הוועדה המיוחדת ליישום הנגשת המידע הממשלתי ועקרונות שקיפותו לציבור, כנסת 20, פרוטוקול מספר 145, 2018-07-11 09:50

סתיו שפיר: בוקר טוב לכולם, אנחנו פותחים את ישיבת ועדת השקיפות על נושא השקיפות בהיערכות משרד החינוך לשנת הלימודים הבאה.

סתיו שפיר: אני אקריא לכם כמה כותרות מהשנים הקודמות.

סתיו שפיר: 2017 – "הורים לילדים אוטיסטים נגד משרד החינוך – מחסור במסגרות לשנה הבאה".

סתיו שפיר: 2016 – "ילדים עם צרכים מיוחדים נותרו ללא שיבוץ ולא התחילו את שנת הלימודים".

סתיו שפיר: 2012 – "ההורים מוחים: לילדנו בעלי המוגבלויות אין מסגרות לימודים".

סתיו שפיר: כל שנה באותו פורמט מתחילים את השנה, פתאום מגלים שיש בעיה עם מוסדות הלימוד ואז מתחיל כרגיל הקרקס של תחילת השנה, כשבשביל הרבה מאוד משפחות בישראל ממש לא מדובר בקרקס, מדובר במצוקה מאוד קשה כשאנחנו גם יודעים איך זה הולך להיפתר עם תחילת כל שנת לימודים, והשאלה שנשאלת היא למה לא פותרים את הבעיה הזאת מוקדם יותר כדי שלא ניאלץ להיגרר לשלב הזה?

סתיו שפיר: לכן בחרנו לקיים את הדיון הזה עכשיו ולא בסוף אוגוסט כמו שבדרך כלל קורה לפי המסורת פה בכנסת, כדי שנוכל לנסות ולעזור למשרד החינוך לפתור את הבעיה כמה שיותר מהר.

סתיו שפיר: יש לנו פה היום הרבה מאוד הורים ובני משפחה ונציגים.

סתיו שפיר: אבקש קודם כול לפתוח מעמותת אלו"ט, מעדי עזוז, ומשם אנחנו נעבור לכמה הורים ולמשרד החינוך.

סתיו שפיר: בבקשה.

עדי עזוז: אני מצטרפת לכל מילה שפתחת את הדיון, וכתבתי לי פה - אלמנט ההפתעה.

עדי עזוז: כל שנה ביולי-אוגוסט יש תחושה שבמשרד החינוך מופתעים בכלל מתלמידים עם צרכים מיוחדים ותלמידים עם אוטיזם בפרט, ששם הגידול הוא באמת מאוד דרמטי.

עדי עזוז: אני אקדים ואגיד שכל מי שיושבות ויושבים פה, הם נציגים גם של משרד הבריאות וגם של משרד החינוך.

עדי עזוז: אין חלילה טענה אישית, הם כולם אנשים שעושים את עבודתם.

עדי עזוז: הטענה שלנו ושל המשפחות היא כמובן הרבה יותר הלאה, ברמת מנכ"ל ושר, ואני אגיד למה אני מתכוונת.

עדי עזוז: ראיתי את המצגת שתיכף תוצג.

עדי עזוז: היא מצגת שהיא יפה, היא מציגה על פניו נתונים שהם נחמדים וטובים.

עדי עזוז: זה הרבה מלל על שום דבר.

עדי עזוז: מה הכוונה?

עדי עזוז: משרד החינוך, בעיקר שר החינוך שהוא רוצה להוביל רפורמה, ואני מניחה שאין פה אחד בחדר שיודע על תיקון החקיקה שעבר ועדיף לא להרחיב עליו במילים עכשיו, יודע שהשר רוצה להגיד מה היעדים שלו ומה המדדים שלו.

עדי עזוז: הוא יודע להגיד אותם.

עדי עזוז: יש יעדים במתמטיקה, יש יעדים באנגלית, יש יעדים במדעים, יש יעדים בערכי מגילת העצמאות וכולם באמת חשובים.

עדי עזוז: אין יעד אחד במשרד החינוך בכל הנוגע לתלמידים עם צרכים מיוחדים.

עדי עזוז: זה פשוט לא יעלה על הדעת.

עדי עזוז: זה דבר אחד.

עדי עזוז: דבר שני, אנחנו מגיעים עכשיו לנקודת הזמן הזאת.

עדי עזוז: מה צפי הגידול של המשרד בנוגע בכלל להיערכות התלמידים עם אוטיזם?

עדי עזוז: אנחנו יודעים שהצפי של המחוזות, למשל המחוז הגדול ביותר של משרד החינוך, מחוז מרכז, הגיש בקשה, אתם פה כדי לאמת את הנתון, 49 כיתות לתלמידים עם אוטיזם.

עדי עזוז: לפי איזה תקן?

עדי עזוז: של תשעה בכיתה.

עדי עזוז: התקן לפי הפרוגרמה של משרד החינוך הוא בין חמישה לשמונה תלמידים.

עדי עזוז: מראש המחוזות כבר נותנים תקן של תשעה בפריצת תקן.

עדי עזוז: אנחנו יודעים אתמול על גן באזור גם מחוז תל אביב שהוא עתיד להיפתח עם עשרה תלמידים.

עדי עזוז: זה ביולי, שלא נערכו לגידול.

עדי עזוז: לפי המצגת של משרד החינוך חסרים אתמול 342 כיתות לתלמידים עם אוטיזם והמטרה לבנות לפי התוכנית שלהם בשנה הקרובה 65 כיתות.

עדי עזוז: איך עובדים עם הנתונים האלה?

עדי עזוז: עכשיו עבר החוק, לדוגמא.

עדי עזוז: מה היעד בנוגע לשילוב תלמידים עם צרכים מיוחדים במערכת החינוך?

עדי עזוז: כמה זה עתיד לגדול?

עדי עזוז: תנו יעד אחד.

עדי עזוז: המצגת הזאת תיכף תבזבז לנו הרבה מאוד זמן, כי היא תדבר על הרבה מספרים.

עדי עזוז: אני לא רוצה לשמוע, הושקעו עוד 20 שקלים פה, עוד 1,000 פה, עוד מיליון שקל שם לתקנים.

עדי עזוז: אני רוצה לדעת מה צפי הגידול לפי מחוזות.

עדי עזוז: שנה שעברה היה גידול של 27% במחוז תל אביב ומחוז מרכז.

עדי עזוז: מה צפי הגידול השנה?

עדי עזוז: אנחנו יודעים, פה יש לי רשימה, אתן מכירות אותה יותר טוב ממני, שחסרים היום 28 בתי ספר לאוטיסטים, המפוצצים של היום.

עדי עזוז: "רעים" בבאר שבע, 120 תלמידים.

עדי עזוז: זה תלמידים בתפקודים נמוכים.

עדי עזוז: הם חוזרים הביתה רטובים, חבולים.

עדי עזוז: מה זה?

עדי עזוז: "גיל", בית ספר עם 115 תלמידים, רוצים לפתוח שם עוד עשר כיתות.

עדי עזוז: "יחדיו", בית ספר עם 105 תלמידים והרשימה עוד ארוכה, פה כולם מכירים אותה.

עדי עזוז: "רעים", "אל באס", "משתלים", "חורשה", "קשת".

עדי עזוז: כולם מכירים את בתי הספר האלה.

עדי עזוז: החדשות הרעות, אגב, וצר לי כי באמת יש פה הרבה הורים.

עדי עזוז: לא יהיה פתרון.

עדי עזוז: מה יהיה הפתרון?

עדי עזוז: ידחפו אותם עשרה ב-1 בספטמבר.

עדי עזוז: איזה פתרון יהיה?

עדי עזוז: אני רוצה באמת לצאת מהדיון הזה עם יעד אחד של משרד החינוך, מה היעד שלכם בשנה הבאה?

עדי עזוז: האם עד ה-15 באוגוסט כל התלמידים ידעו לאן הם משובצים?

עדי עזוז: זו באמת השאלה הכי בסיסית.

עדי עזוז: הרי במדעים, במתמטיקה, כולם יודעים שהיעד הוא ש-60% יסיימו חמש יחידות מתמטיקה.

עדי עזוז: מה היעד לאוטיסטים?

עדי עזוז: וזה גדל.

עדי עזוז: זה כל שנה גדל.

עדי עזוז: זה לא שכל יולי, אוי, כולנו מופתעים, לא צפינו את זה, ואז המנכ"ל יבוא ויגיד בוודאי אצל מרגי או אצל סתיו שפיר, אני לא ישן בלילה כי צריך לפתור את הבעיה.

עדי עזוז: לא צריך לישון מספט

עדי עזוז: מבר כדי לפתור את הבעיות האלה, ובואו נראה אם יהיו פה תוצאות בכלל.

סתיו שפיר: עדי, את יכולה לספר לנו קצת מה היה בשנים הקודמות, איך עבדה ההתנהלות הזאת?

עדי עזוז: כל שנה זה עובד פחות או יותר ברוטינה שהיא דומה.

עדי עזוז: גם השנה, רחל, אני כבר שלחתי לך שתי רשימות של כמעט 20 תלמידים אם אוטיזם שכבר מסוף מאי יודעים שאין להם שיבוץ.

עדי עזוז: אנחנו עוזרים ברמה הפרטנית לשבץ את הילדים האלה, שזה קשקוש, מה זה 20 ילדים מתוך באמת כמעט 18,000 תלמידים שיהיו השנה במערכת החינוך רק עם אוטיזם?

עדי עזוז: כל שנה אנחנו מרגישים איזושהי אסקלציה בכמות התלמידים.

עדי עזוז: בשנה שעברה אם הפניות האלה הגיעו אלינו באזור סוף יולי תחילת אוגוסט אני חושבת שישבנו על הבעיות האלה, השנה זה כבר הגיע מסוף מאי, למה?

עדי עזוז: כי שנה שעברה הגידול באמת האדיר שהיה של 27%, זה באמת נתון גדול של גידול שאני מבינה שגם למשרד עצמו קשה להתמודד איתו, אבל קשה למשרד להתמודד איתו כי הוא לא נערך גם ב-2016 וגם לא ב-2015 וגם לא ב-2014.

סתיו שפיר: כשאת אומרת גידול של 27%, זה על כמה?

רחלי אברמזון: לא, זה במחוזות מסוימים.

עדי עזוז: אמרתי, מחוז תל אביב, מחוז מרכז.

עדי עזוז: אני הדגשתי כמה פעמים, מחוז תל אביב ומחוז מרכז, המחוזות הגדולים ביותר של המשרד, היה שם גידול של 27%.

עדי עזוז: זה "גיל", "יחדיו", כל בתי הספר שאין שם.

עדי עזוז: חולון, 80 תלמידים מוסעים מדי בוקר לבתי ספר - - -

סתיו שפיר: איך פתאום היה גידול של 27%?

עדי עזוז: יש מודעות יותר גדולה.

עדי עזוז: ה-DSM-5 הרחיב את האבחונים שלו, אז האבחונים עצמם יותר מדויקים.

סתיו שפיר: כן, אבל את זה יודעים לפני שנכנסים - - -

עדי עזוז: בהחלט, למעונות יום שיקומיים.

רחלי אברמזון: רחלי אברמזון, מנהלת האגף לחינוך מיוחד במשרד החינוך.

רחלי אברמזון: אנחנו אפשרנו עד ה-10 באוגוסט להורים שלא הספיקו לסיים את התהליך, לסיים את התהליך ולהגיש לנו, אז הוועדות מתקיימות או מתכנסות בשלב יותר מאוחר ואז ההיערכות - - - .

רחלי אברמזון: מעבר לזה, היו הרבה מאוד בקשות חריגות של הורים שממש בדקה האחרונה סיימו את האבחונים והם לא היו במסלול ההתכווננות לכניסה לתוך המערכת מבחינה זאת.

עדי עזוז: שאם נגיד את זה במילים אחרות, חוזר מנכ"ל אומר שאפשר להגיש את הבקשה לוועדת השמה עד ה-31 במרץ.

עדי עזוז: זה אומר שאם הורה אבחן את הבן שלו באפריל, אז הוא כאילו ועדת חריגים כי הוא לא הגיש עד ה-31 במרץ.

עדי עזוז: נו, באמת, אין שלב בשנה שכל הנוירולוגים והפסיכולוגים מתאגדים כדי לאבחן אוטיסטים.

עדי עזוז: מה לעשות, הם מאובחנים כל השנה, אז בעצם חוזר מנכ"ל הזה, ההנחיה שלו היא כשלעצמה לא ראויה ופוגענית.

עדי עזוז: לפני שנה או שנתיים היה לנו מקרה של תאומים.

עדי עזוז: אחד אובחן איפשהו בסוף מרץ והוא קיבל את ועדת ההשמה, השני קיבל את האבחון שלו ב-6 באפריל ואמרו לו שאין לו ועדת השמה.

עדי עזוז: עד כדי כך זה היה אבסורד.

עדי עזוז: בסוף אישרתם את ועדת ההשמה, אבל זה כל כך מגוחך התאריך השרירותי הזה, שלהגיד שבגלל שנתתם שנה שעברה עד ה-10 באוגוסט.

עדי עזוז: כל שנה זה צריך להיות עד ה-10 באוגוסט.

עדי עזוז: האוטיסטים מאובחנים כל השנה.

עדי עזוז: בכלל ילדים מאובחנים כל השנה, אז להגיד לילד שאובחן, ילד בן 4, ביולי, להגיד, אתה תקבל לא ספטמבר הזה, ספטמבר הבא?

עדי עזוז: הוא מפסיד את התב"מ, כל הטיפול הבריאותי המקדם.

עדי עזוז: זה משפיע על גמילה, על תקשורת.

עדי עזוז: זה לא סביר בכלל לבקש דבר כזה מהורה, להגיד לו, בוא תחכה עוד שנה וחודשיים.

עדי עזוז: זה לא סביר.

רחלי אברמזון: הם יכולים להגיש עד ה-10 באוגוסט כל שנה.

עדי עזוז: רק מי שהגיש תחילת האבחון, עד ה-31 במרץ.

רחלי אברמזון: ואז הם ניגשים לוועדת חריגים.

עדי עזוז: אבל רחל, גם מאובחנים באפריל, במאי, ביוני, ביולי.

סתיו שפיר: תסבירו לנו את זה.

רחלי אברמזון: אני רוצה באמת להסביר.

רחלי אברמזון: צר לי שאולי יש מישהו שחושב שמה שקורה כאן והנתונים שנמצאים פה הם בזבוז זמן, אבל אני חושבת שהם מאוד מהותיים כדי להראות איך באמת המשרד נראה, כי יש לנו את כל המספרים.

רחלי אברמזון: אגב, אני אתקן, זה לא 49, זה 56 כיתות.

סתיו שפיר: תעשי לנו רגע סקירה קצרה.

סתיו שפיר: אנחנו לא נעבור על כל המצגת.

סתיו שפיר: תני לנו סקירה קצרה כדי שנוכל להבין.

רחלי אברמזון: (הצגת מצגת) נכון להיום אנחנו בשנת הלימודים תשע"ח, אנחנו מדברים על 11% מתלמידי החינוך המיוחד, הם תלמידים שזכאים לקבל את שירותי החינוך המיוחדים בתוך המסגרות על כל הרצף מתוך כלל התלמידים.

רחלי אברמזון: כאן פילחנו את הנתונים כמה ילדים נמצאים במסגרות השילוב.

רחלי אברמזון: אני מדברת על מצב נכון להיום, תשע"ח, 8% תלמידים בשכיחות נמוכה כשבתוכם גם נכללים התלמידים עם האוטיזם, ועוד 48%, זה אותם תלמידים עם לקויות בשכיחות גבוהה.

רחלי אברמזון: אנחנו מדברים על ילדים עם לקויות למידה, עם עיכוב התפתחותי, עיכוב שפתי, הפרעות התנהגות וכו'.

רחלי אברמזון: מהצד השני, יש לנו 25% מהתלמידים, כ-60,000 תלמידים שיושבים היום, זכאים לשירותים האלה בתוך בתי ספר רגילים ועוד 47,000 תלמידים שנמצאים בגנים ובבתי ספר לחינוך מיוחד.

רחלי אברמזון: מכלל אוכלוסיית התלמידים שמדברים, אנחנו באמת יותר ממוקדים.

רחלי אברמזון: אם אנחנו רואים את המספרים הגבוהים יותר, אז זה באמת אותם ילדים עם לקויות למידה ועם קשיים בקשב וריכוז.

רחלי אברמזון: אנחנו מדברים על גידול בהפרעות התנהגות.

קריאה: איפה האוטיזם בתוך זה?

רחלי אברמזון: אוטיזם, 6.6% מכלל אוכלוסיית התלמידים, אז זה בפילוח הכללי של האוכלוסייה.

רחלי אברמזון: זה השקף היותר מעניין.

רחלי אברמזון: זה צפי לשנת הלימודים.

רחלי אברמזון: אני תיקנתי הבוקר כי היו חסרים תשעה ילדים שנכנסו, אז אנחנו מדברים על גידול בכיתות בבתי ספר רגילים, כ-2,019 תלמידים.

רחלי אברמזון: אנחנו מדברים על צפי של גידול במסגרות החינוך המיוחד, כ-2,268.

רחלי אברמזון: בשכיחות הגבוהה, אותם תלמידים שדיברנו, לקויות למידה וכו', פחות או יותר הצפי הוא כפי שהאוכלוסייה גדלה, כלל האוכלוסייה, משהו כמו 1.5% מכלל התלמידים במדינת ישראל.

רחלי אברמזון: ההפתעה המאוד משמחת מבחינתנו היא אותם תלמידים בשכיחות נמוכה שנכנסים לתוך המערכת והיום יש לנו כ-4,700 מזוהים שעברו ועדות, שקיבלו את הזכאות והם נמצאים כבר בתוך קבלת הזכאות שלהם להשתלבות במערכת החינוך הרגילה לשנת הלימודים הבאה.

עדי עזוז: רחלי, יש את הצפי הזה לפי לקויות ומוגבלויות ונכויות?

רחלי אברמזון: יש.

רחלי אברמזון: תיכף תראו הכול.

רחלי אברמזון: כיתות נפתחות לשנת הלימודים הבאה לפי מחוזות - עכשיו אני מציגה כאן את כלל המוגבלויות.

רחלי אברמזון: אחר כך אנחנו נתמקד בכיתות שנפתחות לתלמידים עם אוטיזם.

רחלי אברמזון: אנחנו מדברים על כיתות באופן כללי, 822 כיתות בלקויות בשכיחות גבוהה באוכלוסייה ואני רוצה להסביר מה זה אומר.

רחלי אברמזון: כשנפתחות כיתות בשנת הלימודים הבאה יש הרבה יותר, אבל מתוך הכיתות שחלקן בגרו, יצאו מן המערכת, עכשיו נכנסים תלמידים חדשים למערכת, אז זה הצפי, מתוכם הכיתות החדשות שנפתחות, מתוך הגידול הטבעי, 137 כיתות לאותן לקויות שאנחנו מדברים בהן, זה לקויות למידה, הפרעות התנהגות ורגשיות, עיכוב התפתחותי בגני הילדים, שפתי והתפתחותי.

רחלי אברמזון: אלה הכיתות החדשות.

רחלי אברמזון: 296 כיתות נפתחות בשכיחות נמוכה באוכלוסייה.

רחלי אברמזון: אנחנו מדברים על כל שאר המוגבלויות כשהאוטיזם בפנים.

רחלי אברמזון: אני רוצה לציין שאנחנו משנת הלימודים הבאה פותחים 244 כיתות לתלמידים עם אוטיזם, כשאנחנו מדברים על 92 גני ילדים, חדשות, מהגידול הטבעי.

סתיו שפיר: מה המספר בכל כיתה?

רחלי אברמזון: מתוך אותם 296 כיתות אנחנו פותחים 244 כיתות לתלמידים על הרצף.

סתיו שפיר: כמה ילדים בכיתה?

רחלי אברמזון: עכשיו אני רוצה להגיד, אני מוכנה לבדוק את הסיפור הזה של ההתנהלות של תשעה ילדים עכשיו כבר במסלול החדש, כשאנחנו נתנו הנחיה מאוד ברורה, אנחנו כן רוצים, ואני חושבת שבשקיפות מלאה הצגנו גם את ההחרגה בכיתות מסוימות לאורך שנים, שהייתה.

רחלי אברמזון: המשרד נערך.

רחלי אברמזון: בשלב הבא אני גם אראה איך אנחנו נערכים כדי באמת לאפשר חזרה לתקן הנורמטיבי שאנחנו קבענו, אבל אני מדברת על שנת הלימודים הבאה.

רחלי אברמזון: אם ישנם כבר היום שיבוצים וידיעה על ילדים מעבר לתקן, אנחנו נבדוק את זה.

סתיו שפיר: שהתקן היום הוא כמה?

רחלי אברמזון: התקן הוא בין חמישה לשמונה ילדים.

סתיו שפיר: בכמה מהכיתות הקיימות בשנה הנוכחית יש יותר משמונה?

רחלי אברמזון: בכיתות הקיימות היום, 143 כיתות.

סתיו שפיר: ב-143 כיתות יש?

רחלי אברמזון: שכבר היו במסלול ואנחנו צריכים לעשות - - - -

סתיו שפיר: עם תקן יותר גבוה?

רחלי אברמזון: כן, עם תשעה ילדים.

סתיו שפיר: בכמה?

רחלי אברמזון: מעט מאוד באמת.

רחלי אברמזון: במקומות מאוד חריגים זה עשרה, אבל אני יכולה גם להעביר אלייך, יש לנו כאן את הנתון לפי שם בית ספר, תלמידים, שכבת גיל וכו'.

עדי עזוז: ועוד שמונה בתי ספר עם חריגה של 186 ילדים - - -

רחלי אברמזון: הכנתי את המיפוי הזה.

רחלי אברמזון: המיפוי הזה גם נמצא, אגב, בידי אלו"ט.

רחלי אברמזון: זה מה שאנחנו מציגים.

סתיו שפיר: מבחינת ההיערכות שלכם, בלי קשר לפניה של ההורים, יש הרי מולכם את הנתונים של כמה משפחות - - -

רחלי אברמזון: אנחנו היום כבר נמצאים במצב הרבה יותר טוב עם ידיעה מאוד ברורה לקראת מה אנחנו הולכים.

רחלי אברמזון: המערכת נערכת לתוך הסיפור הזה ובאמת כדי להגיע למצב שבו אנחנו לפחות בסוף יולי, ואני שוב אומרת, אני מניחה שבסוף יולי תהיה לנו תמונת שיבוץ יותר מלאה, יותר ברורה איפה כבר רוב הילדים נמצאים, כי מהלכים של שיבוץ הם ממש בימים האלה נמצאים ואנחנו מסיימים אותם לקראת סוף יולי.

רחלי אברמזון: אני מאוד רוצה לקוות שאנחנו נגיע עם כמעט 90% מהילדים משובצים בתוך המערכת, יודעים לאן הם הולכים, כשאנחנו, השבועיים הראשונים של אוגוסט ממקדים אותם כדי באמת לתת פתרונות לאותם מקומות שאנחנו נזהה כבעיה.

סתיו שפיר: התקן של השמונה זה תקן שנמשך כל שנות הלימודים?

רחלי אברמזון: כן.

סתיו שפיר: לפי מה הוא נקבע?

רחלי אברמזון: מה זאת אומרת?

סתיו שפיר: למה שמונה?

רחלי אברמזון: כי בין חמישה לשמונה תלמידי - - -

סתיו שפיר: איפה יש חמישה?

רחלי אברמזון: יש לנו הרבה מאוד מסגרות שיש בהן גם שישה תלמידים בתוך הכיתות, אבל שוב, אם רוצים באמת את הנתון ואת הפילוח - - -

סתיו שפיר: אני שואלת לפי מה נקבע ששמונה זה תקן?

סתיו שפיר: לי זה נשמע הרבה מאוד ילדים, שמונה.

רחלי אברמזון: יכול להיות, תלוי ברמות תפקוד שלהם.

סתיו שפיר: אני מדברת על ילדים עם אוטיזם, ילדים עם מוגבלות שכלית, ילדים עם נכות, מי שזקוקים לעזרה בעצם 24/7, לא עצמאיים.

סתיו שפיר: אין להם יכולות עצמאיות.

סתיו שפיר: שמונה זה המון.

רפי לטנר: יש המון צוות תומך.

סתיו שפיר: מי מדבר?

רפי לטנר: ד"ר רפי לטנר ממשרד הבריאות.

רפי לטנר: יש צוות תומך בגנים האלה ובכיתות האלו, שמאפשר תפקוד.

רפי לטנר: הרעיון הוא לא לבודד את הילדים האלו, לאפשר להם כן ללמוד.

רפי לטנר: למשל באוטיזם, ליצור קשרים חברתיים.

סתיו שפיר: חס וחלילה לבודד.

רפי לטנר: צריכים את הכמות הזאת של ילדים כדי שיהיה להם גיוון כדי שיהיה להם עם מי ליצור קשר.

סתיו שפיר: כמה אנשי צוות יש בכמות כזאת של ילדים?

סתיו שפיר: בכיתה של עשרה, כמה אנשי צוות יש?

רחלי אברמזון: אם יש לנו כיתה של עשרה תלמידים, בדרך כלל יהיו שם סייעות מתגברות בתוך הכיתה וגם שעות שהן שעות הוראה שניתנות לתגבור לתוך המערכת.

סתיו שפיר: כמה אנשי צוות יש בזמן רגיל?

רחלי אברמזון: זה לא עניין של קבוע, אבל יכולים להיות בזמן קבוע שניים-שלושה אנשים.

סתיו שפיר: ביום לימודים אחד כמה אנשי צוות ישבו שם?

רחלי אברמזון: אני אומרת, במסגרות מורכבות כאלה לפעמים יכולים להיות שלושה וארבעה אנשי צוות.

סתיו שפיר: בכל רגע נתון?

רחלי אברמזון: בכל רגע נתון.

עדי עזוז: בתקן זה גננת, סייעת ועוד 56 שעות סייעת ממשרד החינוך.

עדי עזוז: יש גם תשומות של משרד הבריאות, של התב"מ, אבל לצערנו - - -

רחלי אברמזון: זה בגנים.

עדי עזוז: זה רק בגנים עד גיל 7.

עדי עזוז: יש הרבה גנים שהמשרד לא מכניס תב"מ כי יש מחסור בכוח אדם במשרד הבריאות.

רחלי אברמזון: משרד הבריאות.

עדי עזוז: משרד הבריאות.

רחלי אברמזון: ובגנים האלו לרוב אין לנו מספר ילדים כל כך גבוה.

נירית גולוב: אני כן רוצה לענות לשאלה שלך.

נירית גולוב: שמי נירית, אני מפקחת באגף לחינוך מיוחד.

נירית גולוב: אני ממונה על תחום אוטיזם.

נירית גולוב: המספר הוא מספר שנקבע גם ביחס למה שקורה במדינות מתקדמות בעולם, ולכן הוא נקבע בטווח, כאשר הוא נקבע בטווח של חמישה ילדים פותחים כיתה, שמונה ילדים סוגרים כיתה.

נירית גולוב: השיקול הוא שיקול שיש בו מספר פרמטרים: גם בעיקר רמת תפקודם של הילדים, כי כמו שאמר רפי, ככל שתפקודם עולה, הם ילדים יותר תקשורתיים, הם יכולים כן ליהנות מקבוצה יותר גדולה.

נירית גולוב: אנחנו נרצה ונשאף שהכיתה תהיה כיתה יותר מלאה.

נירית גולוב: ככל שהמדובר בילדים מורכבים יותר, שמעבר לאוטיזם אנחנו מבחינים גם בקשיים נוספים, פיזיים הרבה מאוד פעמים, מחלות, מוגבלות שכלית שמלווה את האוטיזם, מספר הילדים ירד והכיתה תהיה כיתה יותר קטנה שתיתן מענים באמת יותר מותאמים עבור הילדים האלה, ולכן אי אפשר לומר בהכללות שהכיתות הן כאלה או כאלה.

נירית גולוב: בשביל זה יש לנו בשטח אנשי מקצוע, ישנם מפקחים, ישנם מנהלי מתי"אות, ישנם מורים, ישנם מנהלי בתי ספר והם אלה שמתוך היכרותם את צרכי הילדים, יודעים לבנות את הכיתות כך שמבנה הכיתות, הווה אומר מספר הילדים בתוך הכיתה, יתאים למענים שהילדים האלה צריכים בתוך הכיתה, לכן זו לא תשובה חד-חד ערכית.

סתיו שפיר: יש לכם דוח על השנה האחרונה?

סתיו שפיר: אתם יודעים להגיד בכמה כיתות היו מעל שני אנשי צוות?

נירית גולוב: אפשר יהיה להפיק דוח כזה.

עדי עזוז: שנה שעברה היו למשל רק במחוז מרכז 33 גנים עם פריצת תקן.

עדי עזוז: סך הכול זה 80 גנים עם פריצת תקן ועוד בעצם עשרה גנים שיכלו להיפתח.

עדי עזוז: אם הייתם פותחים את הגנים בהתאם, אז הייתם פותחים את הכיתה עם חמישה תלמידים.

עדי עזוז: אגב, אני מזכירה את תקופת לאה שקד גם עם ארבעה בתקן חסר ואז במהלך השנה כשמצטרפים תלמידים, אז נערכים, יש היערכות, אפשר לקלוט אותם.

נירית גולוב: זה הלקח שלמדנו משנה שעברה.

נירית גולוב: אמנם אנחנו נבדוק מול כל הגורמים שלא כולם בכל מחוז נפתחים במקסימום תלמידים.

נירית גולוב: אנחנו נבדוק כך ונאפשר כך שיהיו מקומות לתת לילדים, שגם במהלך השנה מתווספים.

נירית גולוב: ברוב המקומות את מדברת עליהם, לאחר בדיקה לא כך נפתחה שנת הלימודים.

נירית גולוב: התלמיד התשיעי והתלמיד העשירי ברוב המקומות היו תלמידים שהתווספו למערכת במהלך השנה בעקבות אבחונים.

עדי עזוז: זה חוסר היערכות.

עדי עזוז: זה מה שאנחנו בדיוק טוענים.

נירית גולוב: הכמות הייתה גדולה מדי.

נירית גולוב: עדיין ולמרות ההיערכות שלנו, יכול להיות שתהיה איזושהי חריגה במהלך השנה.

נירית גולוב: אנחנו לא רוצים לדחות ילדים ולא לתת טיפול.

נירית גולוב: אנחנו רוצים כן להכניס אותם לתוך המסגרות, כך שבשביל לתת מענה נכון גם להורים וגם לילדים וגם שאנחנו נוכל לתת מענה, אנחנו משתדלים באמת לבחור את הגנים המתאימים.

נירית גולוב: ישנם גנים שהילד התשיעי, זה נפלא שהוא נכנס לתוך הגן, כשאנחנו מדברים על גנים עם תפקודים יותר גבוהים, שיש בתוכו תב"מ, אין שום בעיה.

נירית גולוב: ילד, דרך אגב, מקבל הרבה מאוד פעמים את התב"מ גם כשהוא נכנס במהלך השנה, אז אנחנו מנסים לעשות את זה.

נירית גולוב: כן למדנו משנה שעברה שיישארו מקומות בכל מחוז ומחוז, ואנחנו נשתדל שיישארו מקומות על מנת לקלוט את הילדים.

רחלי אברמזון: אנחנו מקבלים עכשיו את טפסי האכלוס לגבי הכיתות, אז אם ידוע לכם, תעבירו לנו, אנחנו נטפל.

סתיו שפיר: טוב, אנחנו נרגע נעבור לשאלות.

דרורה קלמנט: אני אימא לשלושה ילדים על הספקטרום, בתפקוד גבוה, ואבא שלהם בתוך כל התהליך הזה הפך לצמח.

דרורה קלמנט: אני רוצה לומר דבר אחד, כשצריך שתהיה מערכת, ההורים הם אלה שמחפשים מספיק הורים אחרים, אז פונים למערכת ואז המערכת בטוב טובה הולכת ופותחת לנו עוד כיתה.

דרורה קלמנט: זה לא כמו שאתם מעמידים את זה, ואני חייבת לומר שאנחנו עכשיו בתהליכים של הורים שמשתלבים ביחד מכל מיני אזורים, אם זה ירושלים, גוש עציון, אזורים מסוימים, שבהם אנחנו שיתפנו פעולה אחרי שהיינו בקורסים של מנהיגות של קשר וארגונים אחרים ואלו"ט ויצרנו קשר אחד עם השני, בדקנו גילאים ומזה יוצאים בקשות לסוכנויות ולמקומות.

דרורה קלמנט: זה לא כמו שאתם אומרים, ויש התנגדות ברורה של המערכת לפתיחת מקומות, זאת אומרת שזה לא בא מכם, זה מההורים.

דרורה קלמנט: זה בא כשאומרים לנו, מצטערים, אין כיתות.

דרורה קלמנט: אנחנו עלינו לפני חמש שנים מארצות הברית, שם לא הייתה לי את הבעיה הזאת.

דרורה קלמנט: שם באמת המערכת היא זו שנתנה לי את האפשרויות.

דרורה קלמנט: פה אני צריכה להפוך למן לביאה כזו יחד עם הורים אחרים וללכת ולדחוף אתכם לפתוח כיתות, וזה לא בסדר.

דרורה קלמנט: זה הכול.

קריאה: גם אני אימא והיא צודקת.

סתיו שפיר: תודה.

סתיו שפיר: טלי זגורי.

טלי זגורי: שלום לכולם, אני טלי, אימא לאביחי בן 11, אנחנו תושבי נתיבות.

טלי זגורי: אביחי אוטיסט בתפקוד גבוה.

טלי זגורי: עד עכשיו הוא בכיתה רגילה עם סייעת בבית ספר רגיל.

טלי זגורי: אני כאן כדי לספר לכם על המצוקה הפרטית שלנו והמצוקה של כל תושבי הדרום בעצם.

טלי זגורי: הדרום זה מקום מאוד מקופח ומוזנח מכל הבחינות.

טלי זגורי: הבן שלי למד במסגרת רגילה עם סייעת.

טלי זגורי: כרגע הוא לא יכול להמשיך חמש שנים.

טלי זגורי: עקב חוסר התאמה זה לא יכול להמשיך בגלל הלקות וכמובן הוא לא קיבל את כל הסל שמגיע לו למרות שהוא קיבל שעות סייעת מלא, אבל זה לא מספיק.

טלי זגורי: למעשה השנה האחרונה הוא היה בחצר ולא למד כמעט, כי הפער הולך וגדל ואין מסגרת ואין כיתה בשבילו.

סתיו שפיר: מה זה אומר אין כיתה בשבילו?

סתיו שפיר: אתם פונים למשרד החינוך, אומרים לכם, אין כיתה?

טלי זגורי: הילד עולה שנה שלישית ברצף לוועדת השמה, וכל שנה מחדש אותה תשובה, אין מספיק ילדים בכל אזור הדרום, לא בנתיבות.

טלי זגורי: אין מספיק ילדים לפתוח כיתה.

טלי זגורי: יש כאן עוד בעיה, אנחנו שייכים למגזר הדתי, אז כאן מתחילה בעצם בעיה עבורנו.

טלי זגורי: אם אין כיתות במגזר הכללי, לדתיים בכלל אין חיה כזאת.

טלי זגורי: אין, לא קיים, לא בנתיבות ולא בכל אזור הדרום מסביב, ולא אכפת לנו שיסיעו אותו לאן שאפשר, רק שתהיה לו מסגרת, והוא חייב מסגרת יום ארוך עד שעה 17:00, כי אחרת הוא פשוט בא הביתה בשעה 14:00 וצורח משעמום.

טלי זגורי: אין לו גם תעסוקה אחרי הצהריים.

טלי זגורי: אין מועדונית בעיר, אין משהו שיכול להעסיק אותו.

טלי זגורי: שום דבר.

טלי זגורי: זה הכול פשוט על כתפינו ואני נאלצתי להתפטר בשנה האחרונה כי פשוט זה מה שיש.

טלי זגורי: לאחרונה עלינו לוועדת ההשמה ואילצו אותנו לרדת מהעניין בגלל שאין כיתה, אז הציעו לנו בית ספר מיוחד לאוטיסטים באשקלון, כאשר הילד שלי כן יכול להשתלב בכיתת תקשורת, אבל בגלל שאין דבר כזה, הציעו לנו בית ספר לאוטיסטים באשקלון, בית ספר לא דתי, רב גילאי עד גיל 21.

טלי זגורי: אנחנו לא יכולים להשלים עם המצב וגם זה פשוט לא מתאים לנו ואין מענה בעצם שהולם את דרך החיים שלנו.

טלי זגורי: הרבה נאלצים להשתלב במוסדות הכלליים, ואנחנו ההורים, נאלצים לוותר על הערכים והרמה הרוחנית שאנו מנחילים להם בבית.

טלי זגורי: אשקלון זה מרחק נסיעה של 40 דקות מהבית.

טלי זגורי: המצב בלתי סביר בכלל, מבחינת תושבי הדרום הדתיים בפרט.

טלי זגורי: רוב הכיתות היום מרוכזות כידוע במרכז, באזור ירושלים, בצפון אולי יש כיתה אחת ופשוט אצלנו אין כלום, שום דבר.

טלי זגורי: אנחנו לא קיימים על המפה, בגדול.

טלי זגורי: אין כיתות לא בעירנו ולא בדרום, אין בית ספר מיוחד לאוטיסטים דתיים באזור, אין מועדונית תעסוקה אחרי הצהריים בעיר, אין מספיק אנשי מקצוע בתחום, בדרום.

טלי זגורי: לא יודעים מה זה אוטיזם בדרום, לא יודעים איך להתמודד עם זה בדרום.

טלי זגורי: חשוב שתדעו, אני מייצגת כאן הרבה הורים אחרים מהדרום שלא יכלו להגיע, והמצב בדיוק אותו מצב אצל כולנו.

טלי זגורי: בשם כולם אני פונה אליכם בבקשה, תפתחו בית ספר לאוטיסטים בדרום.

טלי זגורי: זה דבר שצריכים שיהיה במיוחד למגזר הדתי, ונתיבות הוא מקום קרוב לבית.

טלי זגורי: תפתחו כיתות תקשורת לדתיים, תנו לנו סל שילוב מלא אם שובצנו בטעות בכיתה רגילה, תדאגו לילדים המיוחדים שלנו.

טלי זגורי: אנו מבקשים התייחסות ומציאת פתרון לשיבוץ לבן שלנו.

טלי זגורי: אין לנו שיבוץ לשנה הקרובה, וכמו כן התייחסות לכל הנושא הזה של הבעיה בדרום.

סתיו שפיר: תודה רבה.

סתיו שפיר: אפשר להסביר את העניין הזה?

סתיו שפיר: מה, פשוט אומרים למשפחה, מצטערים, אין כיתה?

רחלי אברמזון: אני לא יודעת.

רחלי אברמזון: גבירתי היושבת ראש, תקשיבו, אני לא יודעת עכשיו לטפל בבעיה פרטנית בשידור.

רחלי אברמזון: אני מזמינה את טלי.

רחלי אברמזון: אני רשמתי את הכול.

רחלי אברמזון: אני אבדוק את זה.

רחלי אברמזון: יחד עם זה, תראו, המצוקות שעולות כאן, אני רוצה לומר, הצגנו ברגע זה 38 כיתות שנפתחות באזור הדרום ולכן באמת אני רוצה ממש לבקש, אנחנו קשובים ואני באמת מקשיבה ואני רחוקה מלהגיד, הכול מושלם, הכול נפלא, הכול נהדר.

רחלי אברמזון: יש אתגרים לא מעטים.

רחלי אברמזון: אנחנו נתמודד איתם ונראה, לכן אני ממש מבקשת, אני אקשיב קשב רב ואני לוקחת את כל מה שיאמר כאן גם לרמה מערכתית כדי להבין איפה אנחנו צריכים עוד יותר לשים את הדגש ואת הפן המקצועי שלנו כדי לומר.

רחלי אברמזון: לגבי בית ספר אני רוצה לומר, באזור הדרום, אנחנו מתעתדים לפתוח את בית הספר לילדים עם אוטיזם באשל הנשיא.

טלי זגורי: סליחה שאני קוטעת אותך, הייתי שם.

טלי זגורי: בדקתי ברגליים שלי.

רחלי אברמזון: אמרת, בבקשה תפתחו, אז אני אומרת, לגבי העניין הזה של מסגרות ממלכתיות-דתיות, אני מבטיחה להתייחס לעניין הזה ולבדוק את זה באמת ברמה של מחוז.

טלי זגורי: אין לבן שלי לאן ללכת.

רחלי אברמזון: אמרתי, אני לא יכולה לטפל בפניה באופן אישי.

סתיו שפיר: תקשיבי לי רגע, ממש תודה על מה שאת אומרת.

סתיו שפיר: אני גם יודעת שאתם במצב לא פשוט.

סתיו שפיר: אני בטוחה שאתם עושים את כל המאמצים.

סתיו שפיר: אני רוצה להגיד משהו כי אנחנו נשמע עכשיו עוד הרבה הורים ואני בטוחה שאתם הולכים לקבל עוד הרבה מאוד בקשות כאלה פרטניות.

סתיו שפיר: המצב הזה שבו הורים נדרשים להגיע לכנסת, לקחת יום חופש.

סתיו שפיר: יש פה אנשים שיצאו מהבית, אני מניחה, ב-6:00 בבוקר.

סתיו שפיר: לקחת יום חופש, להגיע לכנסת כדי לפגוש את מקבלי ההחלטות פנים מול פנים ולדחוק בהם לטפל בעניין האישי שלהם, הוא מצב לא רצוי.

סתיו שפיר: לא צריכה להיות סיטואציה כזאת שאנשים צריכים להגיע עד לכנסת כדי לבקש עזרה ברמה האישית כי הם לא מקבלים את זה ברמה הכללית.

סתיו שפיר: זה לא מצב נורמלי.

סתיו שפיר: אני אומרת לכם, אנחנו יום אחרי יום, אתמול עשינו דיון בנושא אחר לגמרי, הדיור הציבורי, לא בעניינכם, וישב פה מנכ"ל משרד השיכון והייתם לראות את זה.

סתיו שפיר: יושבים פה אנשים שהם כבר שנים בתור לדיור הציבורי או שנמצאו לא זכאים בגלל הקריטריונים האיומים, ומה קורה בשנייה שהמנכ"ל קם לצאת מהחדר?

סתיו שפיר: עטים עליו האנשים כי הם יודעים שרק השיחה הזאת עם המנכ"ל יכולה להציל להם את החיים.

סתיו שפיר: לא הגיוני שאנשים בישראל יצטרכו להתחנן לפקידים בממשלה כדי לקבל סיוע.

סתיו שפיר: זה לא מצב הגיוני.

סתיו שפיר: הם לא צריכים להגיע עד לפה.

סתיו שפיר: זה צריך להיות מטופל באופן פשוט בלי שהם נאלצים להתפטר מהעבודה ולהפוך להיות כאלה שמקדישים את חייהם, וזה קורה בכל כך הרבה משפחות של ילדים עם צרכים מיוחדים, שפשוט אנשים צריכים לעזוב כל דבר אחר שהם עושים בחיים ולהפוך להיות משרה מלאה בלטפל ולדאוג לזכויות של הילד כל חייהם.

סתיו שפיר: לא אמורים להיות במצב הזה.

רחלי אברמזון: אני מסכימה עם כל מילה שתגידי.

רחלי אברמזון: אין סיבה, הורה לא צריך להתחנן ואנחנו צריכים להנגיש את השירות הכי טוב והכי מקצועי שיכול להיות.

רחלי אברמזון: אני יחד עם זה רוצה לומר שלכל הורה יש כתובת במחוז ויש מי שיטפל ויש מי שיענה, אבל אם ישנם מקרים שמגיעים למצב שבו באמת נמצאים באיזושהי סיטואציה, אז אפשר גם לפנות אלינו כמשרד.

רחלי אברמזון: אנחנו נקשיב, נראה מה עוד אנחנו צריכים לדייק.

טלי זגורי: סליחה, אני רוצה להוסיף.

טלי זגורי: זה לא נקרא פרטני.

סתיו שפיר: התייחסתי לתופעה.

רחלי אברמזון: חד משמעי, וגם אנחנו נתייחס לזה כאל תופעה וכדי לראות מה אנחנו יכולים לעשות.

סתיו שפיר: כל מקרה פרטני כזה מייצג הרבה מאוד משפחות.

סתיו שפיר: כל אדם שמגיע לפה לכנסת מייצג הרבה מאוד אנשים שלא יכולים להגיע לכאן, כמו שאת עושה עכשיו.

סתיו שפיר: זה מאוד משמעותי ומבינים את זה.

רחלי אברמזון: אני רק אגיד במשפט אחד שבאמת פני העתיד, גם אם היו ביקורות וקולות שנשמעים, יש גם דברים טובים שקורים.

רחלי אברמזון: ברגע שמשרד החינוך החליט מתוקף חוק לקחת את האחריות על ניהול הוועדות ולהחליט שהוא מנהל את התהליך, תפקידו של יושב ראש ועדות הזכאות באותו מחוז, באותה רשות מקומית, יהיה לוודא שכל ילד יקבל את המענה המתאים לו המקצועי, יופנה בזמן למסגרת שצריך לשבץ אותו וזה יהיה התפקיד שלו לתת את המענה.

סתיו שפיר: אנחנו מייד נשמע עוד אנשים.

סתיו שפיר: עירית ואחר כך אביבית.

נירית: אנחנו גרים ברעננה.

נירית: הבן שלי הוא בן 15, מאובחן כאוטיסט וכמחונן.

נירית: אנחנו הגענו לרעננה לפני שלוש שנים כדי שהילד ילמד בכיתת מחוננים בחטיבה בעיר.

נירית: גרנו לפני זה במושב באזור מודיעין.

נירית: הילד היה שלוש שנים בחטיבה, עשו איתו עבודה מאוד טובה, מאוד מסורה ומאוד מקצועית.

נירית: אנחנו לפני תיכון ואין לנו לאן להמשיך.

נירית: העבודה הטובה והמקצועית שעשו איתו הייתה מקומית ללא מדיניות של מערכת החינוך ולא של מחלקת החינוך ברעננה.

נירית: זה בחירה אישית של המנהלת, בחירה אישית של הצוות שלה ואין שום אחריות מערכתית לילדים כמו הילד שלי.

נירית: לקראת התיכון, הכיתה שלו, כיתת המחוננים ממשיכה לבית ספר אוסטרובסקי.

נירית: הוא לא יכול להמשיך עם הכיתה שלו לאוסטרובסקי.

נירית: הסבירו לנו ואני מצטטת: "כיתת מחוננים איננה כיתה טיפולית".

נירית: ההמלצה היא לשלוח אותו לכיתת תקשורת בעיר.

נירית: כיתת תקשורת עושה עבודה מאוד יפה עם ילדים על הרצף, שלא מתאימה לילד שלי.

נירית: הילדים שם מאוד מגוונים.

נירית: זה ילד שמאוד קשה לו למצוא אנשים שהוא יכול לתקשר איתם גם בכיתה רגילה, בפרט בכיתה הזו.

נירית: זאת נקראת כיתת תקשורת בתפקוד גבוה.

נירית: בימינו משתמשים בזה בשביל לדבר על קוגניציה שמורה.

נירית: אין לזה באמת קשר לתפקוד.

נירית: יש לי עוד ילדה צעירה בארבע שנים, גם היא מחוננת, היא לא על הרצף.

נירית: במקרה שלה לא נורא מעניין אותי אם היא תהיה במסגרות למחוננים.

נירית: במקרה שלו זה הכרח.

נירית: אני צריכה להיאחז בחוזקות שלו.

נירית: המושג - - - קיים כבר ארבע שנים.

נירית: מדובר על ילדים שהם גם חזקים וגם יש להם לקות.

נירית: מצד של הילד אני מחויבת כלפיו להיאחז בחוזקה שלו, מצד של המערכת, כשמחליטים לבטל - - - מפסידים הרבה מאוד.

נירית: לנו אין שיבוץ לשנה הקרובה, כי אני לא אשלח אותו לבית ספר שלא מתאים לו.

נירית: אני לא אשלח אותו לכיתת מחוננים אם היא לא ערוכה אליו, ואני לא אשלח אותו לכיתת תקשורת שהיא לא מתאימה לו.

נירית: זה איפה שאנחנו עומדים כרגע.

סתיו שפיר: תודה.

סתיו שפיר: אנחנו לא נענה על כל מקרה, אבל תרשמו לעצמכם.

אביבית ברקאי-אהרונוף: אביבית ברקאי-אהרונוף, ארגון בזכות.

אביבית ברקאי-אהרונוף: אני רוצה ברשותך להתייחס לרפורמה מאחר והיא כבר עברה, לצערי, יש לומר, - - -, לחוק ולרפורמה ביחד.

אביבית ברקאי-אהרונוף: גם הדברים שכתובים בחוק וגם לדברים שהם לא כתובים בחוק הם בגדר הבטחות כרגע.

אביבית ברקאי-אהרונוף: אני רק רוצה לומר שמאחר והישיבה נוגעת לא רק לילדים עם אוטיזם, העניין של היעדר שיבוץ הוא לא רק לילדים עם אוטיזם.

אביבית ברקאי-אהרונוף: יש לי פנייה שאני מלווה, של ילד שבעצם הייתה לו איזושהי בעיה רגשית.

אביבית ברקאי-אהרונוף: הוא לא קיבל מענה לבעיה הרגשית וככל הנראה גם לא יקבל במסגרת החוק החדש.

אביבית ברקאי-אהרונוף: כתוצאה מכך התחילו הפרעות התנהגות.

אביבית ברקאי-אהרונוף: הוא אובחן כילד עם התנהגות מאתגרת ואז הוא נפלט מהמערכת.

אביבית ברקאי-אהרונוף: הוא גם ילד מחונן.

אביבית ברקאי-אהרונוף: הוא נמנה על הציבור הדתי, אין כיתת מחוננים.

אביבית ברקאי-אהרונוף: הפנו אותו גם לכיתה של ילדים עם התנהגות מאתגרת, שם מצבו התדרדר עוד יותר.

אביבית ברקאי-אהרונוף: הוא תלמיד בתפקוד מאוד גבוה, עם יכולות קוגניטיביות מאוד גבוהות.

אביבית ברקאי-אהרונוף: המערכת עצמה הבינה שהיא טעתה והחזירה אותו למערכת הרגילה, אבל המענים שם לא השתנו.

אביבית ברקאי-אהרונוף: הסל שניתן שם הוא אותו סל מצומצם מתקציב בית הספר.

אביבית ברקאי-אהרונוף: אין סלים אישיים לילדים עם התנהגות מאתגרת וגם לא לילדים עם בעיות רגשיות.

אביבית ברקאי-אהרונוף: הוא לא קיבל שם את אותו סל מספק והוא פשוט נפלט מהמערכת.

אביבית ברקאי-אהרונוף: הוא נשר מהמערכת.

אביבית ברקאי-אהרונוף: במשך השנה האחרונה הוא היה בבית ולשנה הבאה גם אין לו מסגרת.

אביבית ברקאי-אהרונוף: לצערי החוק החדש איכשהו עבר, בעצם מקבע את המצב.

אביבית ברקאי-אהרונוף: הוא מקבע את המצב הזה מאחר והוא מאפשר לאותם ילדים שבוחרים בשילוב, להמשיך לקבל את אותו סל מצומצם כשזה מחולק לפי ילדים בשכיחות נמוכה יותר, מקבלים איזשהו סל שמקבלים היום, שלא נותן מענה מספק, וילדים בשכיחות גבוהה מקבלים את הסל הבית-ספרי, כשברור שהוא לא נותן מענה, והראיה לכך, שרוב הילדים האלה נמצאים היום בכיתות חינוך מיוחד.

אביבית ברקאי-אהרונוף: אם מסתכלים למשל על ילדים עם התנהגות מאתגרת או ילדים עם משכל גבולי, רוב הילדים האלה נמצאים בכיתות חינוך מיוחד.

אביבית ברקאי-אהרונוף: הם נמצאים בכיתת חינוך מיוחד משום שהמענה הבית-ספרי לא מספק.

אביבית ברקאי-אהרונוף: מה באו ועשו?

אביבית ברקאי-אהרונוף: קיבעו את המצב הזה.

אביבית ברקאי-אהרונוף: אמרו, טוב, הילדים האלה עם השכיחות הגבוהה יהיו אך ורק בבתי ספר רגילים, יהיו בכיתות רגילות, שזה מבורך, אבל עם המענה הבית-ספרי שידוע מראש שכבר יש פיילוט של כל כך הרבה שנים שהוא לא נותן את המענה המתאים.

אביבית ברקאי-אהרונוף: הילדים האלה שוב ימצאו את עצמם במצב לא ראוי, ושוב חלקם עלולים לנשור מהמערכת.

אביבית ברקאי-אהרונוף: אמרה פה טלי ובצדק לגבי כל השירותים הנוספים שבעצם עכשיו קיבעו אותם אך ורק למסגרות של חינוך מיוחד, ואני מדברת על יום לימודים ארוך, אני מדברת על שנת לימודים ארוכה, אני מדברת על מעטפת שהיא לא מובנית למסגרת החינוכית.

אביבית ברקאי-אהרונוף: בא משרד החינוך ואמר, אלו מאפיינים מובנים של המסגרת החינוכית.

אביבית ברקאי-אהרונוף: הרי רק כיתת חינוך מיוחד יכולה להיות כיתה קטנה.

אביבית ברקאי-אהרונוף: אמת.

אביבית ברקאי-אהרונוף: רק בכיתה קטנה יכול להיות יום לימודים ארוך או שנת לימודים ארוכה.

אביבית ברקאי-אהרונוף: זה לא נכון.

אביבית ברקאי-אהרונוף: האם אין יום לימודים ארוך בבתי ספר רגילים במסגרת צו יום לימודים ארוך?

אביבית ברקאי-אהרונוף: האם אין שנת לימודים ארוכה במסגרת בתי הספר של החופש הגדול?

אביבית ברקאי-אהרונוף: זה עניין של מדיניות משרד החינוך.

אביבית ברקאי-אהרונוף: לו היה רוצה לאפשר באמת לילדים עם צרכים מיוחדים להיות משולבים בתוך המערכת הרגילה, היה נותן להם את השירותים הללו גם בתוך מערכת החינוך הרגילה ואז גם לא היו נדרשים לפתוח כל כך הרבה כיתות.

אביבית ברקאי-אהרונוף: לו היו ילדים בתפקוד גבוה שהיו מקבלים את סל השירותים שהם מקבלים היום בכיתות חינוך מיוחד אפילו לא בבתי ספר לחינוך מיוחד כי יש דיפרנציאציה בתקציב.

אביבית ברקאי-אהרונוף: לו היו מקבלים את אותו תקציב, שווי תקציבי בחינוך הרגיל, הם היו יכולים לקבל סייעת בהכשרה יותר גבוהה, היו יכולים לקבל גם את הסייעת בצהרון שנמצא בבית הספר והיה מאפשר להורים לצאת לעבודה ולא היו צריכים להתפטר, אבל לא, משרד החינוך החליט שיום לימודים ארוך ושנת לימודים ארוכה יהיו רק בבתי ספר לחינוך מיוחד ואפילו פתרונות חלופיים לאותם ילדים הוא לא הסכים לתת ולכן גם החוק וגם הרפורמה שבמסגרתה הובטחו הרבה הבטחות, הובטח לתת תקציב נוסף של 240 מיליון לבתי הספר, שמתוכם רק 120 מיליון הולכים לילדים - - - .

אביבית ברקאי-אהרונוף: הובטח לפתוח עוד כיתות לחינוך מיוחד.

אביבית ברקאי-אהרונוף: הובטחו כל כך הרבה הבטחות שלא מגובות בוודאי לא בחוק, אבל אפילו לא בהחלטות ממשלה, ולכן כל הדברים היפים שמופיעים כאן, אין שום ערובה גם שהם בעצם יתממשו.

אביבית ברקאי-אהרונוף: עוד נקודה אחת.

אביבית ברקאי-אהרונוף: דיברו כאן על תקן הכיתה.

אביבית ברקאי-אהרונוף: חוזר המנכ"ל של תקן הכיתה הוא משנת 1998.

אביבית ברקאי-אהרונוף: אגב, דובר שם על בין חמישה לשמונה, זה רק לגבי ילדים עם אוטיזם.

אביבית ברקאי-אהרונוף: לגבי ילדים עם מוגבלויות אחרות, זה תקן עוד הרבה יותר גבוה.

אביבית ברקאי-אהרונוף: אני חושבת שמן הראוי שמשרד החינוך יעשה סדר בדבר הזה.

אביבית ברקאי-אהרונוף: כמו שהוא עושה סדר עכשיו לגבי ההסעות בזכות עתירה לבג"צ, שיעשה סדר גם בעניין הזה.

אביבית ברקאי-אהרונוף: אולי תקן כיתה ראוי לבחינה מחדש.

אביבית ברקאי-אהרונוף: נושא של ההסעות נמצא לשמחתנו כרגע בעתירה בבית משפט.

אביבית ברקאי-אהרונוף: אני אומרת לשמחתנו, אך לצערנו שהיינו צריכים לפנות לבית המשפט העליון כדי שיסדיר את הנושא הזה.

אביבית ברקאי-אהרונוף: משרד החינוך נדרש להשיב תוך שבוע, אז אני מקווה שיהיו עדכונים בהמשך.

סתיו שפיר: תודה.

סתיו שפיר: חן ויוסי.

חן אברהם: שמי חן אברהם ואני אימא של שלו.

חן אברהם: אני בכוונה מציינת את השם, כי פניתי פה לחלק מהגורמים שיושבים בחדר.

סתיו שפיר: אני צריכה להדגיש פה בפני המוזמנים.

סתיו שפיר: אתם רואים שיש פה צילום ויש פרוטוקול של הדיון.

סתיו שפיר: אנחנו מדברים על שמות.

סתיו שפיר: על אחריות

סתיו שפיר: כם ולבקשתכם.

חן אברהם: אנחנו מוכנים להיחשף כי הנושא כל כך חשוב.

סתיו שפיר: ומי שרוצה להשמיט את השם שלו מהפרוטוקול, אז בבקשה תפנו אלינו ממש עכשיו ותודיעו גם לצוות שלי כדי שזה לא יצוין.

חן אברהם: הבן שלי מחודש מרץ נמצא במסגרת אשפוזית.

חן אברהם: משרד החינוך לא מצא לו עדיין מסגרת.

קריאה: בן כמה הוא?

חן אברהם: הוא בן עשר.

חן אברהם: הוא עולה לכיתה ה'.

חן אברהם: לפני חצי שנה קיבלנו אבחון שהוא על הרצף האוטיסטי בתפקוד מאוד גבוה, אבל עדיין שם.

חן אברהם: בכיתות א', ב', ג' הוא היה במסגרת חינוך רגילה עם סייעת, עם צוות מדהים, משהו פרטני, עם מורה מדהימה וצוות מדהים שהכיל אותו, ובזכות זה צלחנו את הכיתות בצורה מאוד טובה.

חן אברהם: בתחילת השנה כל הצוות החינוכי התחלף, כולל המורה שיצאה לחופשת לידה, והכיתה נשארה ללא מחנך במשך שלושה חודשים.

חן אברהם: המצב של הבן שלי התדרדר בצורה קיצונית עד שהוא החליף לשים קץ לחייו, ובאותה נקודת זמן נאלצנו לאשפז אותו בנס ציונה.

חן אברהם: הוא אושפז שם מינואר ובחודש מרץ קיבלנו את האבחנה שהוא נמצא על הרצף האוטיסטי והוא בעצם לא מתאים למסגרת הזו, ומאז התחילה מלחמה מול משרד הבריאות ומול משרד החינוך איפה לזרוק את הילד, כי משרד הבריאות אמר, הוא לא שייך, אין פה שום לקות נפשית, הוא לא יכול להישאר במסגרת האשפוזית.

חן אברהם: משרד החינוך אמר, תאריך לא טוב, מרץ, אתם כבר בוועדת חריגים, אז בואו תיתנו לנו את ועדת החריגים, וגם זה, זה להתחנן ולהתקשר ולשלוח מיילים ולקחת ימי חופש ולהגיע לעירייה, ואנחנו גם במרכז, בהרצליה, לא באזור הדרום, ולא נמצא שום פתרון.

חן אברהם: אמרו לנו, נשלח אותו לבית ספר לחינוך מיוחד, לאוטיזם, אבל הילד בתפקוד גבוה, הוא לא מתאים למערכת הזאת, אז אמרו לנו, אוקי, יש כיתת תקשורת באור יהודה, בבת ים, בחולון, תיסעו לשם.

חן אברהם: אנחנו בתור הורים לא השלמנו עם הגזירה הזאת.

חן אברהם: עשינו טלפונים לכל המפקחות בכל האזור, בשרון, בכפר סבא, לרעננה.

חן אברהם: היו כיתות תקשורת והיה תקן להכניס אותו, אבל אנחנו לא שייכים למחוז, כי הרצליה לא שייכת למחוז.

יוסי אברהם: זה הדבר הכי מכוער ששמעתי.

יוסי אברהם: המלחמה בין המחוזות, עסקנות קטנה, שהרמתי טלפון בסופו של דבר לקבוצה של חלי כדי שתבוא ותסתכל מלמעלה.

יוסי אברהם: לא קיבלנו מענה לצערי הרב.

יוסי אברהם: יש פה עסקנות של שמור לי ואשמור לך.

יוסי אברהם: כל כך כואב לנו.

יוסי אברהם: אנחנו מדברים ממש מכאב מהבחינה הזאת, כי אנחנו צריכים להתמודד עם עסקאות ברטר שעושים פה בין המחוזות.

יוסי אברהם: זו פשוט בושה.

סתיו שפיר: מה זאת אומרת?

סתיו שפיר: אמרו לכם במחוז, אתם - - -

יוסי אברהם: אמרו לנו, תעברו דירה.

סתיו שפיר: איפה?

יוסי אברהם: גם בעירייה שלנו וגם במקומות אחרים, המפקחים.

יוסי אברהם: בושה.

יוסי אברהם: אין לי מילה אחרת.

קריאה: אנחנו עברנו דיברה בשביל בית ספר.

טלי זגורי: גם אנחנו חושבים לעבור דירה למרכז.

טלי זגורי: לא יודעת אם זה יעזור.

חן אברהם: אז אני אומרת לך, לא שבמרכז יש פתרונות, כי אין.

יוסי אברהם: אנחנו היום מאשפזים את הבן שלנו במסגרת יום בגלל שמשרד החינוך נכשל אחרי שתי ועדות שעשו, מיוחדות, לעשות שיבוץ.

יוסי אברהם: אל תספרו לנו שיש בעיה בקטע של הוועדות.

יוסי אברהם: הבעיה זה בשיבוץ.

יוסי אברהם: אתם לא עושים את העבודה.

סתיו שפיר: תגידו, אתם מכירים את הדבר הזה?

רחלי אברמזון: השיבוץ, קודם כול, הוא נמצא בתוך הרשות המקומית.

רחלי אברמזון: אני לא אתייחס למקרה הפרטני, אני מכירה את המקרה הפרטני והוא מטופל.

סתיו שפיר: מה זאת אומרת מטופל?

יוסי אברהם: הוא לא מטופל.

יוסי אברהם: עדיין אין לנו מסגרת.

יוסי אברהם: אנחנו לא יודעים מה יקרה בספטמבר ואנחנו נמצאים לקראת סוף יולי.

רחלי אברמזון: אז אתם תקבלו בימים הקרובים את התשובה ואתם תדעו לאן הילד שלכם משובץ לקראת שנת הלימודים.

חן אברהם: אבל התשובה, לא בטוח שהיא תתאים למה שהילד שלנו צריך.

רחלי אברמזון: אז אחרי זה אנחנו נדבר.

רחלי אברמזון: אני אומרת שוב, אני לא אנהל עכשיו את השיח בטיפול פרטני בשידור.

רחלי אברמזון: תסלחו לי, זה לא מכבד לשבת כאן ולתת תשובות לאנשים באופן פרטני בשידור.

סתיו שפיר: אני מצטערת, עם כל הכבוד, אני מנהלת פה את הוועדה ומחליטה על מה הדיון ולא אתם.

סתיו שפיר: אם אנחנו צריכים, אנחנו נדון גם במקרים פרטניים, כי אני רואה שאין ברירה.

סתיו שפיר: אם הורים צריכים להגיע עד לוועדה בגלל שאין לילד שלהם שיבוץ כשהילד נמצא בסכנת חיים ממש בגלל חוסר היכולת של המדינה לדאוג לו, אז זה בהחלט נושא לדיון פה בוועדה ואני לא יכולה לחכות.

סתיו שפיר: אני לא מוכנה שיישב על המצפון שלי שאנחנו מחכים עוד דקה בלי שהדבר הזה מטופל.

רחלי אברמזון: אז הדבר הזה מטופל על ידי - - -

סתיו שפיר: אבל אני לא מבינה מה זה מטופל.

רחלי אברמזון: אז אני עוד פעם אומרת, בימים הקרובים יקבלו ההורים את התשובה ממשרד החינוך לגבי שיבוץ.

סתיו שפיר: מה זה את התשובה?

סתיו שפיר: יושבים פה הורים.

סתיו שפיר: אנחנו נגיע פה עכשיו לעוד סיפורים קורעי לב בדיוק כמו זה.

סתיו שפיר: אני לא מקבלת תשובה של "הימים הקרובים".

סתיו שפיר: אם משהו בטיפול ואתם יודעים עכשיו איזה בית ספר זה, אז בבקשה - - -

רחלי אברמזון: לא, אני לא יכולה להגיד באיזה בית ספר.

סתיו שפיר: את לא צריכה את זה פה בוועדה מן הסתם, אבל בבקשה תני לי תשובה בסוף הוועדה.

סתיו שפיר: תבקשי ממישהו מהצוות שלך שיבדוק וייתן לנו תשובה לפני שהם יוצאים מהכנסת, כל ההורים שנמצאים פה עם סיפורים פרטניים, בבקשה.

רחלי אברמזון: אני ברגע זה לא אוכל ואני גם לא יכולה להתחייב שאני אתן לך את התשובה עד סוף הוועדה.

רחלי אברמזון: סליחה.

סתיו שפיר: התשובה המדוברת מדברת על בית ספר שמתאים לילד?

רחלי אברמזון: בוודאי שיתאים לילד.

רחלי אברמזון: אנחנו גם לא נעשה שום דבר שהוא בניגוד לרצון ההורים.

סתיו שפיר: זה נשמע שעד עכשיו פשוט לא מצאו משהו שמתאים לו.

רחלי אברמזון: אני רוצה להתייחס לא ברמה פרטנית אל מול הורה והורה שיעלה את הקושי שלו.

רחלי אברמזון: אני מוכנה לשבת שעות יחד עם ההורים, לטפל וללוות, אבל אני לא יכולה לתת את התשובה ברגע זה בשידור.

רחלי אברמזון: תסלחו לי.

חן אברהם: אנחנו מנסים במשך חודשיים במיילים ובטלפונים ואין שום תשובה ושום מענה.

יוסי אברהם: אנחנו הורים לוחמניים מאוד.

יוסי אברהם: אנחנו יודעים איך להגיע לאנשים.

יוסי אברהם: אנחנו באמת חושבים שיש לנו נכונות.

חן אברהם: אני קיבלתי מייל אחד מנירית שהמכתב שכתבתי נגע לליבה, אבל מעבר לזה שום תשובה קונקרטית לא קיבלנו.

יוסי אברהם: הגענו למנכ"ל משרד החינוך.

סתיו שפיר: אתם תקבלו תשובה היום, גם אם זה אומר - - -

טלי זגורי: המקרה שלנו מאוד דומה למקרה שמתואר פה.

טלי זגורי: אני גם לא אמרתי את זה, אבל אני יכולה להגיד עכשיו.

טלי זגורי: גם הבן שלנו היה בשלושה בתי חולים פסיכיאטריים השנה.

טלי זגורי: יש לי כאן תיעוד רפואי על זה.

יוסי אברהם: כשהפנייה כבר מגיעה אליכם ואחרי שהורים מיצו את האפשרויות האחרות, ואם אתם הקו האחרון, אז אי אפשר לבוא ולומר, הגיע לפני שבוע וחצי ותחכו עוד שלושה חודשים, אלא באותו רגע לבוא ולנער את המערכת המקומית והמחוזית ולתת פתרון תוך פחות משבוע.

סתיו שפיר: זה מאוד פשוט.

סתיו שפיר: השעה היא 10:30.

סתיו שפיר: אני מבחינתי יכולה להישאר פה הרבה זמן היום.

סתיו שפיר: יש לנו הצבעות, אני יכולה לרוץ להצביע ולהישאר פה.

סתיו שפיר: תמצאו את התשובות.

סתיו שפיר: אני מבקשת שלפני שההורים האלה יוצאים מהחדר, יהיו להם תשובות.

רחלי אברמזון: לא, אני מצטערת, אני לא יכולה להתחייב ברגע זה.

סתיו שפיר: אז תרימו טלפונים למי שצריך כדי שיהיו את התשובות.

רחלי אברמזון: אז אני אמרתי, אנחנו ניתן תשובות לכל הורה אל מול ההורים.

סתיו שפיר: ההורים פה.

רחלי אברמזון: לא, עכשיו אני לא נמצאת בישיבת עבודה, אני נמצאת בדיווח ובדיון על איך אנחנו נערכים לקראת שנת הלימודים.

סתיו שפיר: אבל כולנו כבר כאן.

רחלי אברמזון: אז אני אפתור את זה אל מול ההורים.

סתיו שפיר: אני רוצה לשאול שאלה את השלטון המקומי ביחס למה שנאמר פה עכשיו.

סתיו שפיר: את שמעת אותם?

דנה דקו מדנס: לא את הכול.

סתיו שפיר: נאמרה פה אמירה שאנחנו מכירים מכל הסיפורים.

סתיו שפיר: אפשר לדבר בשם כולם?

סתיו שפיר: כל הסיפורים של ההורים שיושבים בחדר, שלפעמים כדי למצוא את בית הספר שמתאים לילד שלהם, הם נאלצים ממש לעבור דירה בגלל שיש כל מיני בעיות בין העברה בין מחוזות, מחוז אחד לא מוכן לקבל אותו כי הם לא תושבים וכו'.

סתיו שפיר: זה קורה גם אחר כך בנושאים של מסגרות דיור, בדיוק אותה סיטואציה.

קריאה: ואין מישהו לפנות אליהם.

קריאה: זו בעיה יותר גדולה.

קריאה: אם את לא רוצה לסדר בפרטני, זה משהו יותר גדול.

קריאה: אני הייתי צריכה לפנות לשר החינוך בכבודו ובעצמו כדי שישבץ את הבת שלי.

סתיו שפיר: איפה השלטון המקומי פה?

סתיו שפיר: מה הכללים שנוגעים לשלטון המקומי בהקשר של העברת בתי ספר?

סתיו שפיר: למה משפחה שגרה בהרצליה לא יכולה שהילד שלה יהיה בבית ספר בעיר שכנה בלי שזה דורש ממנה העברת כתובת?

דנה דקו מדנס: טוב, אז קודם כול אני אשיב שאני לא נציגת החינוך, אבל אני כן יכולה להגיד לך שיש כללים בעניין הזה שהם לאו דווקא כפופים רק לרשות המקומית.

דנה דקו מדנס: זה דברים שגם לעיתים קשורים למשרד החינוך מן הסתם ומשיקולים שונים.

דנה דקו מדנס: אני כן יכולה להגיד לך שברשויות עושים מאמצים מאוד גדולים כן למצוא פתרונות בתוך הרשות.

דנה דקו מדנס: יש הרבה פעמים אישורים להסעות לרשויות שכנות.

דנה דקו מדנס: אני יודעת שהרבה פעמים רשויות עושות מאמצים מאוד גדולים.

דנה דקו מדנס: אני יודעת שיש מקרים פרטניים שאנשים נאלצו לעשות את זה.

דנה דקו מדנס: כל מקרה הוא פרטני.

דנה דקו מדנס: אני לא יכולה לתת לך תשובה - - -

סתיו שפיר: לא, שאלתי מה הכלל, מה העיקרון?

סתיו שפיר: תראו, מדובר בסוף בהמון מקרים ספציפיים של ילדים.

סתיו שפיר: אני מבינה למה לא בכל רשות אפשר לבנות את כל סוגי בתי הספר.

סתיו שפיר: בסדר, לא מדברים פה על עולם של פלאות.

סתיו שפיר: אנחנו אפילו לא קרובים לזה.

סתיו שפיר: לא בזה מדובר, אבל שיתוף פעולה בין רשויות באזור מסוים כדי להעביר ילדים ממקום למקום זה לא צריך להיות כזה עניין בשמיים.

רחלי אברמזון: הוא קיים גם דרך המחוזות.

דנה דקו מדנס: לא תמיד השיקול הזה הוא דווקא של הרשות המקומית.

קריאה: מה זאת אומרת, איזה שיקול, טובת הילד?

דנה דקו מדנס: קודם כול, תמיד טובת הילד.

דנה דקו מדנס: כולנו כאן בחדר לטובת הילדים, בוא נתחיל מזה.

דנה דקו מדנס: אני מוכנה להעביר בצורה מסודרת התייחסות לוועדה, אם את רוצה להבין בדיוק את הכללים, אני אדאג להעביר לך משהו מסודר.

דנה דקו מדנס: אני כן יכולה לשוב ולומר, זה לא רק הרשות המקומית פה בסיפור.

דנה דקו מדנס: בגלל שמדובר פה במערכת חינוך בעצם של הצרכים המיוחדים, יש פה שיקולים נוספים שאני יודעת שמשרד החינוך מעורב מאוד בדברים האלו.

דנה דקו מדנס: אין מצב אידיאלי, אין לנו עדיין בתי ספר לכל מה שצריך בכל רשות.

דנה דקו מדנס: יש הרבה מאוד שיתופי פעולה, שוב, תלוי במצב - - -

סתיו שפיר: הלוואי שהיינו יכולים לעשות מדד של כמה אנשים קיבלו בסוף את הזכויות שמגיעות להם מהרשויות באמצעות בקשה טובה, וכמה אנשים, קיבלו אותם פשוט כי מגיע להם באופן טבעי כמו שזה צריך להתנהל במדינה מסודרת.

סתיו שפיר: אני מוכנה להמר שבאחוז מאוד גבוה מהמקרים הדרך שבה אנשים קיבלו את השיבוץ לילד היה כי הם הלכו ופנו באופן אישי ופשוט הלכו להתחנן.

סתיו שפיר: זה לפחות מניסיוני האישי בלטפל בבעיות כאלה.

דנה דקו מדנס: את אומרת את זה, אבל אני ממש לא מקבלת את זה וממש לא מסכימה.

סתיו שפיר: אז השאלה אם יש איזשהו כלל אחיד, נוהל שכל הרשויות צריכות לעמוד בו?

סתיו שפיר: יש משהו כזה?

דנה דקו מדנס: אני לא מכירה.

דנה דקו מדנס: אני אמרתי, אני אבדוק - - -

רחלי אברמזון: תראו, קודם כול זה כך - שיבוץ, זה נכון, הוא נתון בסמכותה של הרשות המקומית.

רחלי אברמזון: הרשות המקומית דואגת לתושביה.

רחלי אברמזון: יחד עם זה, באמת העבודה הזאת של מלאכת השיבוץ לתלמידים עם צרכים מיוחדים נעשית בשיתוף פעולה מאוד הדוק עם הפיקוח במחוז והפריסה צריכה להסתכל באמת בטווח המחוז עצמו כדי לראות איך הוא מתארגן לתת את המענים לילדים.

רחלי אברמזון: הרבה פעמים אנחנו רואים שבאמת צריך להסיע ילדים נניח למחוז שכן שהוא לפעמים רק מעבר לגדר.

רחלי אברמזון: אני כן רוצה לומר ולהגיד באמת בצורה חד משמעית, הרעיון הוא בתוכנית החדשה ובהתאם לשינוי החוק שאנחנו עשינו, לפרוס את המפה ולהתחיל לדבר על שיבוצים ואשכולות גיאוגרפיים כדי לתת מענה ולפתוח באשכול גיאוגרפי שהוא לא קשור למחוז תל אביב או מחוז מרכז.

רחלי אברמזון: לפעמים הם נושקים אחד לשני, ולכן הרעיון הוא באמת לבחון ולראות שכל המסגרות - - -

סתיו שפיר: מה הכלל היום מבחינת משרד החינוך?

רחלי אברמזון: אני רוצה רגע לקחת את הסיפור הזה למשהו יותר מערכתי.

רחלי אברמזון: יכול מאוד להיות שכל המסגרות בטווח המאוד קרוב הביתה לא נמצאות והן מלאות, ויש שם ילדים ואי אפשר להכניס את הילד הנוסף.

סתיו שפיר: אבל אמרו לך פה שנמצאה מסגרת נכונה.

רחלי אברמזון: אני לא יודעת.

סתיו שפיר: לא, אבל אמרו לך, נמצאה מסגרת.

סתיו שפיר: מה זאת אומרת?

סתיו שפיר: הם אומרים אמת.

סתיו שפיר: אמרו, נמצאה מסגרת נכונה, אבל לא נותנים בגלל שהוא רשום בכתובת שם.

רחלי אברמזון: אז לכן אני אמרתי, אני רוצה בבקשה לדבר באופן ישיר עם ההורים ולבדוק את אותה מסגרת שאמרו שהיא נמצאת קרוב הביתה ובכוונה מישהו לא רוצה לתת.

רחלי אברמזון: ברגע זה אני רוצה לומר שההיערכות היא כן לנסות קודם כול לקרב את הילדים, וזאת אגב הסיבה שאנחנו באמת נכנסים למהלך של בניית כיתות שעליה אנחנו מותקפים כל הזמן, כדי לבנות באמת מסגרות קרובות למענה, קרובות הביתה לילדים.

רחלי אברמזון: במהלך ארבע שנים המשרד הולך לפריסה ארצית של בחינת המצב כדי לקרב את הילדים הביתה.

סתיו שפיר: מצוין.

סתיו שפיר: אני מבקשת ממך שמישהו מאנשי הצוות שלך שעכשיו שומע את הסיפורים האלה, יעשה בבקשה.

סתיו שפיר: אני רוצה לחסוך לאנשים האלה זמן.

סתיו שפיר: הזמן שלהם מאוד יקר.

סתיו שפיר: רוב הזמן שלהם מוקדש בלטפל בילד שלהם.

סתיו שפיר: בואי נחסוך להם את הזמן הזה, שמישהו מהצוות שלך יעשה תוך כדי הדיון עכשיו, בדיקה רגע על המצב שלהם כדי שהם יוכלו לצאת היום מהכנסת כשיש להם לפחות התחלה של תשובה.

סתיו שפיר: זה אפשרי מבחינתכם?

רחלי אברמזון: אז אני רוצה להגיד כך, שאני מתחייבת לתת לכל אחד מהאנשים שיושבים כאן ופנה, את התשובה במהלך היום, גם את תשובת הביניים.

רחלי אברמזון: אני לא מבטיחה שתהיה תשובה מלאה.

רחלי אברמזון: זה הכול.

רחלי אברמזון: אז טלי ועירית ואביבית וחן, תקבלו.

יוסי אברהם: התשובה היא כנראה תהיה אותו דבר כמו שאמרו לנו, זה בהמתנה, עד שייסגר המקום.

טלי זגורי: ואתם במקום יותר טוב מאיתנו עדיין.

טלי זגורי: אנחנו אפילו ארבעה אוטיסטים מינימום בכל אזור דרום, לא קיים כדי לפתוח כיתה בשבילנו.

טלי זגורי: זה מצב אבסורדי בכלל, לא מתקבל על הדעת.

רחלי אברמזון: אנחנו נבדוק אם 17 הכיתות שנפתחות לא יכולות - - -

טלי זגורי: גם בשנתונים רחוקים אפילו.

טלי זגורי: לא מתקבל על הדעת.

רחלי אברמזון: אני מאוד מקווה שאנחנו נעשה את זה.

יוסי אברהם: אפשר להציע הצעה קטנה שתעזור לכל ההורים האחרים, גם שלא נמצאים פה?

יוסי אברהם: יש המון מקרים כמו שהיא הסבירה, שנופלים, לא ה-90%, ה-10% אנחנו מדברים כרגע.

יוסי אברהם: זה עדיין המון הורים.

יוסי אברהם: כשמדובר פה על העסקנות הקטנה של המחוזות, לנו כהורים אין הרבה אפשרות, אבל אתם, אנחנו רואים אתכם כשאלה שמסתכלים מלמעלה, שיכולים לפתור.

יוסי אברהם: תקימו לכם קבוצה שמטפלת בדבר הכי רגיל בחינוך שיכול להיות, החינוך המיוחד.

יוסי אברהם: מישהו אמפטי שאפשר לדבר איתו, שאפשר להרים אליו טלפון, שלא ניתקל עם מזכירות שאחרי שבוע אני מחזיר את מי, תקליט מחדש, את כל התהליך, תהליך מאוד מתסכל.

יוסי אברהם: שיבינו ויטפלו במצבים, יסתכלו מלמעלה ויגידו, רגע, נכון שהילד הזה במחוז הזה, אבל בתי הספר שיש פה לא מתאימים.

יוסי אברהם: בואו תנסו רגע למצוא אולי במחוז אחר, ובואו נעזוב רגע, טובת הילד באמת, לא טובת המחוז, לא טובת העסקנות הקטנה שיש.

יוסי אברהם: אם תצליחו לעשות את זה, דיינו, עשינו הרבה היום בוועדה הזאת.

יוסי אברהם: תודה.

עדי עזוז: אני רוצה להוסיף שהעיסוק בפניות הפרטניות זה כמעט מכעיס.

עדי עזוז: את נורא צודקת במה שאמרת, זה נורא מכעיס, כי זה רק ההורים שמצליחים להגיע לאלו"ט, לרכז חינוך שלנו שהולך אחד-אחד ומטפל, וזה מגיע ל"בזכות" ועוזרים לו והוא מטפל, וזה לא להיות ככה.

עדי עזוז: סתם הבוקר בפניות פרטניות, אני באמת מקריאה מה קיבלתי הבוקר, מה החוסרים.

עדי עזוז: קבוצת תלמידים מאזור משגב, ארבעה ללא כיתת תקשורת בבית ספר יסודי.

עדי עזוז: צורך לקבוצת נערות דתיות-חרדיות מאזור ירושלים, בין שבעה לעשרה תלמידות ללא כיתת תקשורת בחטיבת הביניים.

עדי עזוז: קבוצת תלמידים מיבנה, ארבעה, פלוס נס ציונה, עוד שלושה ללא כיתת תקשורת בחטיבת ביניים.

סתיו שפיר: מה הייתם עושים בלי העמותות?

סתיו שפיר: זה פשוט מדהים.

סתיו שפיר: שלא לדבר על זה שכל הורה צריך להיות במגע, ממש ככה.

סתיו שפיר: צריכים להגיע כולם לראשי הערים, לראשי המועצות לבקש באופן אישי ואז לא נותנים הסעה ואז צריך לממן את ההסעה ואז אחרי תחנונים הם מוכנים לעשות ג'סטה ואז ההורים האלה צריכים להרגיש כל הזמן כאילו מישהו עושה להם טובה.

סתיו שפיר: אף אחד לא אמור לעשות להם טובה.

סתיו שפיר: זאת לא ג'סטה, זה הזכויות שלהם.

רחלי אברמזון: לא אמרנו שהם צריכים להתחנן, חלילה וחס.

סתיו שפיר: תציגי את עצמך.

יעל יוספסברג: שמי יעל יוספסברג, אני אימא של מיכאל.

יעל יוספסברג: אני חברת הנהלה באלו"ט.

יעל יוספסברג: אני לא הולכת לדבר על משהו שהוא פרטני, אלא אני הולכת לדבר על תופעה.

יעל יוספסברג: בעצם כל הסיפורים שאני שומעת פה, אני יושבת פה ואני אחוזת תזזית, כי אם אני מסתכלת על מה היה בשנים עברו, שנה שעברה, שנה לפני כן, אנחנו כל שנה נמצאים באותו סיפור, אז יש היערכות והיערכות בעוד ארבע שנים והיערכות בעוד חמש שנים.

יעל יוספסברג: זה לא נותן מענה.

יעל יוספסברג: אין לנו פתרונות.

יעל יוספסברג: אני יושבת עם קבוצה של 15 הורים מאזור השרון, שלא רק שאין להם שיבוץ, אלא כשהם פנו למנהלת אגף חינוך מיוחד ולא משנה איפה היא, הם קיבלו תשובות הזויות כמו אל תתקשר אלי יותר, תפנה לבנט, תשובות הזויות כשאני גם לא יכולה להאשים את הרשות, כי גם לרשות אין תשובות, אז לא יכול להיות ששנה אחר שנה אנחנו נתגלגל ונגיע בדיוק לאותו מצב והתשובות של משרד החינוך תהיינה בדיוק אותן תשובות, ואנחנו עוסקים בדיני נפשות, חברים.

יעל יוספסברג: לא יכול להיות.

יעל יוספסברג: יש כאן עבודת הכנה שהילדים צריכים לעבור, יש כאן הורים שצריכים להסכים לקבל את המסגרת ואני לא רואה שום שינוי.

יעל יוספסברג: הילד שלי משובץ, הכול בסדר.

יעל יוספסברג: אני נאבקתי.

יעל יוספסברג: אנחנו הקמנו בית ספר.

יעל יוספסברג: בית הספר שהקמנו לפני שנתיים, "שירת הלב" בכפר יעבץ נמצא בתפוסה מלאה.

יעל יוספסברג: יש לנו 40 ילדים ברשימת המתנה.

יעל יוספסברג: בית הספר היה אמור לעבור למבנה קבוע לפני למעלה משנה.

יעל יוספסברג: בית הספר, תהליך הבנייה עוד לא התחיל.

יעל יוספסברג: הוא יתחיל, כולי תקווה, בסביבות ספטמבר ואז אולי בספטמבר שנה הבאה נעבור למבנה הקבוע.

יעל יוספסברג: חברים, יש כאן תופעה.

יעל יוספסברג: לעניין הרשות המקומית, תפילו את זה על משרד החינוך, משרד החינוך יפיל את זה על הרשות.

יעל יוספסברג: לא יכול להיות מצב.

יעל יוספסברג: הרשות יודעת כמה ילדים יש לה.

יעל יוספסברג: תיערכי בהתאם מבעוד מועד ותקימו בית ספר.

יעל יוספסברג: חייבת להיות כאן מערכת אכיפה שתחייב את הרשויות להקים בתי ספר או מסגרות חינוך מתאימות.

יעל יוספסברג: לא יכול להיות שהרשות תגיד, זה לא אני, משרד החינוך יגיד, זה לא אני, זה יגיד, זה לא אני, והילדים נוסעים מרחקים של שעה-שעה וחצי למסגרת חינוך.

יעל יוספסברג: אתם מדברים על ילדים עם צרכים מיוחדים.

יעל יוספסברג: אתם מדברים על ילדים שהנסיעה קשה להם מנשוא.

יעל יוספסברג: מה קורה לכם?

יעל יוספסברג: אז תגלגלו אחד לשני.

יעל יוספסברג: אני דורשת פתרון ולא רק פתרון, אני דורשת אכיפה.

יעל יוספסברג: גמרנו.

יעל יוספסברג: אני לא מוכנה כל שנה לשמוע את אותו הסיפור.

יעל יוספסברג: זה סיפור שחוזר על עצמו ואני מודיעה לכם שאנחנו שבועיים לפני תחילת שנת הלימודים נהיה בדיוק באותו סיפור, אני מקווה, רק שעם פחות מ-170 ילדים לא משובצים.

סתיו שפיר: תודה, ואני אוסיף שכמה אנשים כבר מסוגלים ללכת להקים בית ספר?

סתיו שפיר: זאת חתיכת משימה.

סתיו שפיר: היא החלום של כולנו ללכת ולהקים את בית הספר המושלם עד כמה שניתן לילדים שלנו.

עדי עזוז: נכון.

עדי עזוז: אגב, לפי חוק חינוך מיוחד השר יכול בצו להכריח רשות מקומית לפתוח בית ספר.

סתיו שפיר: בבקשה, אני מבקשת בזריזות כדי שנקבל אחר כך עוד תשובות.

סתיו שפיר: תציגו את עצמכם.

אמנון הרשושנים: שמי אמנון הרשושנים, אני אב לאיתי בן 13, מסיים יסודי, עולה לחטיבה בממ"ד, זה גם סיפור בפני עצמו.

אמנון הרשושנים: הוא גם ADHD, גם על הרצף האוטיסטי, תפקוד גבוה, גם מחונן.

אמנון הרשושנים: אחיו הצעיר, אורי, הוא ADHD BY FAR וגם מחונן.

אמנון הרשושנים: איתי לומד בשילוב יחידני.

אמנון הרשושנים: אני אחלק את דבריי לשלושה חלקים.

אמנון הרשושנים: לא באתי דווקא לדבר על הפרטי.

אמנון הרשושנים: אני גם, גילוי נאות, נשוי לקלינאית תקשורת בחינוך המיוחד והמשלב פה בירושלים.

אמנון הרשושנים: אני מגיע ממודיעין.

אמנון הרשושנים: אני גם מהמייסדים ומחברי ההנהלה ומוביל תחום החינוך בעמותת "אקדם" לקידום ילדים בוגרים על הרצף האוטיסטי.

אמנון הרשושנים: השנה גם פתחנו את "בית אקדם" בשיתוף העירייה, העמותה לילדים בסיכון, הרווחה והמון דברים - - - שם, ולכן אני גם רואה את התמונה של מה קורה במודיעין, ואני גם רואה תמונה, גם מה קורה הרבה ברחבי הארץ גם בצד של האוטיזם, גם בצד של צרכים מיוחדים.

אמנון הרשושנים: בצד הפרטי, איתי משולב בשילוב יחידני.

אמנון הרשושנים: השילוב הצליח למרות בית ספר, בזכות בית ספר, בעיקר בגלל ההורים והכסף שלי.

אמנון הרשושנים: כשאנחנו בשלב מסוים הבאנו את הפסיכולוגית הפרטית ועוד היינו צריכים כמובן להגיד תודה לבית הספר שהסכים לקבל אותה כדי לקבל תמיכה, כדי לקבל כלים וכו', שעלתה לנו הרבה יותר מכמה שעולה בכל חודש, הרבה יותר מכמה שעולה תשלומי ההורים ושות', שפורום הוועדים נלחם על זה, אנחנו יודעים לאיפה הוא הגיע וחבל שהוא לא נלחם על הנושא הזה, ואני מסרב לשלם בשחור לסייעת, גם כי זה לא חוקי, גם כי זה חושף לסיכונים את ההורים, ואני גם אומר את זה להורים, אבל אני יודע שזה קורה והורים משלמים בשחור לסייעת ועל ההכשרה שלהם כשהם יודעים שאולי בשנה הבאה היא גם תמשיך איתם.

אמנון הרשושנים: בצד של אורי, אורי, אנחנו כבר כמה שנים רואים שביום שהוא הפנים שהוא אח מיוחד וזה בא על חשבונו, רואים גם התדרדרות בצד הרגשי.

אמנון הרשושנים: בית ספר גדול שמשלב ילדים ויש לו כיתות מקדמות, יש לו עולים, יש לו גם כיתת אולפן של עולים מאתיופיה.

אמנון הרשושנים: אנחנו מברכים על כל זה.

אמנון הרשושנים: 700 ילדים, שנה שעברה ארבע שעות טיפול רגשי לכל בית הספר כשהשנה הקרובה אמרו לנו, שלוש שעות בטוח לא תקבלו, ומנהלת המתי"א כבר לפני שנתיים עוד אומרת לי בשיחה עם הסגנית של מנהל בית הספר, אני מקווה שאתה לא בא ואומר שמגיע לו בגלל שהוא אח לילד מיוחד.

אמנון הרשושנים: אני מתרגם את זה כי זה קצת יותר ארוך, מהבחינה הזאת.

אמנון הרשושנים: עכשיו אני רוצה קצת לשים בגדול.

אמנון הרשושנים: ההתפלגות של הורים מיוחדים למרבה הפלא היא התפלגות נורמלית.

אמנון הרשושנים: היא חוצה מגדרים, היא חוצה מצב סוציו אקונומי, היא חוצה דמוגרפיה, אבל הורה לילד מיוחד לא בחר בזה, הוא נולד לזה, וכמו שהורה לומד את הכלים ולומד מה לעשות ואת המיומנויות מחפש, אני מצפה מכל אחד במערכת החינוך ואני לא רואה את זה, ואני לא רואה לכל אורך הדרך, שייקח יוזמה וילמד את הכללים.

אמנון הרשושנים: הפסיכולוגית שלנו נזרקה מבית הספר באמירה של אתם יודעים, הקו הדק בין מעורבות להתערבות ביום שהיא אמרה למנהל, הגישה, מצוין.

אמנון הרשושנים: ואללה, אתה עובד הרבה יותר טוב מאחרים, אתה חייב ללכת ולדרוש גם את הכלים.

אמנון הרשושנים: הוא הפך להיות בונקר, הוא לא רוצה שהיא תיכנס לבית הספר.

אמנון הרשושנים: כל אדם כשהופך להיות הורה, הופך להיות חרד.

אמנון הרשושנים: הורה לילד מיוחד, יש לו שני מאפיינים מאוד מובנים: אחד, הוא חרד תמיד והרבה יותר על העכשיו ועל העתיד ועל העתיד הרחוק.

אמנון הרשושנים: שניים, שלא בטובתו, שלא ברצונו הוא נמצא במגע וחיכוך הרבה יותר גבוה ואינטנסיבי עם כלל המערכות, גם מערכת החינוך, תלוי בפרק הזמן.

אמנון הרשושנים: הורה שיושב פה והגיע לפה, הוא הורה חזק.

אמנון הרשושנים: הרוב לא כאלה.

אמנון הרשושנים: מי שיושב פה מייצג את עצמו ומייצג את הכלל.

אמנון הרשושנים: מודיעין היא מקום טוב באמצע לכאורה, מקום חזק סוציו אקונומי, לכאורה מקום שיש בו גיוון.

אמנון הרשושנים: אם הבעיות שאני רואה במודיעין הן כאלה, זה משליך על כלל הארץ.

אמנון הרשושנים: אני רוצה רגע לקחת אחורה, זו ועדה של מידע, סתם דוגמא.

אמנון הרשושנים: חוזר מנכ"ל משרד החינוך לגבי היישום של חוק חינוך מיוחד, סעיף 4, מוקדי מידע: "הרשויות המקומיות תקיימנה מוקדי מידע שיאוישו בידי עובדי הרשויות המקומיות הבקיאים בנושאי החינוך המיוחד".

אמנון הרשושנים: אני אחסוך את שני הסעיפים האחרים.

אמנון הרשושנים: אני פעם אחת התקשרתי למשרד החינוך, למוקד.

אמנון הרשושנים: שאלתי, איפה יש?

אמנון הרשושנים: אמרו לי, לא יודעים, תשאל אצלך ברשות.

אמנון הרשושנים: אמרתי, אצלי אין.

אמנון הרשושנים: אני רוצה לדעת איפה יש כדי שאני אבוא לרשות.

אמנון הרשושנים: לא יודעים, תלך למשרד הפנים, הוא מפקח על הרשויות המקומיות.

אמנון הרשושנים: ואני שואל אותך, את יכולה לתת לי באיזה מקום יש מוקד אחד כזה כמו שכתוב כאן?

אמנון הרשושנים: ואני מבקש לזה תשובה, וזה משליך כי זאת ההתחלה.

סתיו שפיר: תשובה?

רחלי אברמזון: יש אגף טיפול בפרט בכל רשות מקומית.

רחלי אברמזון: זה בדיוק העניין.

אמנון הרשושנים: אנחנו עובדים צמוד.

רחלי אברמזון: אז הוא המוקד.

אמנון הרשושנים: סליחה, התשובה הזאת לא מקובלת.

אמנון הרשושנים: ביקשתי ממך מידע איפה יש.

רחלי אברמזון: אז אני שואלת אם יש ברשות.

סתיו שפיר: היא טוענת שיש בכל רשות מקומית.

רחלי אברמזון: יש בכל רשות מקומית אגף ומחלקה לטיפול בפרט והיא בדיוק - - - לאגף לחינוך מיוחד.

אמנון הרשושנים: סליחה, מנהלת מחלקת צרכים מיוחדים בעיריית מודיעין, אני מכירה אותה צמוד.

אמנון הרשושנים: יותר מזה, את השאלה ששאלתי אותך בפורום שעשיתם השבוע בשידור חי, לפי מה מחושבות 2.7 שעות הסל אישי, היא אמרה לי, אני לא יודעת, אתה בטח יודע יותר טוב ממני.

אמנון הרשושנים: המתי"א לא ידעו את התשובה הזאת, אז אם אנחנו מדברים על זרימת מידע ושקיפות, זה לא מחלחל, לא חוזר מנכ"ל, לא מסמך נגיש שאני עדיין מחכה לתשובה ממך, שאמרת לי לפני פסח, שלחת הודעה "מטפלים בזה".

אמנון הרשושנים: הטיול כבר היה אחרי פסח.

אמנון הרשושנים: אני עדיין לא קיבלתי תשובה לא פרטנית ולא איך זה לא קורה שנה הבאה, כי כשאומרים פרטני, אומרים כן, ניתן את הטיפול עכשיו, אבל לא מבצעים טיפול מערכתי כדי שזה לא יחזור על עצמו לא אצלם, לא אצלי.

אמנון הרשושנים: אנחנו פתחנו כיתת ממ"ד ולא לבן שלי, כיתת ממ"ד בשיניים ל-א'.

אמנון הרשושנים: ל-ז' אין.

אמנון הרשושנים: האימא שבדקה אופציה שילוב יחידני שמה אותו עכשיו בכיתת תקשורת בחטיבה חילונית כי זאת הבחירה שלה, ולשנה הבאה אולי יפתחו אחרי שאמרו להורים, תצאו מחוץ לעיר, או כשבאים ואומרים הכמות, אומרים להם, אם יהיו מספיק הורים, אבל לא פועלים שיהיו מספיק הורים.

אמנון הרשושנים: אומרים לנו, הורים, תפרסמו.

אמנון הרשושנים: לא נותנים שמות כי אסור, זה חיסיון.

אמנון הרשושנים: הם צודקים, אבל אני לא רואה שפועלים, וזה לא רק במודיעין, זה חוזר במקום אחרי מקום.

אמנון הרשושנים: אם יהיה מספיק, נפתח.

אמנון הרשושנים: איך אתם פועלים שיהיה מספיק?

אמנון הרשושנים: אין תכנון אסטרטגי, אין מערכתי לא ברמה הארצית, לא ברמה הרשותית, גם לא ברמת השלטון המקומי שאני מכיר את חיים ביבס, הוא מכיר אותי טוב והוא עושה הרבה, זה נכון.

סתיו שפיר: תודה, זה הובן.

סתיו שפיר: תשובה לעניין הזה?

רחלי אברמזון: אני אמרתי מה אנחנו עושים.

רחלי אברמזון: בכל רשות מקומית אמור להיות אגף שמטפל או טיפול בפרט או האגף לחינוך מיוחד.

סתיו שפיר: אתם מבצעים מעקב לראות מה קורה בכל רשות מקומית?

רחלי אברמזון: מה זאת אומרת?

רחלי אברמזון: בוודאי.

רחלי אברמזון: יש לי גם שולחן עגול עם כל אגפי החינוך לחינוך מיוחד, במשרד.

אמנון הרשושנים: סליחה, אנחנו הבאנו אותם - - - בערב מידע.

אמנון הרשושנים: לא היו תשובות.

אמנון הרשושנים: התשובה העיקרית שלהם הייתה, לקראת שנה הבאה, אנחנו לא יודעים אם יהיו לנו סייעות כי יש לנו מחסור, אנחנו לא יודעים אם יהיה לנו פרא-רפואי כי יש מחסור ולא יהיה.

אמנון הרשושנים: אני הוצאתי להורים הודעה.

אמנון הרשושנים: אני תומך בשילוב.

אמנון הרשושנים: השילוב זה הדבר הנכון, אבל הוא צריך להיות גם טוב להורים.

אמנון הרשושנים: בשנה הבאה אתם נכנסים למערכת, במצב הקטסטרופלי הנוכחי לכו לגני וכיתות תקשורת, לפחות תבטיחו את המשאבים.

אמנון הרשושנים: גם זה לא בטוח, דרך אגב.

סתיו שפיר: אתם מבצעים מעקב אחרי מה קורה ברשויות המקומיות?

רחלי אברמזון: אנחנו נמצאים איתם בקשר כל הזמן.

סתיו שפיר: לא נמצאים איתם בקשר.

רחלי אברמזון: מה זאת אומרת?

רחלי אברמזון: אם יש - - -

סתיו שפיר: מבצעים מעקב ופיקוח, בודקים שזה מתפקד, בודקים אם הפניות נענו, איך הפניות נענו, איכות התשובה ואיכות הפתרון.

סתיו שפיר: אתם בודקים את זה?

רחלי אברמזון: זה קורה בתוך המחוזות.

רחלי אברמזון: אנחנו לא נמצאים ברמה ארצית לבדוק על כל מערך של פנייה.

רחלי אברמזון: אם פנייה מגיעה אלינו, כן, ועל התשובה הזאת אני רוצה רגע לומר.

סתיו שפיר: לא, אני לא שאלתי על זה, שאלתי אם אתם בודקים את התפקוד בתוך הרשויות המקומיות של מי שאמורים להתמודד עם הפניות הללו?

רחלי אברמזון: ברור, מה זאת אומרת?

רחלי אברמזון: אם יש פנייה שאנחנו יודעים שהיא לא טופלה, אז בוודאי, אבל אם היא לא מגיעה לידיעתנו - - -

סתיו שפיר: בכמה רשויות בשנה האחרונה טיפלתם באופן פרטני בזה שברשות המקומית אין טיפול נאות בפניות של הורים?

רחלי אברמזון: אני לא יודעת להגיד לך מספר, אבל כל פנייה שישנה מרשות מקומית, מופנית גם ברמת מחוז אל המפקחת שמכירה את הרשות המקומית.

סתיו שפיר: לא, אבל זה לא מה שאני שואלת.

סתיו שפיר: אנחנו מדברים פה עכשיו על סוגיה מערכתית.

סתיו שפיר: אני שואלת שאלה מאוד פשוטה.

סתיו שפיר: יש לכם דוח הערכה מה קורה בכל רשות מקומית, האם היא מתפקדת, האם היא עונה לפניות, איזה סוג של מענה היא נותנת?

סתיו שפיר: יש כל הדרכים לעשות את זה.

רחלי אברמזון: אז אני אגיד.

רחלי אברמזון: יש לנו מערכת היום, מערכת SRM שנקראת מערכת פניות ולכן אני אבדוק את זה, איך הפנייה לא חזרה בחזרה.

רחלי אברמזון: יש לנו את פורטל ההורים שאנחנו - --

סתיו שפיר: אבל זה לא מה שאני שואלת.

סתיו שפיר: תעני לי על השאלה בבקשה.

רחלי אברמזון: רגע, אז אני אומרת.

רחלי אברמזון: על המעקב הזה נמצא בתוך המערכת.

סתיו שפיר: אוקי.

סתיו שפיר: את יכולה להוציא לי בבקשה דירוג של הרשויות המקומיות לפי התפקוד?

רחלי אברמזון: אני לא יכולה להוציא לך את זה ברמה של רשות מקומית.

רחלי אברמזון: אני כן אעביר לך ברמה של פיקוח, ברמה של מחוז, וליד כל ילד, ליד כל שם יש גם רשות מקומית, אז את תקבלי את זה.

סתיו שפיר: את הולכת להעביר לי מה?

רחלי אברמזון: אני אעביר לך את מערך הפניות לפי מחוזות.

רחלי אברמזון: כל מחוז, גם מה הן הרשויות המקומיות.

סתיו שפיר: תעבירי לי, אני אשמח, אבל אני שואלת שאלה אחרת.

סתיו שפיר: האם כשאתם רואים שרשות מסוימת לא מצליחה לטפל באיקס אחוז מהמקרים בפנייה של הורים, אני מדברת רגע על בניית המערכת כמו שמערכת צריכה להתפתח.

סתיו שפיר: האם אתם עושים תיקון מול הרשות המקומית?

סתיו שפיר: אתם מוודאים שיש שם שינוי של - - - ?

רחלי אברמזון: זה עושים מול מחוז, בוודאי.

רחלי אברמזון: נמצאים בשטח.

רחלי אברמזון: העבודה היא עבודה משותפת ואנחנו כל הזמן נמצאים איתם - - -

סתיו שפיר: טוב.

סתיו שפיר: אני רוצה לתת לעוד כמה הורים לדבר.

סתיו שפיר: בבקשה בקצרה.

יובל בן בסט: שמי יובל, נעים מאוד.

יובל בן בסט: הורים פה מכירים, וואו, הוא לא נראה אוטיסט.

יובל בן בסט: מזה בעצם מתחיל כל העניין.

יובל בן בסט: השינוי שעברנו הוא באמת מדהים והוא מאוד גדול, רק יש הרבה מאוד שלא יודעים אותו.

יובל בן בסט: הילד שלי בעוד שנה צריך ללכת לכיתה א'.

יובל בן בסט: אני גר ביישוב בשם מזור.

יובל בן בסט: בית הספר שיהיה זה בבת ים.

יובל בן בסט: בית הספר היחידי שיש זה בבת ים, שהוא מלא ומפוצץ.

יובל בן בסט: אני פה כדי לראות מה אני הולך לעשות בעצם בעוד שנה.

יובל בן בסט: מה שאני חושב שצריך לעשות זה לפנות, וזה כן קשור לשלטון המקומי, זה לפנות ולראות איפה יש שטחים ירוקים שאפשר להקים בתי ספר ואיך כשיש תב"ר שמגיע למועצה, הוא לא מסובסד ב-100% אלא ב-110% או 120%.

יובל בן בסט: אני בעצמי חבר מועצה.

יובל בן בסט: אם יעשו את הדבר הזה במשרד החינוך, אנחנו נגיע אולי בעוד שלוש שנים למצב שהוא הרבה יותר טוב, כי זה שיש שני בתי ספר בתל אביב ועוד איזה בית ספר בראשון ובבת ים, זה לא מספיק.

יובל בן בסט: אני חייב להגיד שאולי כדאי גם לעשות איזשהו קורס גם לראשי המועצות שיבינו בכלל מה זה אוטיזם, מה זה ילד על הספקטרום, כי זה מתחיל בסופו של דבר גם מהמקום הזה ובנכונות.

יובל בן בסט: אני יודע שאנחנו באזור עם חולון, מתבצע קשר מאוד טוב.

יובל בן בסט: גם כשפנינו אליכם ואתן עושות עבודת קודש.

יובל בן בסט: אני יודע שיש הרבה ביקורת.

יובל בן בסט: אני יכול להגיד שלפחות הילד שלי, שרצו להעביר אותו בגן אחד וברגע האחרון רצו להעביר לגן אחר ואשתי, השערות סמרו, פנינו וזה הסתדר, ויש הרבה מאוד דברים ואתם עושים, אבל התחושה, וזה פה גם אני מתחבר למה שאתה אומר, שאין איזו עבודת מטה.

יובל בן בסט: כמות הילדים האוטיסטים זה 6.6. הכמות עולה.

יובל בן בסט: איך אנחנו יכולים לפתור את זה?

יובל בן בסט: הילד שלי למשל, כשהוא נוסע לחולון, אין מעטפת הורית למשל אם הוא היה מקבל את זה באזור.

יובל בן בסט: באזור לשמחתי הרבה לפני שנה נפתח גן לחינוך מיוחד אחרי שגם כן אשתי צרחה במועצה שצריך להיות.

יובל בן בסט: שנה אחרי שהגענו באמת הביא את זה, אבל המקום הזה שצריך לעשות איזשהו משהו בספוט מלמעלה ולראות, והרבה פעמים זה עניין של שטחים ירוקים שאין איפה לבנות, אבל אם יעשו איזושהי חשיבה.

יובל בן בסט: ליד אזור יש הרבה מאוד.

יובל בן בסט: יש אור יהודה, יש יהוד, נווה מונסון.

יובל בן בסט: יש הרבה מקומות שאפשר לעשות את זה.

יובל בן בסט: בתהליך נכון אפשר להחליט ולזרז הליכים ולבנות בתי ספר ולבנות גנים לחינוך מיוחד וזה יכול לפתור כל כך הרבה.

יובל בן בסט: למה זה מאוד כואב?

יובל בן בסט: למשל אצלנו שמונה ילדים מחולון מגיעים לאזור ויש שניים באזור.

סתיו שפיר: אני רוצה פשוט לתת לעוד הורים.

סתיו שפיר: מסקנה, סיום?

יובל בן בסט: צריך מישהו במשרד החינוך שיתווה חזון מבחינת בנייה של גם בתי ספר, גם גני ילדים.

יובל בן בסט: על מה אנחנו מדברים בסופו של דבר?

יובל בן בסט: על מקום הולם.

יובל בן בסט: תודה.

אמנון הרשושנים: וגם היערכות לשילוב.

רחלי אברמזון: יובל, תודה לך.

רחלי אברמזון: התוכנית היא כפי שאני אמרתי, באמת בפריסה של ארבע שנים, למפות את כל הצרכים בארץ מדן ועד אילת כדי לעשות באמת פריסה של אשכולות גיאוגרפיים ולאפשר קרבה הביתה לכל הילדים גם אם זקוקים למסגרות של חינוך מיוחד ולאו דווקא שילוב.

יובל בן בסט: אני רוצה לשמוע את זה משר החינוך, שהוא באמת מחויב לזה רגשית ולא רק ככותרת.

רחלי אברמזון: חד משמעי.

רחלי אברמזון: גם עבודה אל מול רשויות.

סתיו שפיר: תודה.

סתיו שפיר: אני חייבת לאפשר לעוד הורים.

דנה סרור: היי, אני דנה ממרכז המשפחה של אלו"ט.

דנה סרור: אנחנו בקשר יום-יומי עם ההורים.

דנה סרור: אני חייבת להתייחס רגע לעניין הרשויות שדיברתם, שיש לנו הורים שלא רוצים להיחשף, אני תיכף אסביר למה, שרוצים ללכת באמת לבית ספר שמתאים לילד שלהם ברשות אחרת, וכמו שדיברנו על זה עכשיו שבאמת יש איזשהו חוסר התאמה בין הרשויות לאפשר לילד אחר להגיע לרשות אחרת, ולצערי יש לי כמה משפחות שהחתימו אותם על מסמך שהם יאפשרו להם ללמוד ברשות אחרת במידה והם חותמים על זה שהם מוותרים על ההסעות.

קריאה: על הסעות וגם מממנים אישור ללימודי חוץ.

קריאה: הם מממנים לימודי חוץ.

רחלי אברמזון: זה רק במידה ובתוך היישוב עצמו ישנה מסגרת מתאימה לילד וההורים בוחרים את בית הספר הספציפי.

רחלי אברמזון: אם זה לא, אז זה לא תקין.

דנה סרור: מסגרת מתאימה לילד, אם אנחנו מדברים על אוטיזם שזה תפקודי רמות, אם יש ביישוב אחד כיתה אחת - - -

סתיו שפיר: מצב כזה שהורים צריכים לחתום על מסמך כזה כדי להעביר את הילד שלהם למקום אחר אומר דבר אחד: הורים שיש להם כסף, יכולים לבחור בית ספר.

סתיו שפיר: הורים שאין להם כסף, לא יכולים לבחור בית ספר.

רחלי אברמזון: חד משמעי לא.

סתיו שפיר: למה הדבר הזה?

סתיו שפיר: אם הורה חושב שיותר מתאים, וואלה, הורים יודעים משהו על הילד שלהם, כנראה יותר ממשרד החינוך.

סתיו שפיר: אם הורה חושב שמתאימה לילד מסגרת אחרת ומשרד החינוך לא מצא אותה או לא איתר אותה וההורה ביוזמתו ובזה שהוא נאלץ, כולם פה נאלצים להיות אקטיביסטים, הלך ומצא אותה, למה שהוא יצטרך לשלם עוד עלות על הסעות?

סתיו שפיר: זה אומר שהורה שאין להם, לא יכולים לבחור.

רחלי אברמזון: אז אני שוב אגדיר ואומר.

רחלי אברמזון: אין מצב שבו אם אין מסגרת ביישוב המגורים שלה והילד צריך לנסוע, העלויות הן על חשבון הרשות המקומית ומשרד החינוך.

סתיו שפיר: תעשי לי טובה, נו, ברצינות.

סתיו שפיר: די, זה לא נכון.

רחלי אברמזון: מה זה לא נכון?

סתיו שפיר: כי זה לא נכון.

רחלי אברמזון: אז תקשיבו רגע, אם יש דברים שהם לא נכונים - - -

סתיו שפיר: זה לא נכון.

סתיו שפיר: די, מניסיון הכי אישי שיש אני אומרת לך שזה לא נכון.

סתיו שפיר: הורים צריכים ללכת ולעשות אלף ואחד תחנונים כדי לקבל מהרשות המקומית את הטובה הזאת שכספי הארנונה שלהם גם ילכו לשמש כדי שהילד יקבל את ההסעה שמגיעה לו כחוק.

סתיו שפיר: זה לא נכון.

רחלי אברמזון: אני לא יודעת על הורים שצריכים להתחנן בפני הרשות המקומית.

רחלי אברמזון: הרשות המקומית דואגת לילדים כדי שהם יגיעו למסגרות החינוך.

סתיו שפיר: אני מוכנה לעשות איתך הסכם.

סתיו שפיר: אני פשוט יודעת שאין לך את היכולת לקבל על זה החלטה כרגע.

סתיו שפיר: אני מוכנה לפרסם עכשיו בפייסבוק שלי הודעה, אני לא יודעת מי הקוראים, לעוקביי בלבד, הודעה מי כאן הורים שנאלצו לממן הסעה לילד כי הרשות המקומית לא מימנה.

סתיו שפיר: אם אנחנו מקבלים בתוך שעה יותר מ-20 פניות, אתם מבטלים את הדבר הזה?

רחלי אברמזון: אני רוצה רגע לשאול למה.

רחלי אברמזון: אני בהחלט מסכימה שלא צריך להיות גן או מסגרת שמאכלסת את כל התפקודים באותו מקום וכו', ועל זה אין בכלל ויכוח.

סתיו שפיר: זה לא קשור.

סתיו שפיר: אם הורה רוצה לבחור מוסד לימודים אחר?

רחלי אברמזון: לא, כי גם באופן כללי הורה לא ממש בוחר.

רחלי אברמזון: הוא בוחר מתוך אפשרויות שניתנות לו, ולכן אני רוצה להגיד שוב, זה חוזר על שיח שצריך להיות.

רחלי אברמזון: הורה יכול לבחור את סוג המסגרת שבה הוא מבקש לשבץ את ילדו.

רחלי אברמזון: הוא יכול לבחור אם הוא רוצה כיתה בתוך בית ספר רגיל, הוא יכול לבחור אם הוא רוצה כיתת חינוך מיוחד.

רחלי אברמזון: אני רוצה רגע לדייק.

רחלי אברמזון: אם לא נמצאה מסגרת במקום המגורים שלו, כן על משרד החינוך ועל הרשות המקומית חלה החובה לממן ולהסיע את הילד למקום הלימודים שלו.

רחלי אברמזון: בזה זה נגמר.

סתיו שפיר: אני פעם אחרונה ששמעתי את שר החינוך מדבר, אני חשבתי שמדובר באדם בעל עמדות מאוד ליברליות בהקשר של התחרות, בהקשר כלכלי בלבד.

סתיו שפיר: לפחות בטענה שרוצים לעודד תחרות, רוצים לעודד להשתפר.

סתיו שפיר: פה אנחנו מדברים על ממש א-ב של תחרות.

סתיו שפיר: אנחנו רוצים לעודד גם מוסדות לימודיים להשתפר.

סתיו שפיר: אנחנו רוצים לעודד את מערכת החינוך לתת יותר כלים ולשפר את המוסדות האלה.

סתיו שפיר: הכי בסיסי שיש.

סתיו שפיר: אם הורה חושב שמוסד מסוים יותר מתאים לילד שלו והמוסד הזה יותר טוב, למה הוא לא מקבל את כל התנאים כדי להעביר לשם?

רחלי אברמזון: אז עדיין אין את האפשרות - - -

סתיו שפיר: כי הם הלקוחות במקרה הזה.

רחלי אברמזון: אז אני רוצה שוב להגיד.

רחלי אברמזון: אם זה מתאפשר וזה נכון עבור הילד, אז זה מה שקורה, אבל אם יש מענה בתוך הרשות המקומית, אין שום סיבה - - -

סתיו שפיר: אבל אם המענה לא מספק?

סתיו שפיר: אם זה לא מתאים?

רחלי אברמזון: אנחנו צריכים למה זה לא הולך.

סתיו שפיר: תקשיבי שנייה, באמת, כי יש את הדברים שאתם אומרים ויש ליד זה את מה שקורה בחיים.

סתיו שפיר: אני לא טוענת נגדכם שום דבר.

סתיו שפיר: אני באמת יודעת שאתן עושות את הכול כדי שהאנשים יקבלו את הזכויות שמגיעות להם.

סתיו שפיר: אני אומרת את זה פעם אחר פעם.

סתיו שפיר: תאמינו לי, זה מגיע מהלב.

סתיו שפיר: אני יודעת איזו עבודה קשה מוטלת על כתפיכן, אבל בסוף בתוך מערכות כאלה של יחסים, אז יש את המורה או את המנהל של בית הספר שמבין יותר טוב, שפתאום נוצר איזשהו קשר עם המשפחה, נוצר קשר עם הילד, ולפעמים זה ממש הבן אדם שמציל לילד את החיים.

סתיו שפיר: אם רוצה מצא את המקום הזה ורוצה לאפשר לילד שלו להיות בו, אז בסוף חייבים לנקות את התנאים היבשים.

סתיו שפיר: יכול להיות שיהיו שני בתי ספר שעל הנייר הם נראים כאילו מספקים את אותו דבר, אבל בגלל שאופי כוח האדם בבית ספר מסוים יותר מתאים לילד וזה הכול עניין של מפגש אישי, יותר מתאים לילד, אז ההורים רוצים לקבל את הזכות לשלוח אותו לשם.

סתיו שפיר: למה לא לאפשר להם את הזכות הזאת?

סתיו שפיר: איפה הם בתוך העניין?

רחלי אברמזון: קודם כול, אף אחד לא אמר שבאופן גורף זה קורה, אבל יכולים להיות מקרים ומצבים שבהם זה לא נכון, ולכן אם יש - - -

סתיו שפיר: אבל לא דיברנו פה על לא נכון.

סתיו שפיר: העמדה המקצועית של המערכת היא חשובה, אבל היא לא הדבר היחידי שחשוב.

סתיו שפיר: אחוז מסוים גדול צריך להיות לאחריות ההורים.

רחלי אברמזון: אבל יש שם ולכן אני אומרת שוב, זה בדיוק הכיוון שאליו אנחנו מכוונים, שבאמת יהיה שיח בתוך הוועדות, בתוך המקומות, הדיאלוג הזה שבו הרשות המקומית שותפה, משרד החינוך שותף, ההורים שותפים.

אמנון הרשושנים: סליחה, השיח בוועדות הוא לא איזה מסגרות זמינות ופנויות.

אמנון הרשושנים: הן מקסימום על סוג המסגרת.

אמנון הרשושנים: אף הורה לא מקבל בסוף הוועדה רשימה של מה המסגרות שקיימות היום, מה צפוי להיפתח שנה הבאה ולאן לכוון.

אמנון הרשושנים: בשום מקום.

אמנון הרשושנים: יתרה מזו, אפילו מי שבשילוב, לא מקבל שום הודעה רשמית כמה שעות אושרו.

אמנון הרשושנים: הוא מקבל מקסימום, זכאי/לא זכאי.

סתיו שפיר: תודה.

קריאה: יש לי דוגמא.

קריאה: הלכנו לוועדת השמה, אנחנו שישה הורים, אנחנו רוצים בית ספר אחד בשביל הילדים בגלל שזה היה הכי טוב.

קריאה: אחרי הכול אנחנו אפילו הזמנו את אסתי בן דוד לבית הספר שלנו, אפילו עשינו מכתבים למירב, אסתי בן דוד.

קריאה: עשינו את הכול.

קריאה: בסוף הכול היה בדיחה.

קריאה: אנחנו ידענו, יש בית ספר, ואז אמרה - - -, מישהו - - - עכשיו יודע איזה בית ספר טוב ומתאים, באיזה תפקוד.

קריאה: זה שטויות שאנחנו לא יודעים.

קריאה: זה שקוף.

קריאה: יש לך רשימה, אז למה תגידו להורים, - - - .

קריאה: אנחנו ידענו, אפילו כתבתי, אנחנו ידענו שבית הספר הזה קיבל את הבינוני.

קריאה: למה עושה משהו שיש לנו החלטה, יש לנו שיתוף.

קריאה: אנחנו הלכנו וממש בזבזנו זמן שם וזה היה ידוע.

קריאה: גם עם ההסעות.

קריאה: אני - - - עורך דין בגלל הילדים שלנו - - - הלך עם ילדים שהציקו להם, ממש סכנה בתוך ההסעה.

קריאה: רבנו על מלווים, שזה לא היה מלווה, ולא תיכנס להסעה בלי מלווה.

קריאה: כמה המורות שלהם, הנהגים - - - הצעקות שלהם, וכמה זה רגיש את הילדים שלנו?

קריאה: אי אפשר מצב ככה, וגם עכשיו לגבי ההסעות, משרד החינוך אומר, יש לנו רק כמה ילדים שצריכים להיות בהסעה, ויש מישהו בבית שמש, אז זה יכול לקחת לבן שלך שעה להגיע לבית ספר בירושלים.

קריאה: מצוין, אבל מה הבעיה?

קריאה: ההסעה אומרת, תראי, אנחנו לא ניקח את שני הילדים שלכם, אנחנו עושה סיבוב יותר מ-40 דקות.

קריאה: זה לא בסדר.

קריאה: אנחנו לא יכולים לעשות דבר כזה.

קריאה: אני ראיתי שנהג אחד אפילו סגר את הדלת על הילד והוא לא הגיב.

קריאה: הם יודעים שהם יכולים לעשות מה שהם רוצים בגלל שהם יודעים שהם לא מדברים.

קריאה: יש לי רעיון בשבילכם.

קריאה: בגלל שיש לנו בעיה להיות בקשר, אולי תעשה - - - בשביל המורים, שהם יוכלו להתפנות אליהם ויש מישהו לדבר ויש דרך, ולעשות בשביל ההורים.

קריאה: אני הייתי בוועדת השמה חריגים, וכמה זה משפיע עלי?

קריאה: אני הלכתי בגלל שקיבלתי אבחון של הילד שלי ב-14 באוגוסט ואני בכלל לא ידעתי בגלל שאני עולה.

קריאה: מה אנחנו עושים עם כל העולים שלא יודעים את המערכת?

סתיו שפיר: תודה.

טלי זגורי: גם אנחונ מנותקים.

סתיו שפיר: מישהו נוסף?

סתיו שפיר: אני חייבת לסיים את הוועדה, יש לי הצבעות עוד רגע.

דרורה קלמנט: מה שקרה למשפחה שלנו זה דומה לשלה, כי בעלי הפך לצמח בעקבות שלוש שנים של טרטור.

דרורה קלמנט: הבעל שלי עכשיו מחוץ לעניין.

דרורה קלמנט: לילדים שלי אין אבא.

דרורה קלמנט: אחרי שלוש שנים של סבל במערכת.

דרורה קלמנט: אנחנו עלינו מארצות הברית, מקליפורניה.

דרורה קלמנט: אני תושבת חוזרת אחרי המון שנים בחו"ל.

דרורה קלמנט: לא היה לנו דבר כזה בחו"ל.

דרורה קלמנט: היה לנו כייף בחו"ל מהבחינה של חינוך מיוחד.

דרורה קלמנט: להגיע לפה ולהפסיד את בעלי, - - - הוא לא יצא מזה.

דרורה קלמנט: הוא מונשם כבר שנה וחצי.

דרורה קלמנט: הוא לא יכול היה לעמוד בזה.

דרורה קלמנט: אני רוצה לסיים בזה שהסעות - - - שעתיים.

דרורה קלמנט: עושים אותנו מאסף.

דרורה קלמנט: הילד שלי יוצא ממסגרת חרדית בנווה יעקב ונוסע בימים מסוימים שעתיים.

סתיו שפיר: זה נורא.

סתיו שפיר: זה קורה לכולם.

סתיו שפיר: זה פשוט מדהים.

אמנון הרשושנים: אני רוצה רק לצטט שיחה שלי קצרה עם חברת הכנסת שולי מועלם, גם חברת הוועדה, על הספר "ביום בוא תקרא לי אבא", של אביעד פרידמן, שהיא מכירה אותו גם אישית.

אמנון הרשושנים: היא אמרה דבר מאוד פשוט.

אמנון הרשושנים: הורים מדהימים, נחישות, רצון לקדם, אבל עם הרבה מועקה, למה?

אמנון הרשושנים: ואם אביעד פרידמן לא היה מקושר לראש הממשלה שרון ולשרת החינוך לימור לבנת שגם התעניינו אישית, ואם לא היו לו חברים שתרמו לטיפול בילד שלו, האם זה היה קורה?

אמנון הרשושנים: אני חושב שהתשובה ברורה, וזה חבל.

סתיו שפיר: כן.

סתיו שפיר: אני אסכם את הדיון.

סתיו שפיר: אני רוצה להודות ממש לכולכם, לעמותת אלו"ט שיזמה את הדיון הזה, לעדי, להדס, לכל הפעילים של העמותה ולכל ההורים שעשו את הדרך היום בבוקר בפקקים כדי להגיע לכאן ולהשמיע את קולם של הילדים שלהם ובכלל של כל הילדים במדינת ישראל שזקוקים לשירות הזה מהמדינה, וגם לרחל ולנירית ולשאר עובדי האגף לחינוך מיוחד של משרד החינוך.

סתיו שפיר: הסיפור הוא בסוף הופך להיות סיפור של כסף, בכל מקום.

סתיו שפיר: הדבר הכי כואב, ולא אמור היה להיות בכלל בדיון אידיאולוגי או דיון של קואליציה/אופוזיציה בכנסת הזאת ובכלל במדינה.

סתיו שפיר: הדבר הכי כואב שהוא שהילדים שהכי זקוקים לכך שבעניינם לא תעמוד שאלה של כסף בינם לבין הטיפול שהם מקבלים, הם אלה שבסופו של דבר מוצאים את עצמם הכי נזקקים לאותו כסף פרטי של ההורים שלהם, כי המערכת לא מספקת את מה שהיא נדרשת לספק, והסיפור הזה של הכסף בא לידי ביטוי בכל תחומי החיים שלהם, כי זה גם בהוצאות שההורים נדרשים להוציא כדי לספק לילד שירות טוב בעיקר בגילאים הצעירים כשכל כך חשוב לתת את כל המעטפת הנדרשת כדי באמת לקדם את הילד כמה שרק אפשר בגילאים שמערכת החינוך עדיין בישראל בכלל לא מוצאת את עצמה אחראית, ובשנים האלה הכי חשוב לתת את הדחיפה, אז זה מגיע לידי ביטוי שם, וזה מגיע לידי ביטוי גם ביכולות בסוף של ההורים לבזבז שעות ארוכות כל יום בלנג'ס למערכות, לרשות המקומית, לפקידים במשרד החינוך, לשר, לראש העיר, למי שרק ניתן, לנג'ס ולהטריף אותם עד שהם יסכימו לתת את מה שמגיע לילד שלהם, וגם זאת שאלה של כסף, כי בסוף מי יכול למצוא לעצמי את הזמן בחיים לעשות את זה?

סתיו שפיר: וזה אחר כך בא לידי ביטוי בעוד דברים, כי בסוף ההורים נאלצים לספק את המעטפת לילד כי מערכת החינוך בכלל לא שם, וכל כך הרבה ילדים נשארים בבית או נמצאים במערכות שלא מתאימות להם ואז המצב שלהם מתדרדר במקום שאנחנו כמדינה נספק להם את הבסיס הנדרש, וזה בא לידי ביטוי בהסעות.

סתיו שפיר: אני כמעט לא מכירה הורים שלא נתקלו בסוף בבעיה הזאת באיזשהו שלב של החיים עם הילד כשההסעה לא מתאימה, כשאין סייע או סייעת בתוך ההסעה.

סתיו שפיר: עזבו, לא צריך להיות נהג רע כדי להימצא במצב שבו ילדים שעלולים פתאום להביע תוקפנות או שהם נכנסים ללחץ כשהם נמצאים שעתיים בהסעה, גם אם הדרך עצמה אמורה להימשך 20 דקות אבל ההסעה עוברת בכל ישוב בדרך ובכל שכונה כי אין מספיק הסעות, ואם הילדים נכנסים לאיזשהו מצב של תוקפנות או של אלימות, ואז הנהג, בזמן שהוא נוהג צריך להתמודד איתם, שלא לדבר על המקרים שבהם אנחנו לא יודעים, אנחנו כמשפחות, לא יודעים מה קורה לילד כי הוא לא יכול לדבר, אז רואים פתאום איזו שריטה, רואים איזושהי חבלה ומנסים לנחש אם זה קרה בהסעה, אם זה קרה בבית הספר, אם זה קרה בגללו או שזה קרה בגלל איזה איש צוות, ופשוט לא יודעים, וזאת החרדה.

סתיו שפיר: כל מי שהזכירו פה את העניין הזה, זאת החרדה היום-יומית.

סתיו שפיר: אני אגיד רגע את זה מהצד של המערכת.

סתיו שפיר: ברור לי שהמצד של המערכת לפעמים זה נראה לכם אולי כאילו ההורים קצת יותר מדי בחרדה או קצת יותר מדי מנג'סים או קצת יותר מדי רוצים פרטים.

סתיו שפיר: אנחנו שומעים גם את הטענות האלה.

סתיו שפיר: בגלל המצב של המערכת היום בישראל, ההורים נדרשים לעשות כל מה שהם יכולים כדי לקבל את כל המידע הזה, כי הם יודעים שרגע אחד בלי שהם נמצאים עם האצבע על הדופק ומוודאים שהכול מסתדר, הכול עלול ליפול, וזה החיים של הילדים שלהם.

סתיו שפיר: אתם צריכים לייצר את כל המערכת הנדרשת כדי שהם יוכלו לפנות אליכם הכי בקלות שניתן, כי לאנשים האלה אין זמן בכלל.

סתיו שפיר: הם עושים תפקיד.

סתיו שפיר: אם הורה רגיל זו עבודה במשרה מלאה, ההורים האלה עושים תפקיד של 100 משרות מלאות על ילד אחד.

סתיו שפיר: זאת העצימות.

סתיו שפיר: אתם צריכים לתת להם את השירות הכי מהיר שאפשר, שזה אומר בהרמת טלפון בלי המתנה של דקה, לא משנה כמה אנשי צוות זה דורש, זה מה שזה צריך להיות.

סתיו שפיר: זה אומר שמי שהם צריכים לפנות אליו ברשות המקומית, חייב להיות מענה ישיר ואתם חייבים לדרג את זה ולמדוד את הרשויות המקומיות ביחד עם משרד הפנים, לראות שהם עושים את העבודה.

סתיו שפיר: אתם צריכים לדרג אותם, גם אם דורש לחלק להם ציונים.

סתיו שפיר: בסוף אני חייבת להגיד יותר חשוב מיעדים של מתמטיקה, ולמדוד שהם עושים את העבודה שלהם כדי גם לתמרץ אותם לעשות עבודה יותר טובה, וזה אומר שאתם צריכים שיהיה לכם מידע מדויק על כמה ילדים קיבלו הסעה וכמה לא קיבלו הסעה ומה הכסף שנדרש להוציא מהכיס של הורה מעבר למה שהמערכת נותנת כדי לספק את השירות, כי אם אתם לא מודדים את עצמכם בכלים האלה, אז ללכת אחר כך לדבר על רפורמות גדולות של להביא כך וכך ילדים, לעשות חמש יחידות מתמטיקה, זה לא שווה גרוש.

סתיו שפיר: אתם חייבים למדוד את עצמכם לפי השירות שאתם נותנים למשפחות האלה.

סתיו שפיר: אני מבקשת כמה פרטים עכשיו מהמשרד ואני מבקשת לקבל את זה.

סתיו שפיר: נגיד גם את הזמנים.

סתיו שפיר: קודם כול ההבטחה שלך לתת כבר היום את תשובת הביניים לכל המשפחות שקיבלתם את הסיפורים שלהם.

רחלי אברמזון: כן, אבל אני אצטרך אחרי זה שרק ייגשו לתת לי את הפרטים.

סתיו שפיר: בבקשה, ותודה רבה לך על זה.

סתיו שפיר: אני מבקשת שתעדכנו אותי אם משהו חסר ואני גם אעמוד מולכם ישירות.

סתיו שפיר: אני מבקשת מכם לעדכן אותנו בתוך שבוע ביעדים שאתם מציבים לעצמכם, כלומר מה היעדים של משרד החינוך לתלמידים לשנה הבאה, ממש כמו שמצווה מיעדים במתמטיקה ואנגלית, כמה כיתות אמורות להיפתח, עד איזה תאריך, כמה ילדים כבר יהיו משובצים, מתי הם אמורים לקבל את השיבוץ האחרון.

סתיו שפיר: בכלל, אתם יודעים כמה ילדים אמורים להיות במערכת.

סתיו שפיר: הם לא אמורים לחכות לפניות של ההורים.

סתיו שפיר: צפי של גידול כיתות התלמידים עם אוטיזם לפי מחוזות, הערכות של המשרד לפתיחת כיתות ולפי איזה תקן, כמה מהכיתות נמצאות היום בפריצת תקן.

סתיו שפיר: אני מבינה שזה 80 גני תקשורת עם פריצת תקן השנה?

רחלי אברמזון: יש 143 מסגרות.

סתיו שפיר: זה חצי מהמסגרות.

קריאה: כמה שעות סייעת יש לילדים משולבים בתוך המערכת?

רחלי אברמזון: רשום.

רחלי אברמזון: לא ניתנה לי הזדמנות להגיד, אבל לתקן את אי הדיוקים שנאמרו לגבי שעות הסיוע והטיפול - - -

סתיו שפיר: בואו נתקן בעשייה.

רחלי אברמזון: אז אנחנו מתקנים בעשייה.

רחלי אברמזון: אני חושבת, גבירתי היושבת ראש, שזאת בדיוק מהות השינוי בחוק.

רחלי אברמזון: גם עם כל הציניות שמסתובבת באוויר, אני מודיעה לכם באופן חד משמעי, זאת בדיוק הכוונה וזאת בדיוק הרוח.

סתיו שפיר: זו אולי הייתה המהות הראשונית של החוק.

סתיו שפיר: זה ממש לא מה שיצא בסוף.

סתיו שפיר: זה לא מה שחוקק.

רחלי אברמזון: רק שנייה, כדי לדייק באמת, אם בשנייה אחת לשים את הדברים באופן מאוד ברור, כשאתם דיברתם על העניין הזה של בדיקת התקנים ולהסתכל על הילדים קצת אחרת וכו', זאת בדיוק המטרה.

רחלי אברמזון: בחוק פעם ראשונה מופיע המשפט והעיקרון שבודק את הילדים על פי הצרכים שלהם ועל פי רמות תפקוד כדי לא לתת לכולם את אותו הדבר.

סתיו שפיר: ועל פי כמה כסף יש להורים שלהם.

רחלי אברמזון: לא, לא.

רחלי אברמזון: חד משמעי לא.

רחלי אברמזון: יש אמות מידה והם יוצגו.

רחלי אברמזון: אנחנו התחייבנו בשקיפות מלאה להציג את אמות המידה עד כניסתו לתוקף, גם להורים.

קריאה: התקציב אמור ללכת עם הילד לפי מה שאמרה דורנר, ואתם מוציאים את זה.

קריאה: זה בדיוק העניין.

סתיו שפיר: תנו לה לסיים.

קריאה: אני לא מסכימה - - -

סתיו שפיר: בסדר, אני מצטערת, לא נעים לי לקטוע אתכם, אבל תנו לה לסיים בבקשה.

סתיו שפיר: אני שותפה לדעתכם על החוק הזה.

סתיו שפיר: אני חושבת שזה חוק גרוע מאוד והבעתי את עמדתי, אבל תנו לה לסיים, גם להביע את עמדתה.

אמנון הרשושנים: אנחנו יודעים.

אמנון הרשושנים: ערוץ הכנסת הפיץ רייטינג השבוע עד 02:00.

סתיו שפיר: ב-02:00 לפנות בוקר ראית את עמדתנו?

אמנון הרשושנים: אני יכול לומר לך שמאות הורים היו עם וואטסאפ גועש ורועש.

סתיו שפיר: אני אתן לך רגע להשלים את דברייך ואני רוצה לסכם.

רחלי אברמזון: אנחנו התחייבנו גם לגבי רמות התפקוד והמחוון.

רחלי אברמזון: אנחנו התחייבנו בדיונים והתחייבנו בפני יושב ראש ועדת החינוך שאנחנו בהיוועצות יחד עם ההורים, אנחנו נראה בשקיפות מלאה ואנחנו נשב איתם ונדייק יחד את רמות התפקוד ואת הצרכים כדי שאף אחד לא יגיד, עשיתם את זה מאחורי גבנו, אז אנחנו נגיע, נציג את מה שיש, ואם אנחנו צריכים להוסיף עוד דברים ולדייק אותם, אנחנו נעשה את זה במהלך משתף.

רחלי אברמזון: עם זה אני רוצה להגיד, עדיין נערכו תיקונים ואותם תלמידים שבהם דיברה אביבית קודם, באמת עם ההערכה מאוד גדולה אבל צריך לדייק.

רחלי אברמזון: אותם תלמידים, גם היום בתוספת החוק מופיע שהם יכולים לקבל סייעת, מה שלא היה בעבר, את שעות הסייעת.

רחלי אברמזון: זה כתוב.

קריאה: הורידו את זה.

קריאה: היה כתוב 16 שעות ו-24 שעות והורדתם - - - החוזר מנכ"ל שלא קיים היום כי הילדים האלה לא זכאים היום לסייעת.

רחלי אברמזון: אני עוד פעם רוצה לומר שזה בדיוק יהיה במהלך הדיון שבו יתקיים השיח לגבי הצרכים של הילדים, אז ילדים עם לקויות למידה, עם הפרעות התנהגות, ילדים עם עיכוב התפתחותי יוכלו לקבל את התמיכות האלה החל מרגע שהחוק יכנס לתוקפו.

סתיו שפיר: אני לא יודעת מה הייתם עושים בלי הארגונים, אני חייבת להגיד.

רחלי אברמזון: אנחנו מאוד מעריכים ומכבדים אותם.

רחלי אברמזון: אין לזה שום קשר.

רחלי אברמזון: אנחנו גם עובדים איתם.

קריאה: ואז הורים שהם אקטיביסטים, יושב ראש ועדת החינוך קורא להם אנרכיסטים.

סתיו שפיר: אני רוצה להזכיר לכל הנוכחים ובעיקר למשרד החינוך שהשנה היא 2018 וב-2018 גם אמצעי התקשורת עם משפחות יכולים להיות הרבה יותר פשוטים.

סתיו שפיר: הם גם הרבה יותר זולים, גם מצד משרד החינוך.

סתיו שפיר: כל מערכת החינוך היום עדיין מתנהלת מכל הזוויות האפשרויות, אני פשוט לא רוצה להרחיב יותר מדי, אבל פשוט בצורה מיושנת.

סתיו שפיר: היה אפשר לעודד הרבה יותר יצירתיות והתאמה של הורים לתת לחינוך הרבה יותר פרטני שמתאים באמת למה שהילד צריך.

סתיו שפיר: זה ניתן, זה במסגרת היכולות, עושים את זה כבר בכל כך הרבה מדינות בעולם.

סתיו שפיר: אנחנו כל כך הרבה זמן מאחור והתיקון הזה שעשיתם, לא ניכנס עכשיו לחוק הזה, הוא רק מחזק את ההעדפה של משפחות שיש להם יותר אפשרויות כלכליות ממשפחות אחרות.

סתיו שפיר: גם משפחות עם אפשרות כלכלית רחבה, מצבן לא כזה טוב.

סתיו שפיר: הוא יותר טוב מאלה שאין להם את האפשרות הכלכלית, אבל הוא לא כזה טוב.

רחלי אברמזון: נוכיח, כולנו בעשייה.

סתיו שפיר: כולם במצב מאוד בעייתי מול המערכת.

סתיו שפיר: אפשר ללכת הרבה יותר קדימה.

סתיו שפיר: אני מבקשת את כל המידע הזה בבקשה עד סוף היום, מה שדיברנו.

סתיו שפיר: תעדכנו אותי.

סתיו שפיר: אני מבקשת מכם את ההיערכות הנדרשת עד לשבוע הבא, שלא נגיע עם זה עד הקיץ.

סתיו שפיר: תודה רבה.