזדמנות הזאת למר תמיר בן משה שעושה עבודה מדהימה.

יעקב מרגי: חכה, נראה כמה הוא ינצל בחומש שלו.

יעקב מרגי: אני מחכה בסבלנות לתום החומש לראות מה הניצול.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני המנכ"ל, מילות סיכום.

שמואל אבואב: את הדברים הפרטניים רשמנו.

יעקב מרגי: אנחנו גם יודעים לטפל בהם.

שמואל אבואב: לגבי אכיפה, ברמה העקרונית – אנחנו רוצים להבהיר שבכוונתנו להמשיך את האכיפה ובכוונתנו להסדיר סטנדרטים ונאותוּת ומידות.

שמואל אבואב: יש לנו אחריות רבה לכספי הציבור, יש לנו אחריות רבה לילדים, יש לנו אחריות רבה למורים.

שמואל אבואב: לכן האכיפה היא כלי משמעותי מאוד.

שמואל אבואב: ננהג בכל הרגישויות.

שמואל אבואב: כל מקום שאין בו רגישות – אנחנו נטפל בזה.

שמואל אבואב: זה יהיה בצורה ראויה כפי שמתבקש.

שמואל אבואב: אבל המטרה שלנו היא ליצור רמת סטנדרטים איכותית במערכת.

שמואל אבואב: לגבי הסיפור הספציפי – אני לא נכנס.

שמואל אבואב: אנחנו נראה את הדברים.

שמואל אבואב: לגבי ההסעות – אנחנו עושים מאמץ לשבץ ילדים במוסדות האפשריים הנגישים סמוך למקום מגוריהם.

שמואל אבואב: המדיניות שלנו היא לא להרחיק ילדים בנסיעה של שעה.

שמואל אבואב: נסיעה של שעה זה דבר מורכב מאוד.

שמואל אבואב: אם היו יושבים פה אנשים היו מספרים את הסיפור של השעה הזאת.

שמואל אבואב: אבל במקום שאין אפשרות אחרת וזה בכורח, זה בכלל לא מתוך בחירה צרופה נכונה ומקצועית, אנחנו לא רוצים להסיע ילד מבני ברק לירושלים, אבל בנסיבות שאין שום ברירה אחרת זה כורח שאנחנו צריכים להידרש ולבדוק אותו לעומק.

שמואל אבואב: אבל המדיניות שלנו היא לפתוח מוסדות סמוך לילדים, לא לנסוע יותר מ-40 דקות.

שמואל אבואב: ילד אוטיסט, שלא נדע, לא יכול לשבת שעה בהסעה.

שמואל אבואב: הייתי ב-60 מוסדות חינוך מיוחד, באתי בבוקר וראיתי איך הם יורדים מן האוטו וראיתי מה המשמעות של שעת נסיעה של ילד.

שמואל אבואב: הוא מגיע, לוקח הרבה מאוד זמן אחר כך להרגיע אותו, מכניסים אותו לסדר.

שמואל אבואב: לכן המדיניות שלנו היא לא להיעתר לכל בקשה במקום שיש בו פתרון אחר.

שמואל אבואב: לא מתוך זדון ולא מתוך שרירות-לב אלא אנחנו מבינים את המשמעות, שיש לזה מחיר.

שמואל אבואב: אנחנו מודעים לפער הרפואי בכלל ולדברים הספציפיים שהועלו פה, כולל גם במוכש"ר.

שמואל אבואב: אקח את כל ההערות הללו לתשומת לבי ואראה מה אנחנו עושים.

יעקב מרגי: הוועדה מודה למנכ"ל משרד החינוך ולצוות משרדו שהגיע לכאן ונתן את הסקירה.

יעקב מרגי: אני מודה לכל האורחים שבאו והשתתפו בדיון.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך להכין מתווה – אני יודע שאי אפשר לעשות את זה בשנה אחת – להחזיר את המצב לקדמותו.

יעקב מרגי: כשאומרים שהמוכש"ר מתוקצב ב-75% – שיהיה 75% מכל מה שתלמיד בממלכתי מקבל, כולל כל הסל, כל השעות, כולל שכר המורים, כולל הכול.

יעקב מרגי: לא לחינם ה-75% האלה חזרו להיות 40%.

יעקב מרגי: מה שדוד שרפר לא השכיל להסביר וניסיתי לעזור לו, צריך לומר שאין ואקום.

יעקב מרגי: כשיש חוסר זה חייב לבוא.

יעקב מרגי: המענה ניתן לא במאה אחוז, כי אם שעות התקן בממלכתי הן עד 13:00, במוכש"ר בדרך כלל לומדים עוד שלוש שעות לפחות בממוצע.

יעקב מרגי: אין ואקום.

יעקב מרגי: הם נדרשים לתת.

יעקב מרגי: זה יוצא או מההורים או – שאלת איך מביאים כסף מהבית?

יעקב מרגי: ראשי מוסדות נמצאים בעבודה נוספת שנקראת שנור, בגיוס תרומות.

יעקב מרגי: לצערי הרב – במקרה הזה יש לכך אפס סובלנות – הם נאלצים לפגוע בשכר המורים ובתשלומים הנלווים.

יעקב מרגי: זה לא מקובל עלינו.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.