הוועדה המשותפת לוועדת החוקה, חוק ומשפט ולוועדת המדע והטכנולוגיה לדיון בהצעות חוק בנושא הסרת תוכן שפרסומו מהווה עבירה מרשת האינטרנט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 6, 2018-07-03 14:00

ניסן סלומינסקי: רבותי, אני מתכבד לפתוח את הדיון.

ניסן סלומינסקי: אנחנו דנים בחוק הפייסבוק.

ניסן סלומינסקי: ברוכים האנשים שהגיעו, ברוכים אנשי הממלכה ואנשי הגופים השונים שמצטרפים אלינו.

ניסן סלומינסקי: אנחנו בסוף המושב ולכן אם בישיבות אחרות היה לנו זמן היום הגיע הזמן להתחיל לקבץ את הכל ולראות האם אנחנו כבר בנויים לקבל החלטה, כי אם לא זה יידחה עד אחרי הפגרה.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שכולנו היינו שמחים מאוד אם נוכל לסיים את זה עכשיו.

ניסן סלומינסקי: בינתיים, מעבר לדיונים פה נעשים גם הרבה מאוד דיונים בין הגופים השונים, וזה דבר חשוב ומבורך כדי להגיע להבנות, להסכמות.

ניסן סלומינסקי: נושא אחד שהיה מאוד מרכזי מבחינתי – הצלחנו בסופו של דבר להגיע בו להסכמות בין המשרדים השונים כולל מערכת המשפט וכולם, כך אני חושב.

ניסן סלומינסקי: זה יכול להקל עלינו לסיים.

ניסן סלומינסקי: נתחיל בקריאת החוק, סעיפים סעיפים ולאחר מכן אני אעלה את המתווה.

גור בליי: אני אקרא את סעיף ההגדרות ואת סעיף 2.

ניסן סלומינסקי: אני מציע שנחזור לסעיף הזה (ה) בהמשך.

ניסן סלומינסקי: נעזוב אותו כרגע, ואחרי שנגמור לקרוא את הכל אז נחזור אליו ואני אסביר אותו.

ניסן סלומינסקי: הישיבה מוגבלת עד 16:00 אז אני רוצה שנגמור את הקריאה ואז נחזור לסעיף.

גור בליי: נקודה אחת לפני שמתייחסים – אנחנו לא בטוחים לגבי התוספת אם אכן היא נדרשת, אני חושב שזה עניין נוסחי.

גור בליי: התוספת: "..

גור בליי: או חבר בני אדם מסוים", בעינינו היא לא הכרחית.

גור בליי: אמרנו את זה גם לפרוטוקול ואנחנו חוזרים ואומרים ש "ביטחונו של אדם" זה לרבות "אדם בלתי מסוים", אנחנו חושבים שזה פשיטא.

גור בליי: אנחנו לא בטוחים שצריך לכתוב את זה בנוסח.

גור בליי: זה נראה קצת מוזר ואולי חורג ממה שאנחנו עושים במקרים אחרים.

גור בליי: אז בהקשר הזה אנחנו מבהירים לפרוטוקול שהכוונה היא בוודאי גם אם זה בלתי מסוים, זה ברור, כי הרי בהרבה סיטואציות שבהן אנחנו מדברים על הסתה לטרור אין הסתה כלפי פלוני או אלמוני.

גור בליי: ההסתה היא ללכת לעשות מעשי טרור שהנפגעים שלו הם לא ידועים ולא מסוימים באותו זמן.

עליזה לביא: אבל הם יהודים.

אוסנת חיטרון: אבל זו עילה אחרת, הסתה לטרור היא בעילה של ביטחון המדינה.

גור בליי: זה יכול לפעמים להיכנס גם דרך ביטחונו של אדם.

אוסנת חיטרון: כן, אבל שם אין לנו קושי.

אוסנת חיטרון: במקרים של ביטחונו של אדם אז כן חשוב לנו להבהיר, בגלל שזה מחליף את העילה של ביטחון הציבור שכדי שזה באמת יחליף, מבחינת הממשלה להבהיר שזה לא רק ביטחונו של אותו אדם אלא שזה יכול להיות גם אדם שהוא לא מסוים, כמו שמופיע - - -

איה גורצקי: למעה הפסיקה לא עושה אבחנה בין אדם או - - - כשמדובר בקבוצה שניתן להצביע עליה, אבל כשמדובר בקבוצה בלתי מסוימת ואנחנו יודעים שקבוצה תיפגע, אנחנו לא יודעים מי, כאן חשוב להדגיש, ולכן הבלתי מסוים חשוב לנו שיירשם.

גור בליי: כך?

גור בליי: כלומר – "ביטחונו של אדם או חבר בני אדם בלתי מסוים"?

איה גורצקי: מסוים או בלתי מסוים או רק – בלתי מסוים.

גור בליי: אפשר לכתוב: "ביטחונו של אדם מסוים או בלתי מסוים...." - טוב, זה עניין ניסוחי.

גור בליי: את זה נסגור עם הנסחות, אבל מבחינת

גור בליי: כם לא די לכם בהבהרה הזו שהמילים "בלתי מסוים" יופיעו פה?

גור בליי: השאלה אם אכן זה נדרש.

תהילה שוורץ אלטשולר: - - -

קריאות: - - -

תהילה שוורץ אלטשולר: זה סתם.

תהילה שוורץ אלטשולר: זה ניסיון להפוך פה משהו שכבר הוחלט שיש אתו בעיה חוקתית.

קריאות: - - -

תהילה שוורץ אלטשולר: בעיה חוקתית זה אומר שכשאתה מדבר על הפער בין חופש הביטוי לאינטרס ציבורי, למיטב ידיעתי זה יהיה - - - במשפט חוקתי.

תהילה שוורץ אלטשולר: האיזון הוא ודאות קרובה.

תהילה שוורץ אלטשולר: פה כתבת "אפשרות ממשית".

תהילה שוורץ אלטשולר: הרעיון היה שזה אפשרות ממשית מפני שמדובר על ביטחונו של אדם, ולא על שלום הציבור.

תהילה שוורץ אלטשולר: אז להגיד לי עכשיו "חבר בני אדם לא מסוים"?

תהילה שוורץ אלטשולר: לא.

תהילה שוורץ אלטשולר: אז תגידו את זה.

תהילה שוורץ אלטשולר: תגידו שחרגתם מהנוסחה החוקתית הרגילה.

זאב בנימין בגין: אני מבקש לחזור לדיון הקודם בסעיף 2(א) ולהפריד בין שאלת ביטחונו של אדם לעומת ביטחון המדינה.

זאב בנימין בגין: "ביטחונו של אדם" – אנחנו חוששים יותר, מבינים מה זה.

זאב בנימין בגין: "ביטחון המדינה" הוא ביטוי מאוד בלתי מסוים ולכן צריך להפריד.

זאב בנימין בגין: אם הממשלה מתעקשת על "אפשרות ממשית לפגיעה בביטחונו של אדם" אז צריך לסייג אחרת את שאלת ביטחון המדינה או אפשרות קרובה לוודאית לגבי ביטחון המדינה, או לפחות – "אפשרות לפגיעה חמורה בביטחון המדינה", אחרת אנחנו משווים בין הסיכונים.

זאב בנימין בגין: הם לא שווים, גם אם יהיה חבר אדם בלתי מסוים ואנחנו לא מסייגים מספיק או מאפשרים חופש פעולה שאני חושב שכדאי שהוועדה לא תאפשר.

איה גורצקי: אם אפשר להציע – זה נכון.

איה גורצקי: לא שמנו לב אבל בעצם יצא שהשווינו חבר בני אדם, ציבור, לביטחונו של אדם.

איה גורצקי: זו לא היתה הכוונה.

איה גורצקי: מה שאני מציעה – "...

איה גורצקי: בנסיבות העניין יש אפשרות ממשית שהמשך הפרסום כאמור יפגע בביטחונו של אדם או בביטחון המדינה או יביא לפגיעה חמורה בביטחון חבר בני אדם...." "מסוים" או בלי "מסוים" – "....

איה גורצקי: בכלכלת המדינה או בתשתיות...." - - -

גור בליי: לא, לא.

גור בליי: זה להחזיר לביטחון הציבור.

גור בליי: זה אי אפשר.

גור בליי: זה לא.

גור בליי: אם אתם מתעקשים על הדבר הזה – אפשר לכתוב "ביטחונו של אדם מסוים או בלתי מסוים", לא "חבר בני אדם", כי זה להחזיר את הציבור בדלת האחורית.

גור בליי: אז לדעתי נראה עם הנסחות, אבל אם כבר זה "אדם מסוים" או "בלתי מסוים".

איה גורצקי: אין בעיה.

זאב בנימין בגין: אנחנו כורכים באותה כריכה את הסיכון הברור לביטחון האדם עם המושג המעורפל והכללי "ביטחון המדינה".

זאב בנימין בגין: לכן צריך לסייג יותר את החשש לפגיעה בביטחון המדינה בהצעת הייעוץ המשפטי.

קריאות: - - -

זאב בנימין בגין: ואז, להוריד את הכלכלה והתשתיות – אין לזה גבול.

זאב בנימין בגין: כל דבר.

ניסן סלומינסקי: להערכתי לא צריך לפרט את זה כי כל אחד יודע שכשיש פגיעה כלכלית מסוימת במדינה זה הרס ביטחון המדינה, ולפעמים פגיעה כלכלית היא לא.

ניסן סלומינסקי: נניח – פגיעה בכל רשתות החשמל - - -

תהילה שוורץ אלטשולר: זה מטופל דרך חוק הסייבר.

תהילה שוורץ אלטשולר: מדובר במישהו שכתב בדף הפייסבוק שלו שהוא קורא ל - - - זה לא אותו הדבר.

ניסן סלומינסקי: לכן אמרתי שכלכלי זה הרבה פעמים גם ביטחון המדינה, אבל אני חושב שלא צריך לפרט.

תהילה שוורץ אלטשולר: חוק הסייבר יטפל בזה.

תהילה שוורץ אלטשולר: פגיעה בתשתית עצמה תטופל דרך חוק הסייבר.

תהילה שוורץ אלטשולר: פה אנחנו נעשה משהו אחר.

תהילה שוורץ אלטשולר: הרי אף אחד לא פוגע בתשתית חיונית דרך דף הפייסבוק שלו.

ניסן סלומינסקי: זה הקריאה ל - - -

תהילה שוורץ אלטשולר: בדיוק.

תהילה שוורץ אלטשולר: זה הקריאה ל - - - .

תהילה שוורץ אלטשולר: זה יכול להיות כל מיני דברים.

תהילה שוורץ אלטשולר: אם מישהו באמת קורא להמרדה ובאמת אתה חושב שמחר יפרוץ מרד בגלל זה, תסיר את התוכן, אבל הקריאה לפגיעה בכלכלה?

תהילה שוורץ אלטשולר: באמת.

תהילה שוורץ אלטשולר: עד היום הסתדרנו יפה מאוד, 70 שנה, עם כל מיני מסיתים וקוראים ומתבטאים למיניהם לפגוע בכלכלה.

תהילה שוורץ אלטשולר: למשל, אנשים אמרו – בואו לא נשלם מסים, בואו נעשה מרד מסים.

תהילה שוורץ אלטשולר: הסתדרנו, ידענו להכיל את זה.

תהילה שוורץ אלטשולר: עכשיו פתאום לעורר את זה?

תהילה שוורץ אלטשולר: זה לא הפגיעה בתשתית, צריך להגיד את זה.

ניסן סלומינסקי: אם מישהו קורא לתוכן, נותן הנחיות מפורטות איך מנטרלים את כל מערכת החשמל במדינת ישראל.

ניסן סלומינסקי: זה פגיעה בביטחון המדינה?

קריאות: - - -

קריאה: קודם כל זה יצטרך לעבור את המבחן הראשון של עבירה פלילית.

קריאה: השאלה אם באמירה הזו יש עבירה פלילית.

ניסן סלומינסקי: ניסיתי לתת דוגמה שפגיעה כלכלית יכולה בהחלט להיות פגיעה בביטחון המדינה.

ניסן סלומינסקי: מישהו חושב אחרת?

תהילה שוורץ אלטשולר: אבל כתבת "ביטחון המדינה", בשביל מה להרחיב?

ניסן סלומינסקי: אז לכן, יכול להיות שזה כלול בתוכו, אבל מה - - -יש כאן כאילו.

תהילה שוורץ אלטשולר: אני חוששת מזה שיה הפה איזה זוג של פיל שיוכלו בגללו להסיר תוכן.

תהילה שוורץ אלטשולר: זה חבל, זה מיותר.

תהילה שוורץ אלטשולר: אני באמת אומרת.

תהילה שוורץ אלטשולר: החוק הזה חשוב ברמה המאוד מצומצמת שלו.

ניסן סלומינסקי: אולי כן ויש כאלה שחושבים הפוך, שאולי את מצמצמת יותר מדי.

קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: מה אתה מציע?

זאב בנימין בגין: שתי הצעות – אל"ף, לסייג את הפגיעה האפשרית בביטחון המדינה על ידי פרסום - - -, להבדיל בין ביטחון המדינה לביטחונו של אדם, לסייג את שני המרכיבים האלה בסעיפים שונים – אפשרות ממשית לפגיעה בביטחונו של אדם מסוים או בלתי מסוים, ו/או "אפשרות ודאית או פגיעה חמורה בביטחון המדינה", ואת התוספות – להוריד.

ניסן סלומינסקי: בסדר, גם זה טוב.

ניסן סלומינסקי: מבחינתי – ביטחון המדינה הוא כל מה שנגדיר.

זאב בנימין בגין: לכן אין צורך בפירוט.

גור בליי: אז אני מוריד "פגיעה חמורה בביטחון המדינה"?

איה גורצקי: אז זו לא הבקשה שלנו.

איה גורצקי: אנחנו רק מבקשים לציין שמבחינתנו ביטחונו של אדם וביטחון המדינה – זו היתה הבקשה, ופגיעה חמורה צריכה להירשם כשמדובר בביטחון הציבור.

איה גורצקי: זו הבקשה שלנו

זאב בנימין בגין: אז אם ככה צריך להביא אז גם ודאות קרובה לבחינה.

זאב בנימין בגין: אי אפשר להוריד הכל.

איה גורצקי: צריך להחליט באיזו שפה משתמשים – פלילית או מנהלית, אבל "פגיעה חמורה" היא השפה שאנחנו מכירים בעולם הפלילי.

ניסן סלומינסקי: אז מה את מציעה?

איה גורצקי: אנחנו מציעים: "פגיעה בביטחונו של אדם, בביטחון המדינה" וכשמדובר בביטחון הציבור – "פגיעה חמורה או פגיעה בכלכלת המדינה או בתשתיות חיוניות".

ניסן סלומינסקי: ואם יהיה כתוב: "אפשרות ממשית.

ניסן סלומינסקי: ...

ניסן סלומינסקי: ביטחונו של אדם או חבר בני אדם" או - "פגיעה חמורה בביטחון המדינה", מה רע בסדר?

איה גורצקי: ופגיעה קלה בביטחון המדינה זה בסדר?

ניסן סלומינסקי: לא, זה לא בסדר, אבל יכול להיות שזה לא מחייב ערוץ כזה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מדברים פה על ערוץ מסוים.

ניסן סלומינסקי: יש לנו כאן – בטח ששום דבר, כל פגיעה אני לא מסכים לזה, אבל אם מישהו קורא לתת סתירה למישהו אני לא אסכים לזה, בטח שאני לא אסכים, אבל זה לגמרי שונה מאשר שמישהו יקרא לרצוח.

ליאור חיימוביץ: מי קובע אם זו פגיעה חמורה?

איה גורצקי: לא מדובר כאן על מקרים של ביטחונו של אדם, מדובר כאן על ביטחון המדינה.

איה גורצקי: בביטחון המדינה קשה מאוד לעשות אבחנה בין פגיעה חמורה לפגיעה לא חמורה.

איה גורצקי: פגיעה בביטחון חמורה, בהגדרה, גם אם זו פגיעה מאוד לא חמורה – צריך למנוע אותה.

ניסן סלומינסקי: בשביל זה יש לנו שופט.

זאב בנימין בגין: לא, לא.

זאב בנימין בגין: צריך למנוע אותה, רק השאלה באיזה אמצעים.

זאב בנימין בגין: פה אומרים – האמצעי כוללני, נוריד את התוכן לראות פגיעה - - -

איה גורצקי: אם מישה קורא עכשיו לשרוף שדות של חקלאים - - -

ניסן סלומינסקי: מישהו קורא לעשות שביתה.

איה גורצקי: לא קשור לביטחון המדינה.

ניסן סלומינסקי: למה לא? שביתה כללית?

ניסן סלומינסקי: ועוד איך זה ביטחון המדינה.

קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: בסדר, לכן אני אומר שלא נוכל אף פעם להגדיר – ניתן לשופט להגדיר את זה.

ניסן סלומינסקי: יש גבול, כי יהיה לנו כאן שתי דרגות.

ניסן סלומינסקי: תהיה דרגה חמורה, ויהיה סעיף (ה) שהוא יהיה מסלול אדום.

ליאור חיימוביץ: אבל אנחנו מגבילים את השופט - - -

ניסן סלומינסקי: השופט מוגבל?

גור בליי: אז הנוסח שהוועדה מתכנסת אליו הוא: אפשרות ממשית שהמשך הפרסום כאמור יפגע בביטחונו של אדם, מסוים או בלתי מסוים, או גם פגיעה חמורה בביטחון המדינה.

ש': אני לא מצליחה כל כך להבין.

ש': כמו שהבנתי, גם נאמר פה כמעט על ידי כל המשתתפים, שתכלית החוק זה קודם כל, מעבר לפגיעה בביטחון היא הסתה לטרור.

ש': הסתה לטרור היא פגיעה בביטחון המדינה, היא לא פגיעה בביטחונו של אדם, היא לא רק פגיעה בביטחונו של אדם.

ש': היא קודם כל פגיעה בביטחון המדינה.

ש': זו ההגדה של הסתה לטרור.

ש': לכן אני לא מצליחה להבין איך אנחנו פתאום שינינו את התנאים וצריך לזכור- אתם מדברים פה על אפשרות קרובה, וגם ציין את זה ד"ר ויסמונסקי בדיונים האחרונים, ציין בצורה מפורשת שפה התנאים הם הרבה יותר מחמירים.

ש': יש פה כל כך הרבה תנאים שצריכים להתקיים במצטבר כדי שנוכל לאפשר בסופו של דבר את ההסרה של התוכן, וזאת, כמובן, לאור הפגיעה בחופש הביטוי.

ניסן סלומינסקי: המבחן בעינייך הוא שאת רואה את הנושא בכל שקשור לביטחון המדינה והסתה לטרור.

ניסן סלומינסקי: יש כאן - - -

ש': לא רק.

ש': לא רק הסתה לטרור.

ניסן סלומינסקי: אבל יש עוד כמה דברים שמדאיגים אותנו מאוד ואנחנו רוצים שהחוק הזה יחול גם עליהם, נניח, בדברים מסוים – לאלימות קשה, לעבירות - --

ש': אבל אתם שיניתם את התנאים של ביטחון המדינה, לא דיברתם על ביטחון הציבור.

ניסן סלומינסקי: למה?

ש': כי דיברתם על ביטחון המדינה.

ש': ביקשתם עכשיו במקום "אפשרות ממשית לפגיעה בביטחון המדינה" אתם מבקשים "אפשרות לפגיעה חמורה בביטחון המדינה".

ש': זה הרבה יותר קשה להוכיח את זה.

ניסן סלומינסקי: יותר קשה להוכיח את מה ששלך?

ניסן סלומינסקי: ממש לא.

ניסן סלומינסקי: "חמור" זה הרבה יותר קל להוכיח מאשר - - -

ש': למה לא להיצמד לנוסח שהוצע על ידכם?

ש': הנוסח שהוצע על ידי הוועדה ומונח כאן בפני מדבר על "אפשרות ממשית לפגיעה..." - - -

ניסן סלומינסקי: את יודעת מה זה להוכיח אפשרות ממשית?

ניסן סלומינסקי: הרבה יותר קל להוכיח פגיעה חמורה בביטחון המדינה מאשר אפשרות ממשית.

איה גורצקי: אבל זה מבחן משולב.

תהילה שוורץ אלטשולר: אני חושבת שאם היינו מדברים פה על הטרור אף אחד פה לא היה מתווכח, אבל ברגע שהוספנו את כל החוק הפלילי מוכרחים להכניס את הבלמים האלה.

תהילה שוורץ אלטשולר: אי אפשר גם לשחק על ה - - - וגם להכניס את כל ה - - -

ניסן סלומינסקי: טוב, תראו.

ניסן סלומינסקי: בדרך הזו לא ייצא חוק כי כל אחד יש לו כאן ראייה שונה, דברים שונים, בואו נתקדם.

גור בליי: הנוסח של היושב-ראש ושל חבר הכנסת בגין: "אפשרות ממשית שהמשך הפרסום יפגע בביטחונו של אדם מסוים או בלתי מסוים, או פגיעה חמורה בביטחון המדינה".

קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: אפשרות ממשית זו הדרגה הכי קלה.

אוסנת חיטרון: הממשלה מתנגדת לצמצום של פגיעה חמורה כשאנחנו מדברים על עילה של ביטחון המדינה.

אוסנת חיטרון: כשאנחנו מדברים על ביטחון המדינה גם פגיעה שהיא לא חמורה - - - לגבי קלה וחמורה יש משהו - - -

קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: אני חושב שאנחנו מתחילים להיות פילוסופים.

ניסן סלומינסקי: אין פגיעה קלה בביטחון המדינה, ואין פגיעה חמורה- אני לא יודע.

ניסן סלומינסקי: תכניס לשופט – אדם אחד יקבל מאסר עולם ואדם אחר יקבל שנתיים.

קריאה: אבל כל מדרג עונשים – יש רק עונש אחד.

ניסן סלומינסקי: וכל זה תחת המדרג – שאם השופט חושב שזו פגיעה חמורה במדינה הוא ייתן לו דבר כזה.

ניסן סלומינסקי: מה זה, אין הבדל?

ניסן סלומינסקי: אם הפגיעה היא קלה או לא? נניח, אם אני מדליף סודות, זו פגיעה קלה, כי אין לי הרבה סודות.

ניסן סלומינסקי: אם אתה תדליף או מישהו אחר – זו פגיעה יותר חמורה.

תהילה שוורץ אלטשולר: אם לא מדובר במשפט פלילי, אז למה- - -.

תהילה שוורץ אלטשולר: אם זה חוק מנהלי צריך טרמינולוגיה מנהלית.

תהילה שוורץ אלטשולר: אתם משחקים פה - - -

זאב בנימין בגין: המדד הוא איננו הסנקציה כלפי המפרסם.

זאב בנימין בגין: הוא יותר את התוכן.

זאב בנימין בגין: השאלה שלנו יותר רחבה.

זאב בנימין בגין: מפרסם ועוד מפרסם ועוד מפרסם – אנחנו בשאלה של חופש הביטוי.

זאב בנימין בגין: זה האיזון שאנחנו מבקשים, לא על נזק לפלוני - - -

ליאור חיימוביץ: גם אם תוריד 100 פוסטים כאלה ביום, עדיין, הפגיעה בחופש הביטוי לא תהיה כל כך משמעותית.

ליאור חיימוביץ: אנחנו נמצאים בעידן של מיליוני פוסטים בשעה.

ניסן סלומינסקי: פתחתי את הישיבה ואמרתי שהפסקנו להיות בית הלורדים.

ניסן סלומינסקי: עכשיו אנחנו בית מחוקקים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו יודעים לחוקק – טוב.

ניסן סלומינסקי: לא יודעים לחוקק?

ניסן סלומינסקי: אז בואו נתפזר, וזהו.

ניסן סלומינסקי: אנחנו יכולים לשבת פה בנעימים ולהתווכח ולהתווכח על כל דיוק.

ניסן סלומינסקי: בסוף לא ייצא מזה כלום אז חבל על הזמן שלנו.

יהונתן קלינגר: כשאנחנו מדברים על רמת הפגיעה בביטחון המדינה – לצנזורה יש סמכות כבר היום לפעול כלפי רשתות חברתיות מכוח החוקים, שיש אנשים שיסכימו אתם ויש כאלה שלא, אבל קודם כל צריך להסתכל על הרף שהצנזורה הצבאית מפעילה נכון להיום, ומתי היא פונה ברשתות חברתיות ומבקשת להפעיל – וזה הסטנדרט שצריך לקיים.

ש': הסביר ויסמונסקי פה ובצדק רב.

ש': הוא אמר שהפרוצדורה כאן היא אחרת.

ש': פה אנחנו פונים לבית משפט, זו לא סמכות של רשות מנהלית.

ש': יש הבדל.

ליאור חיימוביץ: הצנזורה הצבאית פועלת מכוח ביקורת שיפוטית?

ליאור חיימוביץ: - - -

קריאות: - - -

איילת רזין: אני מבקשת לתת מענה לתופעה רחבה, מקיפה, מכת מדינה ממש של פרסומים מיניים פוגעניים שמופצים ברשת.

איילת רזין: הצגתי את הנתונים האלה בישיבה הראשונה ואני אחזור עליהם, כי אני מבינה שאנחנו מכוונים שזו תהיה התשובה האחרונה.

איילת רזין: כמעט 10% מבני הנוער שפנו מרכזי הסיוע דיווחו שהפגיעה שלהם היתה מעבירות של פרסום, מידע ותמונות, ושוב – זו פגיעה מינית, זו לא אלימות ברשת.

איילת רזין: אנחנו משאירים את האנשים שנפגעו מהדבר הזה ללא מענה.

אוסנת חיטרון: אני רואה שיש כאן איזשהו רצון לחשוב על זה.

נועה אלפנט לפלר: ההערות שלי נוגעות לסעיף 2(ב) ו-(ג).

נועה אלפנט לפלר: הבקשה שלנו, של גוגל, היא לגבי סעיף 2(ב) לציין באופן מפורט שהפנייה לספק שירות איתור אינטרנטי תהיה במקרים שבהם לא ניתן להוציא צו כנגד הגורם המפרסם או האתר בו פורסם התוכן, ובסעיף 2(ג) לציין שהצו יכלול מראה מקום מדויק של הפרסום, זאת אומרת – את ה URL של הפרסום, על מנת שניתן יהיה להסיר את הפרסום המדויק.

גור בליי: לגבי ההערה השנייה – אני לא בטוח שזה נדרש, כי בעיניי הפרטים זה לרבות ה- URL.

נועה אלפנט לפלר: אנחנו יכולים להיתקל במצב שנקבל איזשהו עמוד של תוצאות חיפוש, למשל, וזה מצב שקשה לנו מאוד להתמודד אתו, ולכן הבקשה שלנו כאן היא לדייק את שני החלקים האלה.

גור בליי: לדעתי בחקיקה ראשית אנחנו לא נכנסים לפירוט כזה במיוחד שיש פה סמכות לשר המשפטים לקבוע בחקיקת משנה איזשהו פירוט נוסף.

נועה אלפנט לפלר: לגבי החלק השני של הבקשה שלנו, מראה המקום הספציפי – האם זה יכול להיכלל בפרטים שיפרסם השר?

גור בליי: כן.

גור בליי: בעיניי זה סוג הפרטים.

גור בליי: זה המראה מקום הספציפי.

נועה אלפנט לפלר: משום שאנחנו חוששים ממצב אחר – שנקבל עמוד עם תוצאות חיפוש ויגידו לנו – תסירו את התוצאה השנייה, או דברים כאלה שאנחנו קצת מתקשים להתמודד עם זה.

נועה אלפנט לפלר: ושוב, אני חוזרת להערה הראשונה שלי על סעיף (ב) שיפנו אלינו – אל ספק שירות האיתור האינטרנטי רק כאשר לא ניתן לפנות לגורם המפרסם.

גור בליי: אז לגבי ההערה השנייה, כמו שאמרתי – לדעתי אין מקום להתייחס אליה בחקיקה ראשית, לגבי ההערה המהותית, לגבי 2(ב) – אני חושב שאולי כדאי שנציגי הממשלה יתייחסו לזה, אבל אנחנו בעבר דיברנו על הנושא הזה עם נציגי הממשלה, וזה גם עלה, אני חושב, בדיוני הוועדה, ועד כמה שאני מבין - העמדה שלהם היא שהם לא יכולים, בניגוד לחוק הסמכויות ששם עשינו את זה, בגלל דחיפות העניין – זו לפחות היתה הטענה של חיים ויסמונסקי, בגלל דחיפות העניין הוא לא תמיד יכול להתחייב שזה יהיה.

גור בליי: לפעמים הוא יפעל במקביל גם להסיר את תוצאות החיפוש וגם לפנות לאתר, ולפי הסיטואציה לפעמים זה יהיה ראשון ולפעמים זה יהיה אחרון, אבל בגלל שהרבה פעמים זה משהו שיש בו רגישות לעניין הזמן אז הם התנגדו לעניין הזה.

אוסנת חיטרון: הסיבה שעשינו את המדרג הזה גם בחוק הסמכויות זה בגלל ששם יש את הנזק הנילווה שיכול להיות להגבלת גישה, מכיוון שיש את החשש שזה יפגע באתרים נוספים, וכו'.

אוסנת חיטרון: כאן אנחנו לא רואים את ההצדקה לעשות את המדרג הזה במיוחד בהינתן מה שגור ציין שיש כאן את הצורך לעשות איזושהי עבודה מהירה, ובנוסף אנחנו יודעים שיכול להיות גם מצב – בגלל שאנחנו מפנים הרבה פעמים את הצווים האלה לגורמים שהם חברות לא ישראליות – שהם יעשו איזשהו מקשהו מקומי בלבד, רק לציבור בישראל, ואנחנו לא נחשוב שזה מספק מבחינתנו.

אוסנת חיטרון: ולכן חשוב לנו לעשות פעולה שהיא כמה שיותר הרמטית כשאנחנו מדברים בעילות המצומצמות של החוק הזה, של הפגיעה בביטחון – גם להסיר את תוצאות החיפוש, ולא לעשות את זה אחר כך.

נועה אלפנט לפלר: יש לציין רק שכאשר מועבר אלינו צו שלא אנחנו הנמען שלו, אבל הצו הזה קובע שהתוכן הוא לא חוקי, אז אנחנו מכבדים אותו על אף שאנחנו לא הנמען.

נועה אלפנט לפלר: לכן אני לא חושבת שהדחיפות תיפגע כאן.

קריאות: - - -

נועה אלפנט לפלר: אבל אנחנו מעדיפים לא להיות הנמען כאשר אין בכך צורך, אלא הגורם המפרסם, שהוא אחראי על התוכן ולא אנחנו.

איה גורצקי: לא ברור לנו על מה מבוססת הבקשה לאור העובדה שנציגת גוגל בעצמה אמרה שממילא הם יסירו את התוכן - - -

גאל אזריאל: אז עדיף שמלכתחילה שהפרקליטות, או הנציג שמוסמך על ידי היועץ יחשוב שיש מקום להסיר את התוכן מאותו מקום ספציפי עדיף שזה יהיה גם בפני השופט והשופט בעצמו גם ישקול את השיקולים ושהוא יחליט מאיפה זה צריך להיות באמת מוסר, ושהשיקול לא יהיה שיקול של החברה הפרטית, הספציפית, בלי שהצו מופנה אליו בצורה מפורשת.

תהילה שוורץ אלטשולר: יש הבדל מאוד גדול בין הסרה בפייסבוק לבין הסרה ממנוע חיפוש.

תהילה שוורץ אלטשולר: , מבחינת עצמת הפגיעה בחופש הביטוי.

תהילה שוורץ אלטשולר: לכן אם מסתכלים על התנאים שבו גוגל היתה מוכנה להסיר ממנוע חיפוש לעומת מה שהיא היתה מוכנה להסיר מיוטיוב למשל – אלה כללים שונים בתכלית.

תהילה שוורץ אלטשולר: העובדה שאנחנו מתייחסים אליהם עכשיו באותה מטבע היא מאוד מטעה.

תהילה שוורץ אלטשולר: זה כן דבר שצריך לשים אליו לב.

תהילה שוורץ אלטשולר: החוק לא מספיק רגיש פה כי זה לא אותם תנאים.

תהילה שוורץ אלטשולר: להוריד משהו ממנוע סיפור זה אומר – להסיר אותו מההיסטוריה, בעצם.

תהילה שוורץ אלטשולר: להוריד משהו מפסייבוק – אוקיי, זה לא אותו הדבר, הכללים לא צריכים להיות אותם כללים, הרגישות צריכה להיות קצת אחרת.

איה גורצקי: אני דווקא רואה את זה אחרת לגמרי.

תהילה שוורץ אלטשולר: להוריד משהו שאתה לא יכול להוריד אותו אחר כך זה להשקיע משהו הרבה יותר עמוק במצולות מאשר להסיר דף שאתה יכול לשים אותו אחר כך ב- URL אחר.

עליזה לביא: אני לא רואה את ההבדל הזה .

תהילה שוורץ אלטשולר: עובדה שהכללים היום הם שונים.

עליזה לביא: קודם כל אני רוצה להודות לייעוץ המשפטי של הוועדה.

עליזה לביא: תודה רבה על ההקשבה והאזנה.

עליזה לביא: אדוני היושב-ראש, זה לא חוק ראשון שאנחנו כאן במקום הזה של נושא הזנות – התפקיד שלי כיו"ר ועדת המשנה במאבק בסחר בנשים ובזנות – הזנות עברה לאינטרנט.

עליזה לביא: הזנות נמצאת שם בעוצמות מאוד מאוד גדולות.

עליזה לביא: גם כאן, כשאת, תהילה, מנסה להגיד דברים, מנסה לפלח בין הכלים השונים – את החוק אנחנו היום מחוקקים ומחר יהיו עוד פלטפורמות שאנחנו אפילו לא חושבים עליהן היום.

עליזה לביא: תמיד תמיד עולם הטכנולוגיה ירוץ קדימה ואנחנו נבוא אחרי זה לאט לאט.

עליזה לביא: אדוני היושב=

עליזה לביא: ראש אנחנו ביקשנו להכניס את הנושא של ביטחונו של אדם שגם נשים בזנות – זו תהיה פגיעה בביטחון שלהן, כל המקום הזה שמקבל נפח מאוד גדול בעולמות האלה.

עליזה לביא: אני מצטרפת גם לקריאה של מרכזי הסיוע, של מטה המאבק ומבקשת שיבואו לפעול.

עליזה לביא: אתמול, בישיבה מקדימה לדיון הזה הבנו – ואני רואה גם היום שמבקשים לצמצם ולא להתרחב, אבל יחד עם זאת אנחנו חיים במציאות שהזנות עברה לכף היד מבחינת האינטרנט – הכל קורה כאן, וכל הכלים שיש היום, גם החקיקתיים – לטעמנו חייבים להתייחס לסוגיה המאוד בעייתית גם של התופעה הזו של הנשים והילדות שמצויות שם בהליכי הגיוס, ההנגשה של הידע, וכן – אנחנו מדברים על כך שזו פגיעה בביטחון של כל אותן נשים.

עליזה לביא: באותה נשימה אני רוצה גם להודות לנציגת פייסבוק ונציגת גוגל כאן.

עליזה לביא: אנחנו במקביל עובדים באופן ישיר ולא רק באמצעות החוקים, אלא גם מתוך רצון טוב ותרומה לקהילה, ששני הגופים הללו ייענו לשינוי מדיניות ברמה הבינלאומית.

עליזה לביא: זה התחיל כאן בישראל ואני רוצה להודות.

עליזה לביא: עם גוגל אנחנו נמצאים היום במגעים כדי לבוא ולראות - - - כשישבנו יחד בישיבה עם גוגל הבנו שברצון טוב אפשר לעשות דברים.

עליזה לביא: לכן הבנו מהיועץ המשפטי של הוועדה שלא נוכל כאן אבל כן נוכל במקום נוסף, אז על כך תודתי.

ניסן סלומינסקי: היה חלום לגמור את זה אבל - - - צריך לעשות חשבון – כולם רוצים לדקדק - - -

תהילה שוורץ אלטשולר: אבל זה חוק סופר תקדימי.

תהילה שוורץ אלטשולר: , מאוד רחב, מאוד פוגעני.

ניסן סלומינסקי: בסוף לא יהיה חוק, אנחנו מדברים כל הזמן, אבל אתם לא שמים לב.

ניסן סלומינסקי: מדברים כל הזמן, וכל אחד מדבר מנקודת המבט שלו והוא נשאר עם נקודת המבט שלו.

עליזה לביא: אבל תבין – העולם משתנה.

עליזה לביא: הם עוברים היום למרחבים של האינטרנט.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא משתנים.

ניסן סלומינסקי: כל אחד נשאר עם התפיסה שלו.

עליזה לביא: באחריות שלו, בכאב שהוא מביא.

ג׳ורדנה קטלר: אני רק רציתי בבקשה לציין ב-2(ג) לגבי פרטים לגבי התוכן.

ג׳ורדנה קטלר: זה גם מאוד חשוב לנו שבתוך הפרקים יהיו URL.

ג׳ורדנה קטלר: אנחנו הרבה פעמים מקבלים תמונות מסך, ולפי תמונת מסך מאוד מאוד קשה לנו לחפש תוכן ולהוריד אותו.

ג׳ורדנה קטלר: גם, בנוסף, אם התוכן – הווידאו עצמו, אנחנו גם לא יכולים להתמודד עם זה כי לפעמים אנשים משתמשים באיזשהו סרטון כדי לעודד מודעות נגד תופעה מסוימת ואנחנו לא יכולים לקבל צו כשאנחנו אומרים – הווידאו הזה, או תמונת מסך.

ג׳ורדנה קטלר: אנחנו חייבים URL כדי ליישם.

ג׳ורדנה קטלר: אני חושבת שזה חשוב שזה יהיה בחוק.

גור בליי: אפשר אולי לכתוב פה, במענה למה שנועה קודם וגם של ג'ורדנה שבמקום לכתוב את הפרטים לגבי הפרסום – פרטים שיזהו את התוכן - - -

ג׳ורדנה קטלר: אבל תמונת מסך זה לא מספיק.

קריאות: - - -

גור בליי: אם אנחנו אומרים "פרטים שיאפשרו את זיהויו" אני לא חושב שצריך לכתוב בחוק URL.

יהונתן קלינגר: יכול להיות מצב שהפרקליטות תעביר קובץ PDF סרוק, לא אקסל, שיש בו הרבה מאוד לינקים שהם ארוכים מאוד, עם מספרים, וצריך שאותן ספקיות יישבו ויקלידו אותם ידנית.

יהונתן קלינגר: זה גם יכול לקחת חמש שעות פתאום.

יהונתן קלינגר: אם הם יכולים להעביר בפורמט דיגיטלי מזהה ייחודי – וזה ה-URL, מזהה חד ערכי שאפשר באמצעותו להגיע לפרסום - - -

ג׳ורדנה קטלר: אפילו את זה לא אמרתי.

ג׳ורדנה קטלר: אני רוצה שתהיה כתובת World Wide Web – www.

ג׳ורדנה קטלר: זה מאוד חשוב.

אבנר פינצ'וק: זה מאוד רציני הדבר הזה.

אבנר פינצ'וק: הם אחר כך יגידו שהם מפרים צו שיפוטי, והם יצטרכו להסביר את מה שהן מסבירות עכשיו.

אבנר פינצ'וק: האינטרס שלנו הוא שלא להכביד שלא לצורך על ספקים כדי שהם לא יעשו את החשבון שלהם ו - - -

אוסנת חיטרון: אנחנו מציעים לכתוב, כמו שהוצע כאן:

אוסנת חיטרון: פרטים שיאפשרו את זיהויו, ויש לנו גם תקנות.

אוסנת חיטרון: בתקנות יותר מתאים לפרט אמירות כמו URL וכו'.

גור בליי: אז מקובל מה שהוצא כאן?

גור בליי: - "פרטים שיאפשרו את זיהויו"?

קריאות: - - -

ג'ורדנה קטלר: קשה לי להבין את ההתנגדות פה.

ג'ורדנה קטלר: כל פעם שנכנסים לאינטרנט צריך לכתוב כתובת מסוימת, אז מישהו יכול להסביר לי מה ההתנגדות לקבל את כתובת האינטרנט לתוכן שאנחנו חייבים להוריד?

איה גורצקי: אם יש לנו – אין שום בעיה.

ג'ורדנה קטלר: אם מצאתם את התוכן אז יש לכם את הכתובת של התוכן.

קריאה: ולכן אנחנו אומרים "פרטים שיאפשרו את זיהויו.

גג'ורדנה קטלר: תמונות מסך זה לא עדכני, זה משתנה כל הזמן.

גג'ורדנה קטלר: אם שולחים לי תמונות מסך והכוונות שלנו לכבד את החוק - - -

קריאות: - - -

ניסן סלומינסקי: זה לא יילך ככה, רבותי.

ניסן סלומינסקי: לא יהיה חוק בסוף.

ניסן סלומינסקי: זה לא יעזור.

ניסן סלומינסקי: יהיו הוראות בתקנות, יהיה פירוט יתר של הדברי ם– זה מספיק.

רויטל סויד: אנחנו נמצאים פה בין איזונים של בין לעמוד במה שאנחנו חושבים שהיא מטרת החוק הזה ובין נועה וגו'רדנה – אתן רוצות שהחברות שלכן תהינה מכוסות מול בית המשפט, מול המחוקק, שלא יהיה מצב מורכב, מבחינתכם.

רויטל סויד: אבל יחד עם זאת אי אפשר – ותרשו לי להשתמש בביטוי – להאכיל אתכם בכפית.

רויטל סויד: לא תמיד מי שמקבל מקבל את הדברים עם כתובת URL או עם הפניה מדויקת.

רויטל סויד: לפעמים יש צילומי מסך שמגיעים ואתם במאמץ אולי יותר רב יכולים לאתר את המקור, את הסריקה, את העמוד, את הדף, את הפוסט – מה שלא תמיד אדם פרטי שנחשף ופונה לפרקליטות המדינה, למשרד המשפטים – יכול לראות.

רויטל סויד: אז יכול להיות שזה יטיל עליכם קצת יותר מאמץ אבל בין זה לבין זה חייבת להימצא איזו דרך באמצע, ולכן זה "ככל הניתן" כי לא תמיד אולי ניתן יהיה להפנות אתכם לדבר הזה שאתם כל כך רוצים.

רויטל סויד: יש לכם את המשאבים, יש את היכולת.

אבנר פינצ'וק: שהצו יהיה גם "ככל הניתן".

ניסן סלומינסקי: אמרנו את זה, ש "ככל הניתן" זה לשני הצדדים.

אוסנת חיטרון: בתקנות - - -

גור בליי: בחקיקת המשנה, בדיוק.

אוסנת חיטרון: אפשר להגיד בסעיף ההסמכה לתקנות שנכלול גם בתקנות התייחסות לפרטים שיכללו בצו, הפרטים המזהים שיכללו בצו.

גור בליי: "רשאי לקבוע פרטים לגבי הפרסום כאמור" - - -

אוסנת חיטרון: חיים אמנם לא נמצא פה, חיים ויסמונסקי, אבל העמדה שלו בסוגיה הזו היא שהזיהוי באמצעות ה-URL יכול גם להשתנות מחר וזו רזולציה שמוגזם להיכנס אליה כרגע בחקיקה, וכמי שמפעיל את הדבר הזה הוא אומר שיהיה לו קושי, ולכן אנחנו כן נבקש - - -

גור בליי: אז זה יהיה בחקיקת משנה.

גור בליי: אני רק מוסיף את המילים "פרטים שיאפשרו את איתורו" או "זיהויו" – זה כבר עניין של נוסח – "...

גור בליי: של התוכן שיש להסירו".

יהונתן קלינגר: אם אפשר להוסיף "בצורה יחודית" כדי לוודא שזה הפרט הייחודי הזה, כי ברגע שיש מזהה יחודי - - -

קריאות: - - -

דלית קן דרור פלדמן: אני לא אחזור לדברים שנאמרו אבל כן אני מבקשת לשקול את הוספת הסעיף - - - הוועדה, סעיף (ו) – "פורסם על ידי מי שחוקי מדינת ישראל חלים עליו ושניתן להביאו לדין – יוגש כנגדו כתב אישום", "לא יוגש כתב אישום תוך פרק זמן קצר מיום הגשת הבקשה לצו הסרת התוכן לא יינתן צו להסרת תוכן ואם ניתן – יבוטל".

רויטל סויד: לא הבנתי.

רויטל סויד: זאת אומרת – שאם יש סרטון של איזה אימאם מעזה אז אנחנו לא יכולים - - - ואז אנחנו לא נצהיר?

דלית קן דרור פלדמן: אני אסביר את הסעיף – אם ניתן להעמיד לדין וניתן להביא אותו לדין בישראל, הדינים חלים עליו ושניתן להעמיד אותו לדין – יביאו אותו, יגישו נגדו כתב אישום תוך פרק זמן מסוים ואם לא יוגש כתב אישום זאת אומרת שהעבירה שנעברה כנראה לא היתה עבירה חמורה, או לא היתה עבירה ממשית, אז שיוסר, אם ניתן, ואם עדיין לא ניתן צו להסרה - - -

רויטל סויד: רק על מי שניתן להביא אותו לדין

דלית קן דרור פלדמן: כלומר, שלא יוותרו על ההליך הפלילי וישאירו בעצם את העבריין שפשע בלא עונש מתאים.

דלית קן דרור פלדמן: סעד מיידי יינתן, יינתן, אבל אם ניתן להעמיד אותו לדין - - -

קריאות: - - -

אוסנת חיטרון: החוק הזה הוא כלי משלים גם למצבים שבהם אי אפשר להעמיד לדין, אבל אם יש הצדקה להסיר תוכן על פי המבחנים שנקבעו בחוק הזה ומסיבה זו או אחרת, אפילו סדר עדיפויות של רשויות אכיפה – הסיבה הכי לא עניינית, במירכאות – לא - - - העמדה לדין או אפילו מסיבות של חקירה – בתיק הפלילי הרף הוא שונה, עדיין לא הושגו ראיות מספיקות בשביל להעמיד לדין, אנחנו לא חושבים שיש איזושהי הצדקה לקבוע שבנסיבות האלה, אם התוכן נכנס למבחני החוק הזה, המצמצמים, התוכן הזה יוחזר לרשת, אין לזה שום הצדקה.

קריאות: - - -

אוסנת חיטרון: אמרתי – ברגע שנותנים עוד כלים אני מבינה את החשש ואת הרצון לתמרץ את המדינה להעמיד לדין פלילי, אבל הדבר הזה הוא לא קשור אחד לשני, להעמיד לדין בנסיבות האלה.

אוסנת חיטרון: אנחנו - - - חושבים שנכון מהותית לקשור בין הדברים האלה, והעמדה, גם הרשמית של המשטרה – שמאוד חשוב להם, והדבר הזה וא כלי שלא בא במקום העמדה לדין ולא בא במקום פתיחה בחקירה פלילית והוא כלי משלים.

אוסנת חיטרון: ברגע שיש אפשרות להעמיד לדין פלילי המשטרה בדיוק באותה צורה תעשה את כל הפעולות הנדרשות לכך, ואין שום הצדקה לקשור בין הדברים האלה.

אוסנת חיטרון: כדאי לתמרץ אותם להעמיד לדין.

תהילה שוורץ אלטשולר: אני חושבת שזה לגמרי מסגר פה את הדיון.

תהילה שוורץ אלטשולר: עשיתי אתמול עבודה והתחלתי לקרוא את הפרוטוקול מאז ועד הלום.

תהילה שוורץ אלטשולר: הסתכלתי על ההצעה המקורית, והרציונל לחוק היה טיפול בעיקר בהסתה לטרור ולאלימות.

תהילה שוורץ אלטשולר: זה לא מקרה שהיועצת המשפטית של השב"כ אמרה – רגע, אבל קלקלתם לי מה שרציתי.

תהילה שוורץ אלטשולר: הכוונה המקורית היתה לטפל בהסתה לאלימות ולטרור.

תהילה שוורץ אלטשולר: מהדבר הזה הגענו לכל העבירות בחוק העונשין.

תהילה שוורץ אלטשולר: זה הסיפור הראשון.

תהילה שוורץ אלטשולר: הסיפור השני היה שהכוונה המקורית היתה לטפל באנשים שאי אפשר להעמיד אותם לדין, אנשים שיושבים מחוץ לישראל – וזה הטבע הגלובלי של הרשת – והם מסיתים אחרים, או עושים דברים שהם עבירות נגד ישראלים.

תהילה שוורץ אלטשולר: מה אתה עושה?

תהילה שוורץ אלטשולר: הידיים שלך כבולות, נכון?

תהילה שוורץ אלטשולר: אתה רוצה את התוכן שלהם להסיר.

תהילה שוורץ אלטשולר: מזה נהיה מצב שכל אזרח ישראלי שאפשר בלי בעיה להגיע אליו וכל פרסום של מי שיושב בירושלים צמוד לפרקליטות ואפשר להגיע אליו ולדבר אתו – הפכנו את זה למשהו שאפשר להסיר תוכן.

תהילה שוורץ אלטשולר: זה הדבר השני.

תהילה שוורץ אלטשולר: הדבר השלישי הוא שהחוק הזה – סיפרו לנו שאנחנו מאוד זקוקים לו כי העולם של האינטרנט הוא עולם מהיר והכל נהיה נורא מהר, התוכן ויראלי וצריך מהר מהר להסיר אותו.

תהילה שוורץ אלטשולר: אם באמת החוק הזה אמור לתת כלי כל כך מהיר אז למה צריך את המסלול המהיר של המהיר שהוספנו אתמול?

תהילה שוורץ אלטשולר: זה אומר שהחוק עצמו לא יהיה מהיר?

תהילה שוורץ אלטשולר: אם הוא לא יהיה מהיר אז בשביל מה צריך אותו?

תהילה שוורץ אלטשולר: זאת אומרת, יש פה שלוש דברים שפתאום החוק הזה התרחב הרבה מעבר למה שהיה צריך.

תהילה שוורץ אלטשולר: לכן, ההצעה שלי עכשיו ברמה הקונקרטית היא כזו – דבר ראשון, אתם יודעים שמה שהכי מפחיד אותי זה העבירות הפוליטיות, שישתמשו בזה בעת פאניקה מוסרית וכבר ראינו שהדברים האלה קורים, בשביל להסיר תוכן שבאמת באמת יש לגביו מחלוקת, אם בכלל צריך להסיר אותו או לא.

תהילה שוורץ אלטשולר: ראינו את אליצור סגל – שעד בי המשפט העליון זה הגיע, ובסוף הוחלט שזה לא תוכן בעייתי.

תהילה שוורץ אלטשולר: אני חושבת שצריך לעשות אחת משתיים – או לכתוב רשימה של עבירות שהחוק הזה חל עליהם ואם בעתיד יתברר שיש עוד איזה רעה חולה חברתית שצריך לטפל בה – תוסיפו.

תהילה שוורץ אלטשולר: לא צריך לרוץ על כל חוק העונשין, עכשיו.

תהילה שוורץ אלטשולר: זו אפשרות אחת, לייצר רשימה.

תהילה שוורץ אלטשולר: בקנדה, בהצעה הבריטית שעוד לא עברה, בגרמניה – בחקיקה שהיא קצת שונה משלנו, בצרפת – שמו רשימה של עבירות.

תהילה שוורץ אלטשולר: לא לקחו את כל החוק הפלילי, עשו רשימה של עבירות.

תהילה שוורץ אלטשולר: לחילופין, אפשר לעשות דבר אחר – קחו רשימה של עבירות ותחריגו אותן מהחוק הזה.

תהילה שוורץ אלטשולר: העלבת עובד ציבור?

תהילה שוורץ אלטשולר: שמעתי בפעם האחרונה את היועץ המשפטי של הנהלת בתי המשפט.

תהילה שוורץ אלטשולר: צריך להגיש תלונות במשטרה, ואם המשטרה לא פועלת אז הטכנולוגיה היא לא תחליף לזה שהמשטרה לא פועלת.

תהילה שוורץ אלטשולר: זה שיש פה טכנולוגיה – אל תספרו לי שזה בגלל עידן הטכנולוגיה.

תהילה שוורץ אלטשולר: לא.

תהילה שוורץ אלטשולר: מנצלים את הטכנולוגיה כדי להתמודד עם בעיות שלפיהן המשטרה לא ממהרת להגיש כתבי אישום או לעשות חקירות על העלבת עובד ציבור.

תהילה שוורץ אלטשולר: מה לעשות?

תהילה שוורץ אלטשולר: זה עניין של מדיניות אכיפה, אבל זה לא אומר שעשיו צריך להשתמש בחוק הזה כדי לאכוף את מה שהמשטרה לא רוצה לעשות.

תהילה שוורץ אלטשולר: מה שאני רוצה להגיד – שצריך היה לחשוב פה על דרך טיפה יותר מצמצמת, או לייצר רשימה של עבירות שרק עליהן החוק הזה יחול, ולפי הצורך בעתיד להוסיף, אם באמת יהיה צריך, או, לחילופין, לקחת רשימה של עבירות ולהוריד.

תהילה שוורץ אלטשולר: עשינו שיעורי בית.

תהילה שוורץ אלטשולר: שלחנו לכם – אמנם ברגע האחרון, אבל זה לפניכם.

תהילה שוורץ אלטשולר: יש רשימה, עשינו רשימה.

תהילה שוורץ אלטשולר: עברנו על כל חוק העונשין.

תהילה שוורץ אלטשולר: כתבנו מה לדעתנו יכול להיות מתאים להכנסה, או, לחילופין – עשינו שתי רשימות – מה לדעתנו יכול להתאים להוצאה מגדר החוק הזה.

תהילה שוורץ אלטשולר: אבל זה היה פותר באמת את הבעיה הכי גדולה, את הפיל הכי גדול שנמצא פה, בחדר של ההרחבה של החוק.

תהילה שוורץ אלטשולר: לגבי מה שאמרה דלית קן דרור – אני מצטרפת לדברים.

תהילה שוורץ אלטשולר: רק כדי להבהיר, התפיסה שלנו אומרת את הדבר הבא:

תהילה שוורץ אלטשולר: אפשר לצמצם את החוק כך שיינתן צו ל-90 יום.

תהילה שוורץ אלטשולר: תסירו את התוכן ל-90 יום אבל ב-90 יום האלה תחשבו אם זה באמת מצדיק לפתוח בחקירה או להגיש כתב אישום, כי אם זה לא מצדיק לפתוח בחקירה או להגיש כתב אישום, אז די.

תהילה שוורץ אלטשולר: אי אפשר להפוך פה עכשיו להליך מנהלי של צנזורה מוקדמת ברמה באמת חסרת תקדים במדינת ישראל ובעולם - שמישהו יגיד את זה.

תהילה שוורץ אלטשולר: אי אפשר לעשות את זה.

תהילה שוורץ אלטשולר: דרך המלך לטיפול בתוכן בעייתי במדינה דמוקרטית זה דרך העולם הפלילי.

תהילה שוורץ אלטשולר: תפתחו חקירות, תגישו כתבי אישום.

תהילה שוורץ אלטשולר: אני לא אומרת.

תהילה שוורץ אלטשולר: לפעמים צריך להסיר ואי אפשר לעשות הכל מהר.

תהילה שוורץ אלטשולר: אז 90 יום, ואז, אם לא פתחו בחקירה, תנו לעוד 7 ימים – לפחות לפתוח את זה לדיון.

איה גורצקי: בעניין הזה אנחנו חלוקות מכל וכל.

איה גורצקי: מה שאת קוראת "דרך המלך" כבר מזמן איננה דרך המלך.

איה גורצקי: ההליך המנהלי נכנס חזק מאוד היום לתוך ההליך הפלילי, והשאלה היא לא אם המשטרה רוצה או לא רוצה לפתוח בחקירה, אלא מה היכולות שלנו.

איה גורצקי: בחוק הזה מרבית המצבים הם מצבים שבהם אין לי כנגד מי לפתוח בחקירה.

קריאות: - - -

איה גורצקי: יש עבירה פלילית של אינוס בתוך האינטרנט.

איה גורצקי: אני לא יכולה להגיש כתב אישום בגלל שאי אפשר – יש לי נאנסת במצב בלתי אפשרי.

איה גורצקי: אז זו תהיה הסיבה להחזיר את התוכן לכולי עלמא?

איה גורצקי: לא יעלה על העת, בוודאי שלא.

איה גורצקי: מכתב כתב האישום איננו המבחן הרלבנטי, בכל הכבוד.

תהילה שוורץ אלטשולר: זה סותר מיני ובי גם את דברי ההסבר לחוק וגם את הרציונלים שהוצגו כאן.

תהילה שוורץ אלטשולר: המשחק הכפול הזה על הפלילי ועל המנהלי – צריך לשים לו סוף.

תהילה שוורץ אלטשולר: פה מדובר על הסרת תוכן, כלומר – פגיעה בחופש הביטוי, על ידי שופט, שזה עדיף על הצנזורה, והכל, אבל זה חוק מנהלי.

תהילה שוורץ אלטשולר: אל תערבבו פה.

תהילה שוורץ אלטשולר: הפלילי הוא הרקע אבל הוא לא הסיפור.

גור בליי: זה נושא שדנו בו גם בישיבות הקודמות אבל כן היתה בקשה בעניין הזה ואני חושב שנציגי הממשלה גם אמרו את זה אבל חשוב בהקשר הזה שהם גם יאשרו את זה שוב, לפרוטוקול, שכן היה נושא שעלה – רשימת עבירות, או עבירות שהוחרגו או הוכנסו.

גור בליי: היתה התנגדות נמצרת של הממשלה לתחום את זה לעבירות מסוימות, או לקבוע בחוק החדש עבירות, אבל כן היתה הסכמה בהמשך לבקשה של חבר הכנסת בגין בהנחיות היועץ – שעל פיהן יופעל החוק הזה, תהיה במפורש התייחסות ספציפית לגבי השימוש המצמצם עד מאוד בעבירות הרגישות של חופש ביטוי.

ליאור חיימוביץ: אבל האמירה הזו היתה נכונה לפגיעה חמורה בביטחון המדינה, לא לפגיעה שהיא לא חמורה.

גור בליי: אני לא מדבר על פגיעה בביטחון המדינה.

גור בליי: אני מדבר על עבירות כמו זילות בית משפט, העלבת עובד ציבור, העבירות של החופש הדיבור

איה גורצקי: ייכנסו בהנחיית היועץ.

גאל אזריאל: דיברנו על זה בעבר ואכן ייכנסו - - -

תהילה שוורץ אלטשולר: מעניין אותי מה שרת המשפטים היתה חושבת על זה שנותנים סמכות ליועץ המשפטי לממשלה על חשבון חברי הכנסת.

ניסן סלומינסקי: לא, לא.

ניסן סלומינסקי: זה יהיה באישור ועדת החוקה.

איה גורצקי: לצורך סיכום סעיף 2(א), הממשלה מסכימה לנוסח כפי שהוא רשום, וזה אומר – "אפשרות ממשית שהמשך הפרסום כאמור יפגע בביטחונו של אדם..." – אפשר למחוק את הסוגריים, אין בהם צורך- "...

איה גורצקי: או ביטחון המדינה, או יביא לפגיעה חמורה בביטחון הציבור, בכלכלת המדינה או בתשתיות חיוניות".

איה גורצקי: זה הנוסח שנבקש להצביע עליו ואם לא אנחנו מבקשים שלא להצביע היום.

גור בליי: לא.

גור בליי: "ביטחון הציבור" – מחוק.

ש': התכלית המקורית היתה להתמודד עם הסוגיה של הסתה לטרור.

ש': אני חוששת מאוד שההגדרה או העלאה של המדרג שאתם ציינתם פה, לפגיעה בביטחון המדינה, ימנע מאתנו לממש את התכלית של החוק וזה יסיר בסופו של דבר - - -

קריאה: תסבירי, בבקשה.

ש': אני לא יודעת בכל פוסט אנונימי על פגיעה חמורה.

ש': יש פגיעה בביטחון המדינה, כי מבחינתי הסתה לטרור שווה לפגיעה בביטחון המדינה.

ש': אני לא אוכל להוכיח בכל פוסט שהוא בהכרח פגיעה חמורה.

זאב בנימין בגין: אם הוא לא פגיעה חמורה השאלה היא אם כך למה אנחנו טורחים להסיר אותו מהרשת.

ש': האם יידוי אבנים זו פגיעה חמורה?

ש': האם דקירה היא פגיעה חמורה?

אבנר פינצ'וק: - - -

ליאור חיימוביץ: אם שואלים את בית המשפט זה לא תמיד נכון.

תהילה שוורץ אלטשולר: אמרנו מהתחלה שאנחנו מוכנים שאם החוק הזה היה מוגבל אך ורק לעבירות הסתה לאלימות ולטרור, כמו שמהתחלה דובר עליו בדברי ההסבר, אנחנו לא היינו כאן.

תהילה שוורץ אלטשולר: היינו מבקשים שקיפות, פרוצדורה, אבל לא היינו כאן.

תהילה שוורץ אלטשולר: הסיפור הוא שמישהו עם תיאבון גדול מדי הלך והכניס פנימה את כל חוק העונשין, וברגע שאתה מכניס את כל חוק העונשין אתה - - -

ליאור חיימוביץ: אז למה ההתנגדות היא רק על ביטחון המדינה?

ניסן סלומינסקי: אם כבר יש חוק אז אני חושב שלא רק טרור.

ניסן סלומינסקי: אני לא חושב שזה צריך להיות רק טרור.

תהילה שוורץ אלטשולר: ואז מכניסים בלמים אחרים, ואז בא - - -

ניסן סלומינסקי: יכול להיות, אבל אי אפשר ככה לקיים דיון.

ניסן סלומינסקי: אנחנו עושים סימפוזיון ואין כלום מזה.

ניסן סלומינסקי: אז אנחנו נדבר ונראה קודם כל מה המדינה רוצה ואז נשמע אם יש תגובות ונתקדם הלאה, אחרת לא נצא מזה.

ש': אנחנו הגענו לכאן עם נוסח שהוועדה הציעה, נוסח שדיבר על פגיעה בביטחון המדינה.

ש': אני חושבת שצריך ללכת על הנוסח הזה ולא לשנות אותו.

ש': הנוסח כפי שהוא כתוב כאן – "סיכון ממשי לפגיעה בביטחון המדינה".

ליאור חיימוביץ: זה גם הנוסח שהופץ לפני הדיון.

זאב בנימין בגין: זה נראה לי הנוסח הקודם.

זאב בנימין בגין: , אני עדיין חושב שצריך להפריד.

זאב בנימין בגין: אני רק רוצה לספר לנציגת השב"כ שלפני 20 שנה כשטיפלנו בוועדת החוץ והביטחון בהצעת חוק השב"כ, חוק מאוד חשוב, אז בין השאר ביקשו מאתנו גם לאשר טיפול של שב"כ ומבחינת מטרותיו והמטלות עליו – גם באיומים על כלכלת ישראל, כדי שיוכל להשתמש בכישורים שלו, שלא לומר במכשירים שלו, כדי לסכל פעילויות שונות, ואכן דיברו אתנו על נפילת הבורסה, וכדומה.

זאב בנימין בגין: הבורסה נפלה בינתיים פעמיים או חמש בגלל סיבות שונות.

זאב בנימין בגין: אוכל רק להעיד על עצמי, סיכלתי את הבקשה הזו.

זאב בנימין בגין: היא עיכבה, כתוצאה מהתנגדותי, את חוק שב"כ ל 6-5 שנים אם אני זוכר נכון.

זאב בנימין בגין: כבר לא הייתי בוועדה ולא הייתי בכלל בכנסת וחברי רן כהן הציע הצעת פשרה שאני אפילו לא זוכר מה היא.

זאב בנימין בגין: זו דוגמה לנטייתי לא להרחיב כשלא ממש מוכרחים, כי הסמכויות והאפשרויות הן מאוד רחבות ויכול להיות שלעתים הפיתוי יהיה גם גדול.

זאב בנימין בגין: זו גישתי.

זאב בנימין בגין: אולי על רקע זה תבינו את הקושי שאני רואה בנוסח.

דלית קן דרור פלדמן: יש לי הצעה שאולי יכולה לקדם את הדיון.

דלית קן דרור פלדמן: אולי פשוט להחריג את הטרור ולעשות - - - נפרד להסתה לטרור ואז את כל ה - - -להוסיף רק לעבירות הפליליות.

ש': אבל מעבר להסתה יש הזדהות עם ארגון טרור - - -

קריאה: נחשוב על מדרג של שתי סוגי עבירות.

ניסן סלומינסקי: רבותי, בואו נתקדם עם הנוסח.

גור בליי: נעבור לסעיף 3.

יהונתן קלינגר: בסעיף3(ב) אם אפשר שצו שניתן במעמד צד אחד יהיה צו ארעי עד לדיון בבקשה במעמד הצדדים אם לא ניתן לקיים את הבקשה בנוכחות המשיבים, ולא צו קבוע.

גור בליי: הבעיה פה היא שחלק מהסיטואציות הן סיטואציות שבאופן אינהרנטי זה יהיה במעמד צד אחד כי הצד השני בכלל נמצא בחו"ל.

יהונתן קלינגר: ולכן הצו ארעי עד לדיון.

יהונתן קלינגר: אם הדיון יתקיים בעוד 3 חודשים במעמד הצדדים – אז יתקיים בעוד 3 חודשים, ועד אז צו ארעי.

אוסנת חיטרון: ואם הצדדים לא יגיעו לדיון?

יהונתן קלינגר: יש הבדל בין זה שהצדדים לא הגיעו – איתרנו אותם והזמנו אותם, ובין צו דחוף שצריך לתת היום, עכשיו, מיד, כי מפרסמים צילום עירום של קטינה איפה שהוא וצריך להוריד אותו - - -יש הרבה מאוד נסיבות ולכן – שהצו שניתן במעמד צד אחד יהיה ככלל צו ארעי עד הדיון במעמד הצדדים שבו הצד השני או המשיבים האחרים - - -

גור בליי: האמת היא שאני לא רואה משמעות גדולה לקרוא לזה צו ארעי כי יש במילא סעיף שעוסק באופציה לעיון מחדש שלא תלוי רק בשינוי נסיבות.

גור בליי: עיון מחדש גם כשאתה לא זומנת או לא יכולת להתייצב.

יהונתן קלינגר: אבל בעיון מחדש הנטלים מתהפכים ופה הנטלים הם נטלים - - -

גור בליי: תשים לב, הסעיף פה של עיון מחדש הוא בכוונה רחב יותר, יחסית, והוא מאפשר לא רק שינוי נסיבות שבו יש נטל עליך להראות שמשהו השתנה אלא גם זה בסיטואציה שבה מי שרואה את עצמו נפגע ולא הוזמן, או שנבצר ממנו – יכול לבוא.

יהונתן קלינגר: נכון, אבל עדיין הנטלים וסדרי ההוכחה מתהפכים.

יהונתן קלינגר: צו ארעי זה צו ארעי - למה לא לתת אותו ארעית?

ניסן סלומינסקי: ואז מה?

ניסן סלומינסקי: מי יצטרך להוכיח?

ניסן סלומינסקי: לא הבנתי.

יהונתן קלינגר: בהסתברות מנהלית של 50-50, אם אתה כמדינה הרמת את הנטל מעל 50%, או ליתר דיוק, אם הנטל שלך והנטל שלי זהים וכבר קיבלת צו – הצו לא יבוטל.

יהונתן קלינגר: ולכן אני אומר – במצבים כאלה, אם הצו הוא ארעי, קיבלת אותו עד למתן דיון במעמד הצדדים - - - לגבי סעיף 4 ההערה שלי – כשכתוב "הודעה לציבור תפורסם עם העבירה", וכדומה, אני מציע להסתכל לחו"ל על פרויקט שנקרא "לומן" ויש עוד כמה דומים שמרכזים את כל הבקשות וכל הצווים ולאפשר אותם באינדקס - - - לא דינה של אותה הסתה לטרור אם היא מתפרסמת בעמוד פייסבוק או בערוץ יוטיוב לדינו של תיעוד של אותו פרסום שמתפרסם באינדקס ואחר כך חוקרים שרוצים לחקור תחומים כמו הסתה לטרור יוכלו לגשת אל הפרסומים האלה ולראות אבולוציה של ארגונים מסוימים.

יהונתן קלינגר: ההסרה בהיעדר התיעוד, כלומר, אם ההודעות יכללו רק את מספר הצו, מספר התיק ולא יכללו את הבקשה שהוגשה – אנחנו נכביד גם על חוקרים וגם על אנשים שרוצים להתנגד אחר מסיבות לגיטימיות לבקשות האלה.

גור בליי: אז מה ההצעה הקונקרטית?

יהונתן קלינגר: לייצר ארכיון, לא רק את מספר התיק אלא גם עותקים מהבקשה והתשובות.

תהילה שוורץ אלטשולר: האמת היא שזה לא לסעיף הזה, אלא לסעיפים בהמשך.

תהילה שוורץ אלטשולר: זה בסעיפי השקיפות צריך להיכלל.

תהילה שוורץ אלטשולר: חבל להכניס את זה עכשיו.

גור בליי: לגבי הנושא הראשון של הצו הארעי אני גם הסתכלתי על חוק הסמכויות בעניין שסדרי הדין מנסים לשמור - - - בהיבטים שאין הבדלים ביניהם – לשמור על קונסיסטנטיות – שם גם התייחסנו לזה כצו רגיל שיש עיון מחדש רחב.

גור בליי: אני לא רואה מקום לשנות בדבר הזה, בהקשר הזה.

גור בליי: זה נראה לי לא נכון.

גור בליי: אנחנו צריכים לשמור על ההרמוניה בקטע הזה.

גור בליי: לגבי הנושא של הבקשה והצירוף של הבקשה לתגובה , מה העמדה שלכם בדבר הזה?

יהונתן קלינגר: לתת לציבור עותק מהבקשות האלה.

אוסנת חיטרון: אבל התוכן הוא הבעיה כאן.

אוסנת חיטרון: הרעיון הוא בבקשה לפרסם את התוכן עצמו?

יהונתן קלינגר: לא.

יהונתן קלינגר: אני רואה עמוד שהתוכן הוסר.

יהונתן קלינגר: אני, בתור ארגון חברתי שרוצה לראות אם שיקול הדעת של בית המשפט היה נכון או לא – צריך לראות גם את הפרסום, לא רק את הבקשה שלך.

יהונתן קלינגר: אם זה לא קורה שקוף כלפי הציבור – שוב, כשזה מתפרסם בקונטקסט של הסתה זה דבר אחד, כשזה מתפרסם בארכיון ציבורי - - -

איה גורצקי: אבל במה זה שונה מכל החלטה שיפוטית אחרת שאתה יכול לפנות לפי תקנות העיון ולבקש את המידע הזה?

יהונתן קלינגר: זה בדיוק העניין.

איה גורצקי: לא הבנתי.

איה גורצקי: במה זה שונה?

ניסן סלומינסקי: לא, לא נצא מזה.

איה גורצקי: אנחנו מפרסמים בשם בית המשפט את הפרוטוקולים ואת ההחלטות שלהם.

קריאות: - - -

גור בליי: יש פה קושי אינהרנטי עם הדבר הזה כי אם תפרסם את הבקשה סביר להניח שהבקשה תכלול את אותו תוכן שמבקשים להסיר, ואז אתה יוצר, בעצם, באתר משרד המשפטים ריכוז של תכנים מסיתים שאנשים יוכלו לגשת אליהם ואז - - -

יהונתן קלינגר: אז יהיה בן אדם שרוצה להיות טרוריסט, הוא יגלוש – אני מדבר בסרקזם – הוא יגלוש לאתר משרד המשפטים, הוא יראה פרסומים וכך הוא יסית את עצמו?

יהונתן קלינגר: לא.

יהונתן קלינגר: מדובר בנספחים לבקשות שמגישים, זה לא אותו הדבר כמו הסתה.

אבנר פינצ'וק: זו הערה שתחזור פה כחוט השני לאורך סעיפים אחרים וכדאי לתת על זה את הדעת.

אבנר פינצ'וק: הפרטים הסטטיסטיים או העבירה הם לא נותנים מענה - - - זה לא שקיפות, זה לא נותן אפשרות לפיקוח.

אבנר פינצ'וק: יש פה הליכים שהם בעצם לא התוצר, זה לא בין שני דדים, כי עם כל הכבוד לספקיות הרבה פעמים הן מתייצבות, גם בשם חופש הביטוי, אבל אולי זה יהיה מישהי אחרת - - - זה לא המפרסמים, זה לא הציבור שממנו מנעו את הפרסום.

אבנר פינצ'וק: - - -כולל גם את הזכות שלי להיחשף לפרסום.

אבנר פינצ'וק: לא תהיה פה אפשרות.

אבנר פינצ'וק: יהיה פה דיון במעמד צד אחד עם ראיות חסויות.

אבנר פינצ'וק: אין שום פיקוח ציבורי, זה ההבדל.

אבנר פינצ'וק: בוודאי היא רוצה – אם יהיו מאות או עשרות החלטות, שאני אלך ואבקש לעיין בתיק בית המשפט.

אבנר פינצ'וק: המדינה תתנגד מכל מיני טעמים.

אבנר פינצ'וק: במקום שזה יוסדר פה, מנגנוני שקיפות שבאמת יאפשרו פיקוח.

אבנר פינצ'וק: זו הערובה היחידה שלנו שתוכן מימין ושמאל ומכל הכיוונים - - -אני לא אומר שתצטרכו לפרסם, אם הסרתם תמונת עירום של קטינה.

אבנר פינצ'וק: תצטרכו להגיד שזה מה שהסרתם.

אבנר פינצ'וק: אבל בטקסטים קיימת בעיה.

אבנר פינצ'וק: מחר יהיה איזשהו טקסט פוליטי שבית המשפט – בטעות או שלא בטעות – יקבל את הטענה שיש פה הסתה.

ניסן סלומינסקי: הבנו את הרעיון.

איה גורצקי: יש פה טענת נוחות שמתחפשת לשקיפות.

איה גורצקי: אנחנו לא מסכימים לדבר הזה.

תהילה שוורץ אלטשולר: מה שנאמר פה עכשיו זה לגבי סעיף 14, הקדמנו טיפה את המאוחר.

תהילה שוורץ אלטשולר: זה הסעיף של הפיקוח שלכם.

תהילה שוורץ אלטשולר: אני רוצה לומר משהו על סעיף 3.

תהילה שוורץ אלטשולר: אני אגיד לכם מה מפחיד אותי.

תהילה שוורץ אלטשולר: מה שמפחיד אותי זה שזה יהפוך להיות צווים סיטונאיים כמו צווי איסור פרסום ויגידו "כמבוקש", "כמבוקש" - - -

ניסן סלומינסקי: בואו נגיד – נכון שאתם לא רוצים את החוק הזה?

ניסן סלומינסקי: ככה זה נראה.

תהילה שוורץ אלטשולר: לא.

תהילה שוורץ אלטשולר: אנחנו מבטאים רמה גבוהה של אוריינות דיגיטלית.

תהילה שוורץ אלטשולר: אנחנו מבינים שהעולם הדיגיטלי איננו נטול בעיות.

תהילה שוורץ אלטשולר: אנחנו מבינים שיש דברים שצריך לאסדר אותם.

תהילה שוורץ אלטשולר: להגיד שהאינטרנט זה דבר שלא צריך לאסדר אותו - - -

ניסן סלומינסקי: אבל אתם מציבים כאלה מחסומים שלא תהיה אפשרות אף פעם לעשות את זה.

תהילה שוורץ אלטשולר: לא.

תהילה שוורץ אלטשולר: אנחנו רוצים שזה ייעשה מאוד מאוד בחשיבה, זה הכל.

תהילה שוורץ אלטשולר: ואנחנו רוצים שזה ייעשה בצורה כזו שלא תאפשר לפגוע בזכויות אדם מכל מיני סיבות פוליטיות.

ניסן סלומינסקי: אין כזה דבר.

ניסן סלומינסקי: כל הורדה פוגעת בזכויות של בן אדם.

ניסן סלומינסקי: איך אפשר שזה לא יפגע?

ניסן סלומינסקי: אותו אחד שפרסם – זה פגע בזכותו.

תהילה שוורץ אלטשולר: אז - - -

ניסן סלומינסקי: אמרנו את זה פעם אחת.

ניסן סלומינסקי: כמו שאתם אומרים – זה ירוץ לאורך כל החוק.

ניסן סלומינסקי: פעם אחת שמענו.

ניסן סלומינסקי: די.

ניסן סלומינסקי: בואו לא נחזור על כל שורה אותו הדבר.

תהילה שוורץ אלטשולר: יש פה הצעה קונקרטית – ההצעה היא שהואיל ומדובר בצו שניתן במעמד צד אחד ועם ראיות חסויות, שיירשמו הטעמים.

תהילה שוורץ אלטשולר: שהשופט יצטרך לכתוב למה.

תהילה שוורץ אלטשולר: לא יהיה כתוב "כמבוקש" אלא בסעיף 3(ב) איפה שיש דיון - -- שיכתוב את הנימוק.

קריאה: אין דבר כזה שבית המשפט נותן החלטה "כמבוקש".

קריאה: באמת?

קריאות: - - -

תהילה שוורץ אלטשולר: זה כל הזמן, גם בצווי איסור פרסום.

ניסן סלומינסקי: - -- שיהיה כתוב ופה לא?

ניסן סלומינסקי: מעצר זה פי אלף יותר קשה.

תהילה שוורץ אלטשולר: גם אז זה לא טוב.

קריאות: - - -

קריאה: אני אשמח אם תפנו אותי להחלטות בענייני מעצר שההחלטה היא "כמבוקש".

איה גורצקי: זה לא בסדר.

איה גורצקי: נאמרים כאן דברים שהם לא נכונים.

איה גורצקי: איזו החלטת מעצר מתקבלת כמבוקש?

קריאות: - - -

גור בליי: רק לגבי ההצעה הזו – אני לא חושב ש-3 זה המקום הנכון אלא 2.

גור בליי: אפשר לבקש ב-2 לתת החלטה מנומקת.

קריאות: - - -

קריאה: אבל סעיף 12 לחוק המעצרים כן מחייב נימוק.

ניסן סלומינסקי: אני מבקש שוב.

ניסן סלומינסקי: אני תמיד רוצה שהשופט ינמק ואני רוצה גם חוקי מינימום כדי לחייב אותו ואני גם הרבה פעמים רוצה להכתיב לו מה להגיד, אבל אני לא עושה את כל הזה.

ניסן סלומינסקי: אז גמרנו, די.

ניסן סלומינסקי: אני לא הולך לעשות כאן דווקא משהו שבמקרים שהם יותר קשים אני לא עושה את זה.

יהונתן קלינגר: אבל במעצרים כתוב "מנומקת", כבודו.

תהילה שוורץ אלטשולר: למה לא לכתוב "מנומקת".

ניסן סלומינסקי: אני לא כותב לו "מנומקת".

ניסן סלומינסקי: איך ששופט עובד, חבר'ה.

ניסן סלומינסקי: אמרתי לכם – בנטיית ליבי אני גם רוצה להגיד לו מה לכתוב.

ניסן סלומינסקי: אבל פה אני עוצר ונותן לו – בשביל זה הוא שופט.

אבנר פינצ'וק: אז לא שתמציא את הגלגל, רק תעתיק מחוק המעצרים.

תהילה שוורץ אלטשולר: בחוק המעצרים כתוב "החלטה מנומקת בכתב".

תהילה שוורץ אלטשולר: למה לא לכתוב גם כאן?

תהילה שוורץ אלטשולר: אם כבר אנחנו מדברים על חוק המעצרים.

גור בליי: הבקשה פה של הממשלה בהצעת החוק זה לאפשר לגורם המנהלי בעצם לא לפנות שוב לבית משפט כאשר אותו טקסט מפורסם שוב ב-6 חודשים האלה, אלא בשים לב כן לחלוף הזמן ולשינוי הנסיבות, כי מבחן הסתברותי יכול להשתנות במועד אחר ובהקשר אחר, אבל הוא יוכל בעצם בלי לפנות שוב לבית המשפט להסיר את התוכן.

גור בליי: יש לכם משהו להוסיף בעניין?

גור בליי: הכוונה בהעתק שזה זהות, אותו פוסט.

גור בליי: זהה לחלוטין.

אוסנת חיטרון: כמו שעושים share.

נועה אלפנט לפלר: "העתק זהה" אנחנו מבקשים להוסיף את המילה "זהה".

אוסנת חיטרון: מה זה העתק שלא זהה?

נועה אלפנט לפלר: העתק לא זהה זה יכול להיות כל מיני דברים וזה היה החשש שלנו, למשל – אם זה היה חלק מדיווח חדשותי.

נועה אלפנט לפלר: מכיוון שבית המשפט נותן את הצו ואחר כך יכולים להעלות העתקים, אז יכולים להיות מצבים שהתוכן מוכנס בטקסט אחר, שיש איזשהו שינוי ואנחנו נעמוד בפני מצב שאנחנו לא יודעים אם להסיר אותו או לא, לכן אנחנו מבקשים להוסיף את המילה "זהה" וחוזרים על הבקשה שכבר העלינו קודם – לציין מראי מקום מדויקים.

ניסן סלומינסקי: יש העתק לא זהה?

קריאה: העתק חלקי.

אוסנת חיטרון: העתק חלקי הוא לא העתק.

ניסן סלומינסקי: נרשמה הבקשה.

ניסן סלומינסקי: נמשיך הלאה.

גור בליי: "העתק שתוכנו זהה" ?

תהילה שוורץ אלטשולר: לא.

תהילה שוורץ אלטשולר: העתק צריך להישאר העתק.

איה גורצקי: בואו נבהיר לפרוטוקול למה הכוונה.

גור בליי: אנחנו הבהרנו לפרוטוקול, אני חושב שמבינים כולם – כמו שאתה עושה share לאיזשהו פוסט – אותו הדבר שאתה מביא אותו שוב.

יהונתן קלינגר: לצורך העניין – תהיה תמונה, שכולנו רוצים למנוע את ההפצה שלה.

יהונתן קלינגר: לצורך העניין, תמונה של קטין בעירום.

יהונתן קלינגר: הצו יינתן.

יהונתן קלינגר: כמובן שיבוא בית המשפט ויורה לחסום את כל ההעתקים של אותה תמונה.

יהונתן קלינגר: האם לחברות האלה אין היכולת הטכנולוגית לאתר את אותם עותקים?

יהונתן קלינגר: אלה שתי חברות ענק, יכול להיות שהן יכולות אבל ספקיות קטנות יותר אין להן את היכולות.

קריאה: כמו מי?

יהונתן קלינגר: אתרים, ולכן צריך מזהה מדויק של כל המקומות שההעתקים האלה מתפרסמים בהם, כי להטיל חובה אקטיבית על אתרים קטנים לנטר ולחפש אקטיבית את אותם העתקים – זה נטל כבד שפוגע בכולנו.

ניסן סלומינסקי: היא ביקשה קודם שייתנו לה מדויק, מה שעכשיו - - - מה שאנחנו עושים – רושמים את הבקשות ומתקדמים הלאה.

רויטל סויד: אני רוצה לומר: כולכם יודעים מאיזה מקום אני הגעתי לדיון הזה עם החוק הפרטי שאני הגשתי שמתייחס רק להסתה לטרור ורק להנעת אדם לעשות מעשה טרור, כשמבחינתי היה צריך להיות ניטור של החברות.

רויטל סויד: אנחנו יושבים פה ואנחנו עושי פה פשרות על גבי פשרות על גבי פשרות.

רויטל סויד: כל מי שמכיר אותי יודע שלי מאוד קשה לשבת כאן ולראות איך לגבי הסתה לטרור, על הנעת אדם לידי מעשה טרור אין מחויבות של החברות האלה לנטר ולהסיר כי זה מה שהיה צריך.

רויטל סויד: כל אחד מאתנו פה בולע איזו צפרדע, אבל אנחנו מתקדמים, אבל אנחנו לא מתקדמים בעצם, כי כל מה שקורה פה זה שאנחנו יושבים ומתפלפלים על חודם של דברים – זהה או לא זהה, עם כיתוב או בלי כיתוב, אם נעשה העתק, אם נצרף תמונה.

רויטל סויד: חבר'ה, תקשיבו, אנחנו יוצרים פה משהו תקדימי, יוצרים יש מאין, לומדים כולנו את המטריה הזו לראשונה כמחוקקים - - -כל אבן שאנחנו מרימים יש מתחתה מאות אבנים.

רויטל סויד: זה העולם הווירטואלי, זה העולם החדש, יש פה כל מיני אתגרים.

רויטל סויד: אנחנו בוודאי כמחוקקים מפגרים אחרי הקדמה ואחרי הטכנולוגיה.

רויטל סויד: אנחנו לא יכולים לעמוד פה ולהיתקע - - -

קריאה: שהחוק יחול על גוגל ועל פייסבוק - - -

רויטל סויד: אנחנו מחטיאים את המטרה, והמטרה היא פה לנסות שהמחוקק כן יצליח באיזושהי דרך להתמודד עם הקידמה ועם הסכנה.

רויטל סויד: אני חוזרת שוב – מבחינתי החוק הזה היה צריך להיות רק על הסתה לטרור, רק על הנעת אדם למעשה טרור, ולדעתי היה צריך להיות פה הכלה, להטיל עליהן, על מעצמות התקשורת, את המחויבות לנטר ולהסיר.

רויטל סויד: הם יכולים.

רויטל סויד: אבל בסוף - - - אבל הוא לא.

רויטל סויד: אין מה לעשות.

רויטל סויד: גם אני לא אוהבת את זה, גם אתם לא אוהבים את זה.

רויטל סויד: בואו ננסה להתקדם ולנסות להוציא פה איזשהו מוצר, פחות או יותר מאוזן, ולראות איך מתקדמים.

רויטל סויד: בסוף מה שיקרה – שלא יהיה לנו חוק בכלל.

ניסן סלומינסקי: או שיהיה חוק איך שכאן מבינים בלי להתייחס כי כבר מאבדים את הכל.

ניסן סלומינסקי: יש מין תחושה שאתם לא רצים את החוק.

אבנר פינצ'וק: זה מה שיש לנו לעשות?

אבנר פינצ'וק: לבוא לפה, לירושלים בשביל למשוך את הזמן?

ניסן סלומינסקי: אולי אם כך תדאג שלא יהיה חוק, אולי זה שווה לך.

אבנר פינצ'וק: עד כדי כך אדוני חושב שזו הכוונה שלי?

רויטל סויד: אבל זו תהיה התוצאה.

רויטל סויד: באמת, הזלזול שלך בחברי כנסת הוא קצת יותר מדי רב.

רויטל סויד: אני מתנצלת.

רויטל סויד: אתה יודע למה אנחנו יושבים פה ושותקים.

רויטל סויד: אנחנו שותקים פה כי אני לא מקבלת כמעט כלום ממה שאתם אומרים אבל אני רוצה שהדברים שלכם יישמעו, וגם יהיו בפרוטוקול, ושתהיה תשובה של משטרת ישראל ושל המשרד לביטחון הפנים, וגם של משרד המשפטים.

אבנר פינצ'וק: בחקיקה שמתייחסת לאינטרנט צריך להבין את כל המשמעויות שלה, ואת לא מבינה - - -

רויטל סויד: אני יושבת ושותקת מתוך כבוד אליכם, אבל אני אגיד לך מה אתה עושה – אתה לא מכבד את חברי הכנסת, אתה לא מכבד את הוועדה, אתה לא מכבד עמדה שהיא באיזושהי דרך נוגדת אליך או מנוגדת אליך.

רויטל סויד: אתם לא מכבדים פה שום עמדה.

רויטל סויד: אתם יושבים פה, תסלחו לי, ביהירות.

רויטל סויד: אתם אנשים מאוד חכמים, אתם מכירים את המטריה הרבה יותר טוב מאתנו.

רויטל סויד: אתם יושבים פה ביהירות ודוחים כל מי שלא מסכים אתכם באיזושהי צורה.

רויטל סויד: לא נעים לעשות את זה.

רויטל סויד: אתם מגינים פה רק על מעצמות הרשת.

רויטל סויד: אתם קצת שוכחים יש פה גם אזרחים, שיש פה ציבור.

רויטל סויד: אתם משמיעים פה רק את העמדה שלהם.

אבנר פינצ'וק: - - - שהם ורק הם - - -

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא ניכנס עכשיו - - -

תהילה שוורץ אלטשולר: אבל זה נאמר לפרוטוקול, אנחנו לא משרתים את מעצמות הרשת.

רויטל סויד: אני יושבת ושותקת דיון אחרי דיון רק כדי שתגידו את הדברים שלכם ונתקדם הלאה.

רויטל סויד: זה שלך יש דברים חשובים זה לא אומר שלנו אין.

רויטל סויד: מי שלא מסכים אתך הוא פופוליסט.

ניסן סלומינסקי: מי ששמע – שמע את הדברים.

ניסן סלומינסקי: מה שיצטרכו - - -

רויטל סויד: אתה מכיר אותי מצוין.

רויטל סויד: אתה יודע שאני לא מאלה שיושבות בשקט בדיונים.

רויטל סויד: אנחנו יושבים פה בשקט ונותנים לכם להעיר עוד ועוד הערות וזה כמו איזה משהו שלא יודע שבעה.

רויטל סויד: אתם כל הזמן רוצים עוד ועוד ועוד.

רויטל סויד: די, מספיק.

רויטל סויד: תנו להתקדם.

רויטל סויד: גם לי יש דברים שלא מוצאים חן בעיניי בחוק הזה.

רויטל סויד: גם אני הייתי רוצה אותו רק על הסתה לטרור ועל הנעת אדם לעשות מעשה טרור.

רויטל סויד: אבל בסוף אתם תחשבו את מי כולנו פה רוצים לשרת – רק אינטרס אחד.

רויטל סויד: את האינטרס הציבורי חוץ ממעצמות הרשת שרוצות ובצדק לשרת את האינטרס שלהן.

רויטל סויד: אז בבקשה, כי אנחנו מחטיאים פה.

רויטל סויד: אני לא מכירה, ניסן, בוועדת החוקה עוד גופים, גורמים, שיושבים פה ומדברים שוב ושוב ושוב גם על חשבון המשרדים שעם כל הכבוד – יש לי ביקורת על מה שהם עושים פה בחלק מהדברים.

רויטל סויד: מספיק, בואו נתקדם.

גור בליי: פה צריך להתאים את זה לפי העילות שייקבעו.

גור בליי: אני חושב שזה מדבר בעד עצמו.

גור בליי: אתם רוצים להוסיף עוד משהו?

גור בליי: לא.

גור בליי: סעיף 8 – פה באים הסעיפים הפרוצדוראליים של החיסיון והערעור – שחוץ מדברים קלים התאמנו אותם לחוק הסמכויות, במובן הזה שינינו את הנוסח בכחול בהסכמה עם נציגי הממשלה, כדי להתאים את זה ככל הניתן לנוסח שעבר בחוק הסמכויות, הסמכויות למניעת ביצוע עבירות באינטרנט.

גור בליי: הסעיפים האלה לדעתי ממש זהים לחוק הסמכויות.

יהונתן קלינגר: אפשר להעיר על סעיף 7?

יהונתן קלינגר: כיוון שהחוק הה התחיל, באמת, כחוק של טרור, אז בנושא של טרור, קבלת ראיות לא קבילות זה דבר הגיוני, אבל בעבירות של פגיעה בפרטיות ופרסומים אחרים לא נראה לי שניתן לאפשר הליך כזה שפוגם בחופש ביטוי של אדם על סמך רעיות שהושגו תוך כדי עבירה, תוך כדי פגיעה בפרטיות, ראיות שאין תיעוד של כל הקבלה שלהן.

יהונתן קלינגר: כלומר, בקשות של ביטחון המדינה – אני מבין את הראיות הלא קבילות במשפט.

יהונתן קלינגר: בכל עניין אחר אנחנו צריכים להיות כבולים לדיני הראיות.

גור בליי: רק תיקון קטן ב-8 כן עשינו שינויים מסוימים מול חוק הסמכויות.

גור בליי: זה דומה בהרבה היבטים אבל נעשו שינויים.

גור בליי: שלא תוטעו בדבר הזה.

גור בליי: יש פה שינוי יחסית לנוסח שלפניכם.

גור בליי: אנחנו מוחקים את מה שבא לאחר מכן, את הטעמים אשר עומדים בבסיס הבקשה, ולכן – "ככל שהדבר מתבקש בנסיבות העניין".

תהילה שוורץ אלטשולר: אבל המשיבים פה זה הפלטפורמה או מי - - -

גור בליי: זה יכול להיות גם כותב התוכן – גם וגם.

גור בליי: זה מוגדר בסעיף 3(א)- אם זה ספק שירות אינטרנטי זה הוא.

גור בליי: אם זו פלטפורמה כמו פייסבוק או גוגל – זה הם, וגם מי שכתב את התוכן עצמו.

תהילה שוורץ אלטשולר: והמשיב בבקשה.

גור בליי: הלאה:

תהילה שוורץ אלטשולר: מה זה "אינטרס ציבורי חשוב".

איה גורצקי: זה קשור לפקודת הראיות.

איה גורצקי: אינטרס ציבורי חשוב זה עילה לחיסיון.

איה גורצקי: זו מילה נרדפת.

קריאה: תפנו את זה לפקודת הראיות.

גור בליי: לא, אנחנו התאמנו את זה לחוק הסמכויות ולא רצינו - - - אני ממשיך בקריאה: אז פה, כל הסעיפים הקטנים עכשיו שקראתי – חוץ מ-(א) בעצם חוזרים על הסדר החיסיון.

יהונתן קלינגר: אני לא רואה פה סעיף, יכול להיות שזה כן הזכות ערעור – אבל אני לא רואה פה סעיף שמאפשר לערער על ההחלטה שכן לקבל חומר חסוי.

יהונתן קלינגר: אם התובע רשאי לערער –מה עם המשיב?

איה גורצקי: זה לא קיים.

איה גורצקי: גם בפרוצדורות אחרות, בחוקים אחרים – זה לא קיים.

איה גורצקי: הפרוצדורה שנלקחה היא דומה לחוק סמכויות, יא דומה לפרוצדורה בחוק הכניסה לישראל.

איה גורצקי: זה לא קיים.

יהונתן קלינגר: אני לא מבין מדוע בית משפט שמקבל החלטה על חומר חסוי – אין זכות ערעור על זה.

איה גורצקי: זה בלתי אפשרי.

איה גורצקי: אתה מנסה לתת תשובה - - אתם רוצים גם להקשיב לתשובות או שאתם רק רוצים לומר מה שיש לכם לומר?

איה גורצקי: אני אשב ואשתוק.

איה גורצקי: יש הבדל עצום - - -

קריאה: - - -

איה גורצקי: לא, זה בדיוק הפוך.

איה גורצקי: שאלתם שאלה, אנחנו מנסים להשיב תשובה, אבל כל הזמן נכנסים לדברים שלכם משום שאתם לא מפסיקים לדבר.

תהילה שוורץ אלטשולר: יש לי הרבה כבוד לכולכם, זה לא קשור.

איה גורצקי: יש הבדל מאוד גדול בין סיטואציה שבה בית המשפט מחליט שלא לאפשר להסתמך על חומר, החומר הזה הוא חומר רגיש.

איה גורצקי: תחשבו על סיטואציות שבהן מדובר על מידעים מודיעיניים מאוד רגישים, מידעים שככלל אנחנו לא יכולים לחשוף אותם לצד שכנגד.

איה גורצקי: בואו נחשוב מי הצד שעומד מולנו, בוודאי כשמדובר בביטחון המדינה אבל גם כשמדובר באינטרס ציבורי חשוב אחר.

איה גורצקי: המידע הזה הוא מידע שאף פעם לא נמסר לצד השני, אלא במצבים שבהם יש מה שאנחנו קוראים בהליך הפלילי – פגיעה בהגנת נאשם, ואז ברור שהאינטרס שלו גובר.

איה גורצקי: לכן בית המשפט חייב להיחשף לדברים האלה במעמד צד אחד, חייב להיחשף למידע הזה ולקבל לגביו הסברים, אבל אני לעולם לא אוכל לתת את המידע הזה לצד השני.

איה גורצקי: זאת הסיבה שאנחנו משתמשים בראיות חסויות.

איה גורצקי: אנחנו נמצאים בשלב מאוד ראשוני.

איה גורצקי: אולי בלי חקירה פלילית, אולי תחילתה של חקירה פלילית, אבל בוודאי שלא יהיו לנו ראיות קבילות בשלב הזה.

איה גורצקי: זה מה שיש לנו להציג – מידעים, הלשנות למיניהן.

איה גורצקי: זו הסיבה שנבחר מודל כזה, מודל מאוד מאוד ספציפי.

איה גורצקי: המודל הזה זהה לחוק סמכויות.

איה גורצקי: לא שינינו שום דבר.

גור בליי: ממילא בערעור על הצו עצמו – אם מי שהצו נגדו, כחלק מהערעור הוא יכול להעלות טענות בנושא חיסיון.

גור בליי: אז בהיבט הזה זה נותן עכשיו את המענה לשאלה שהיתה פה.

גור בליי: חלק מהערעור אתה יכול להגיד- אני מבקש שהחומר הזה הוא בעייתי, ולכן אני חושב שבהיבט הזה.

יהונתן קלינגר: אבל באותו היבט זה חל גם על קבלת הבקשה וכאן אני לא רואה סיבה להכניס - - -

גור בליי: הסיבה היא כי אין סימטריה בהקשר הזה.

גור בליי: הוא יכול לערער על זה כחלק מהערעור הכללי.

גור בליי: פה ההסדר הוא ספציפי כדי שבאותו זמן החומר לא יועבר, החומר החסוי לא יועבר בזמן הזה.

גור בליי: לכן אתה צריך בהקשר הזה לתפור מענה ספציפי לסיטואציה הספציפית הזאת.

גור בליי: בהיבט הערעורי מבחינה אדברסרבית זה קיים ממילא כחלק מהערעור הכללי, אני לא חושב שיש פה בעיה.

אבנר פינצ'וק: - - -

יהונתן קלינגר: אז במצב כזה - - -

ניסן סלומינסקי: לא, לא.

ניסן סלומינסקי: יהונתן.

ניסן סלומינסקי: ביקשתי.

גור בליי: סמכות שיפוט - זה בעצם מכיל את כללי הסמכות המקומית שיש בחוק המעצרים.

גור בליי: אני רק רוצה לומר על הסעיף של הדיווח שמה שהתווסף או המוצהר זה בעצם החובה לדווח על מה שעלה בישיבות הקודמות, על מה שנקרא הפניות הוולונטריות.

גור בליי: פה, בהקשר הזה חשוב מאוד להדגיש - - - אני צריך להפסיק.

גור בליי: אני רק אגיד משפט אחד, שהכוונה היא להחיל את זה על כל רשויות המדינה, זה לא רק על משרד המשפטים.

גור בליי: כל פנייה, בין אם זה הנהלת בתי המשפט, בין אם זה המשטרה, בין אם זה משרד המשפטים – צריכה להיות חלק מהדיווח הזה.

ניסן סלומינסקי: אני נאלץ לנעול את הישיבה.

ניסן סלומינסקי: השעה היא 16:00 ולפי הוראות יושב-ראש הכנסת אסור לי להמשיך, כי עכשיו נפתחת ישיבת המליאה.

ניסן סלומינסקי: אני אחשוב, אתייעץ איך אני ממשיך עם הנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: שמענו את דברי המומחים, נראה מה לאמץ ומה לא.

ניסן סלומינסקי: יש לנו עוד סעי אחד שצריך להסביר אותו.

ניסן סלומינסקי: אנחנו נבדוק אם אנחנו מסוגלים עוד פעם במושב הזה להקצות עוד זמן, לגמור ולהצביע על זה, או לא.

ניסן סלומינסקי: אבדוק ואתן לכם תשובה.

ניסן סלומינסקי: ישיבה זו נעולה.