ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 641, 2018-06-19 14:30

ניסן סלומינסקי: צהרים טובים לחבריי חברי הכנסת, לאנשי הממלכה לסוגיהם, גם למשטרה, ואחר כך לכל הגופים המצטרפים, למי שיהיה – אני מקווה – בעתיד ראש העיר בכרמיאל, נציגי לוד.

ניסן סלומינסקי: צהרים טובים גם לכל המצטרפים אלינו.

ניסן סלומינסקי: מאחר שלא כולם מכירים את נהלי הוועדה הזו, נהלים קצת משונים, אז הנהלים של הוועדה הזו הם שדברי חכמים בנחת נשמעים, ולכן מי שמדבר – הוא מדבר ואך ורק הוא והאחרים שומעים.

ניסן סלומינסקי: גם אם מישהו מרגיש שהוא עומד להתפוצץ, שירשום, אחר כך תהיה לו זכות דיבור והוא יוכל לדבר.

ניסן סלומינסקי: מי שמדבר – רק לאחר שהוא קיבל זכות דיבור, ומעבר לחברי הכנסת, מי שירצה לדבר – שיירשם פה.

ניסן סלומינסקי: אתה לא צריך להירשם, אתה חבר כנסת.

ניסן סלומינסקי: זה בסדר, חברי הכנסת ידברו אני מניח, לא בטוח אם מוטי ירצה לדבר.

אורי מקלב: המציעים - - -

רוברט אילטוב: להפך, אנחנו רוצים שתדבר, כי הגענו אתכם להסכמות ובסוף קרה מה שקרה.

מרדכי יוגב: חבר הכנסת מקלב, אני יודע שאני לא יכול לקחת עשירי למניין מחברי הכנסת הערבים, אני צריך אותך.

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה לפנות למשטרה, יש כאן לחץ גדול, ואני חושב שאתם אשמים בזה – לא חברי הכנסת שהגישו את הצעת החוק, כי האמת היא שאני גם התפלאתי, כי אני חושב שהצעת החוק שלהם מיותרת.

ניסן סלומינסקי: יש בידיכם את כל הכלים.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, אתם יודעים איזה נזק נגרם לתושבים שגרים באזור – יהודים כערבים, לא משנה.

ניסן סלומינסקי: למה אתם לא עובדים?

ניסן סלומינסקי: למה אתם לא עושים?

ניסן סלומינסקי: אם הייתם עושים, היינו חוסכים את כל הכינוס הזה, למרות שאני שמח לפגוש אנשים.

רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, אני מאוד מצטער, אנחנו חיכינו לישיבה הזאת לא כדי שתשאל את המשטרה אחרי שנה וחצי למה הם לא עושים.

ניסן סלומינסקי: אני אתן לך גם לשאול את השאלה שאתה רוצה.

רוברט אילטוב: אני קודם כל רוצה לדעת למה אתה לא רוצה את הישיבה, זאת השאלה.

ניסן סלומינסקי: כיושב ראש מותר לי לשאול מה שאני רוצה, ואחר כך יש לך זכות דיבור.

רוברט אילטוב: גם לנו מותר לשאול.

רוברט אילטוב: יש פה תקנות של עבודת הכנסת.

רוברט אילטוב: לא יכול להיות שאתה תוקע את החוק בצורה כזאת, ואחר כך שואל את המשטרה למה היא לא עובדת.

ניסן סלומינסקי: תהיה לך זכות הדיבור לשאול ולעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: המשטרה לא תלויה בכינוס של הוועדה שלי או לא, יש לה כל הכלים לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: עידן, אני מקווה שבמהלך הישיבה אתה תסביר לנו או תודיע לנו שאתם הולכים לעשות, כי אני לא מצליח להבין.

ניסן סלומינסקי: שמעת, אני רב עם חברים שלי על דבר שהיינו יכולים למנוע, אם הייתם מממשים ומבצעים אותו, ויש לכם כל הכלים לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: הנזקים הם נזקים, ואתם יודעים את זה.

ניסן סלומינסקי: מאחר והצעת החוק של שניכם, אלה שתי הצעות חוק, אני אתן לכם להציג את זה ואחר כך גור יאמר את דברו, ואחר כך אתן לשאר חברי הכנסת לומר את דבריכם.

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

מרדכי יוגב: כבוד היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת וחברי הוועדה, בין הצרכים הבסיסיים של האדם זו השינה, כמו השתייה וכמו המזון, וכשם שהוא לא יכול להחזיק מעמד יומיים בלי זה, הוא לא יכול להחזיק מעמד גם יומיים בלי זה.

מרדכי יוגב: ההזעק הזה של ההפרעה לשנתו של האדם, בעיקר בשעות המנוחה, בין 12:00 לשבע בבוקר, בחוק - - -

ג'מאל זחאלקה: אנחנו מחרימים את הישיבה הזאת, כי זו ישיבה של הצגה גזענית.

רוברט אילטוב: אם אתה מחרים, אז אל תגיע.

ניסן סלומינסקי: רוברט, תן לו, הוא בא להצטלם.

ג'מאל זחאלקה: אין לכנסת זכות לדון בדבר הזה.

ג'מאל זחאלקה: 1,000 שנה היה מואזין, ואתם בכלל מתנחלים שעוברים על החוק הבין-לאומי, אתם עבריינים.

ג'מאל זחאלקה: אתם מפריעים לחיים, מפריעים לאנשים לחיות, אז אתה מדבר על שינה?

ג'מאל זחאלקה: אתם גורמים למוות, אתם זורעים מוות.

מרדכי יוגב: לך לסוריה אדוני, שם זה הפרלמנט שלך, בסוריה.

ג'מאל זחאלקה: כל אחד יחזור למקום שלו.

מרדכי יוגב: מחבל, טרוריסט.

רוברט אילטוב: מה עוד צריך מערכת כריזה?

ניסן סלומינסקי: הוא לא צריך.

ג'מאל זחאלקה: אני מכבד את הבת שלך, תכבד את הבת שלי.

מרדכי יוגב: אני מכבד את הדת האסלאמית יותר משאתה מכבד אותה.

ניסן סלומינסקי: למה אתה מחזיק אותו פה?

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

מרדכי יוגב: אני מכבד את המתפללים באשר הם.

מרדכי יוגב: זה אותו אלוהים וכולנו מתפללים אליו, אבל לא על חשבון השכן שישן.

ג'מאל זחאלקה: אני בז לך.

מרדכי יוגב: אני לא בז לך, אני פשוט חושב שמקומך בכלא, כי אתה אלים, אתה לא מוכן לדיון.

ניסן סלומינסקי: זחאלקה, עשית את ההצגה, גמרת את ההצגה.

מרדכי יוגב: זחאלקה, לך לסוריה, זה מקומך – הפרלמנט של אסד.

ג'מאל זחאלקה: תכבד את האישה, תכבד את הזר, תכבד את החוק.

מרדכי יוגב: בעולם היהודי מכבדים את האישה הרבה יותר מאשר בעולם המוסלמי, זה לפחות בטוח.

ניסן סלומינסקי: עזוב מוטי, למה אתה מחזיק אותו?

ניסן סלומינסקי: תודה רבה.

מרדכי יוגב: למה מחזיק אותו?

מרדכי יוגב: כי את האמת צריך לומר.

ניסן סלומינסקי: עזוב, בסדר, עשה את ההצגה, נכנס לפני התקשורת.

מרדכי יוגב: תודה להם שהם החרימו את הישיבה, באמת תודה.

ניסן סלומינסקי: לא יודע, אולי אחרים יגיעו.

מרדכי יוגב: אמרתי שבין הצרכים הבסיסיים של האדם, כמו השתייה וכמו האכילה, כך גם השינה, זה צורך בסיסי של האדם.

מרדכי יוגב: העבודה לאלוהים – אנחנו מאוד מכבדים אותה.

מרדכי יוגב: אני איש מאמין, יושבים פה עוד אנשים מאמינים, גם המוסלמים מאמינים, גם הנוצרים מאמינים.

מרדכי יוגב: אין מושג של לעבוד את האלוהים על חשבון השינה של הזולת.

מרדכי יוגב: יש אפילו מושג ביהדות שאומר שגזל שינה, אי אפשר להשיב.

מרדכי יוגב: גנבת כסף, גזלת, אתה יכול להשיב כסף.

מרדכי יוגב: גזלת שינה, אתה לא יכול להשיב.

מרדכי יוגב: את התלונות קיבלנו מזה כחמש שנים וחצי מאנשים ממקומות רבים, והמעניין היה שקיבלנו אותם גם ממורים ערביים.

מרדכי יוגב: הדוגמאות שקיבלנו מבית חנינא או באר שבע ודוגמאות מנהג ערבי של מערבל בטון מכפר קאסם, שאמר לי: אני מסכן את חיי על ההגה, אני חוזר ממשמרת ב-12:00 בלילה עם מערבל בטון, אני חייב לישון שש-שבע שעות ובשלוש וחצי, ארבע לפנות בוקר, אני כבר מתעורר מהמסגד שלידי ואחר כך נוהג בסיכון.

מרדכי יוגב: כך גם תלמידים אינם מרוכזים בשיעוריהם.

מרדכי יוגב: כך גם מורים נאלצים לקום מוקדם יותר.

מרדכי יוגב: אין סיבה ואין עילה לזה.

מרדכי יוגב: לפני 100 שנה לא היה רמקול, והיום במאה ה-21, יש אפליקציות ושעון מעורר.

מרדכי יוגב: אני גם קם מוקדם, קם עם שעון מעורר, משתדל שלא יעירו אפילו את אשתי, לא רק את כל השכונה.

מרדכי יוגב: מה גם שבעת האחרונה במקומות מסוימים, ואת זה תשמע פה מכלי ראשון מאנשים, הופנו רמקולים במכוון ובדציבלים גבוהים.

מרדכי יוגב: החוק למניעת מפגעים של שנת 1961, תשכ"א פסק – ואני מסכים עם דבריך בפתיחת הישיבה, אדוני היושב ראש, שבתוכו גם סעיפי הרעש, שבשעות המנוחה שבין 12:00 לשש בבוקר, וזה אחר כך הורחב לשבע, ובין שתיים לארבע לא יהיו רעשים.

מרדכי יוגב: אני זוכר אותנו מתרוצצים בגנים הציבוריים בין שתיים לארבע ומסבירים לנו שבין שתיים לארבע צריך לשמור על שקט.

מרדכי יוגב: לשם חתרנו, משום שהדבר לא נאכף.

מרדכי יוגב: בקשותיהם של הציבור: תנו לנו את האפשרות לישון בשעות המנוחה.

מרדכי יוגב: זו כל הבקשה, היא בקשה פשוטה, היא לא באה להתנגח בשום דת.

מרדכי יוגב: להפך, אני מעריך את האנשים המאמינים, אוהב את המאמינים, גם את המוסלמים, גם את הערבים.

מרדכי יוגב: אין בלבי שום שנאה, בוודאי לא אלימות לשום אדם בעולם, אלא לאפשר את המנוחה לכל אדם באשר הוא ופה במדינת ישראל.

מרדכי יוגב: אני רוצה רק להזכיר דבר נוסף, מדינות מתוקנות רבות באירופה וכנ"ל בעת האחרונה לפני כשנה שמענו במצרים שסיסי החליט שאת המואזנים ישקיטו בלילה והם לא יהיו.

מרדכי יוגב: כך גם בסין, כך גם בשוויץ, כך גם בהולנד.

מרדכי יוגב: שמעתם טורקיה?

מרדכי יוגב: לא בטוח, באחרים ראיתי בצורה בדוקה.

מרדכי יוגב: אין סיבה שבמדינת ישראל הדבר לא יהיה.

מרדכי יוגב: הוא לא לאומני, הוא לא בא להתנגד לדת.

מרדכי יוגב: המואזין נקרא בכל יתר שעות היום בדציבל כזה או בדציבל אחר, אבל יש לאפשר את שעות המנוחה לאלה שחפצים בכך בשעות המנוחה, זו מטרת החוק, זו ולא אחרת.

ניסן סלומינסקי: תודה לך.

ניסן סלומינסקי: רוברט, מציע החוק השני.

רוברט אילטוב: אני מתקן, מציע החוק הראשון, גם בקדנציה הקודמת וגם בקדנציה הזאת.

רוברט אילטוב: קודם כל, אני רוצה להתייחס למה שאמרתי בתחילת דבריי.

רוברט אילטוב: הצעת החוק הזאת עברה את ועדת השרים.

רוברט אילטוב: הגענו להסכמות עם המפלגות החרדיות.

רוברט אילטוב: אנחנו קיבלנו את עמדת ועדת השרים לדבר גם עם השרים האמונים על כך, גלעד ארדן ואלקין.

רוברט אילטוב: אכן דיברנו איתם ושוחחנו איתם והגענו להסכמות, כולל איתם.

רוברט אילטוב: אנחנו היוזמים של שני החוקים ביצענו את כל המטלות שוועדות שרים הטילה עלינו או ביקשה מאתנו שנעשה על מנת שהצעת החוק תתקדם.

רוברט אילטוב: יש מאות אלפי אזרחים שחיים בסמוך לאותם המקומות, שיש בהם מערכות כריזה, והם משעות הבוקר לא יכולים לישון.

רוברט אילטוב: מנסים להעביר את הצעת החוק הזאת לפסים שזה נגד הדת או בעד הדת, בעד דת כזאת או נגד אחרת.

רוברט אילטוב: הדבר הזה קודם כל פסול ביסודו והוא איננו נכון.

רוברט אילטוב: צריך להדגיש, שבהרבה מאוד מדינות, כולל מדינות אסלאמיות, יש הסדרה של הסוגיה הזאת.

רוברט אילטוב: אנחנו לא מפריעים ולא רוצים להפריע לאף אחד להתפלל.

רוברט אילטוב: אנחנו בעד שאנשים יתפללו – אנחנו נגד שאנשים שמתפללים יפריעו לאנשים אחרים, אם זה להתפלל, אם זה לישון או לעסוק בעיסוקים שלהם, זה לא רלוונטי.

רוברט אילטוב: עצם זה שאתה מתפלל, לא אומר שחלה עליך החובה להפריע לזולת.

רוברט אילטוב: לכן אנחנו רוצים להסדיר את הסוגיה הזאת.

רוברט אילטוב: אנחנו עברנו כברת דרך, כשאמרו לנו: אנחנו רוצים להסדיר את זה, אפשר לעשות את זה באופן וולונטרי.

רוברט אילטוב: אני רוצה להגיד לך, שההצעה הזאת נמצאת כבר קדנציה שלישית בדיונים בכנסת.

רוברט אילטוב: קדנציה שלישית זה לא חודש, זה לא חודשיים, זה לא שלושה וזה לא שנה וזה לא שנתיים.

רוברט אילטוב: בשלוש קדנציות הצעת החוק הזאת נידונה בכנסת בפורומים שונים.

רוברט אילטוב: היה מספיק זמן ויש מספיק זמן גם היום לעשות את זה בצורה וולונטרית, אבל חוץ מלדבר שרוצים לעשות את זה בצורה וולונטרית, אף אחד לא עושה דבר.

רוברט אילטוב: לכן באה הצעת החוק, ואני לא רוצה לשלוח חיצים לא למשטרה ולא למישהו אחר.

רוברט אילטוב: יש פה עניין שאנחנו רוצים שקט ומישהו רוצה את הנוכחות של ולהכריח את האחרים לשמוע אותה.

רוברט אילטוב: אין שום סיבה.

רוברט אילטוב: יש הסדרה גם בצרפת, גם בשוויץ, דרך אגב גם בערב הסעודית יש הסדרה, שזה העולם המוסלמי.

רוברט אילטוב: יש מדינות אסלאם שאסור בכלל לקרוא במואזין.

רוברט אילטוב: צריך להבין שהדבר הזה מוסדר, יש פתרונות טכנולוגיים, אין שום סיבה שמישהו יפריע למישהו לישון.

רוברט אילטוב: עכשיו אני אחזור קצת להתנהלות.

רוברט אילטוב: לא יתכן שאנחנו כמציעי הצעת החוק מבצעים את כל התהליך המוסדר מול כל הגורמים שרוצים לדבר אתנו – שרוצים לדבר אתנו, לא כולם רוצים לדבר, יש כאלה שרוצים להגיד שהם רוצים לדבר, אבל חוץ מהצהרה ולנסות להפריע לא עושים דבר – ובסוף גם כדי לקיים דיון מוקדם על הדיון המוקדם בלי הצבעה אנחנו צריכים לחכות שנה וחצי, לא יתכן דבר כזה.

רוברט אילטוב: אז אם הוועדה המכובדת הזאת עסוקה יותר מדי, תעבירו את זה לוועדת הכנסת ואנחנו נמצא את הדרך או להקים ועדה מיוחדת לדיון בחוק או פורום אחר, אבל לא יכול להיות הצעת החוק – כאשר אנחנו עומדים בכל ההסכמים שלנו כחברי הכנסת מול כל הסיעות וכל אחד חוזר בו מתי שהוא רוצה – הדבר הזה לא קורה לשום הצעת חוק.

רוברט אילטוב: לכן אני מבקש ממך, כבוד היושב ראש, אם לוועדה המכובדת הזאת אין זמן לטפל בסוגיה, תגיד לנו, למציעי החוק: חברים, אין לי זמן לטפל בסוגיה הזאת.

רוברט אילטוב: אנחנו נבקש מוועדת הכנסת להקים ועדה מיוחדת לדיון.

רוברט אילטוב: יש פורמטים שונים שהצעות חוק כאלה ואחרות, גם כשהן מיוחדות ויכול להיות שהצעת החוק הזאת מיוחדת במינה ובעייתית מאוד, למרות שאנחנו חושבים שאנשים פשוטים צריכים לישון בלילה, מה לעשות – דרך אגב, זה מפריע גם לחלק מהמוסלמים שהם לא שומרי דת ומסורת והם רוצים לישון בלילה, וזה לא נותן להם את האפשרות הזאת.

רוברט אילטוב: מדובר על מאות אלפי אנשים, שבמשך שנים לא מקבלים מאתנו פתרונות.

רוברט אילטוב: לכן אני אומר לך, כבוד היושב-ראש, אני מאוד מכבד אותך, אני יודע שהנושא הזה לא פחות חשוב.

רוברט אילטוב: יש פה עוד נושאים קואליציוניים כאלה ואחרים שמנסים לטרפד את הצעת החוק, אבל אני חושב שבסופו של דבר, אנחנו כחברי כנסת – כחברי קואליציה או חברי כנסת – ברמה חברית, לא יכול להיות שהצעת חוק לא נידונה תקופה כזאת ארוכה.

רוברט אילטוב: ואם יש בעיה, לפחות אתה צריך לבוא ולהגיד לנו: חברים, יש בעיה, אני מבחינה קואליציונית לא יכול להתקדם, תעבירו את זה לוועדת הכנסת, אז אני מעביר את זה לוועדת הכנסת – נקבל את זה, אבל אני מבקש ממך להמשיך את הדיון.

רוברט אילטוב: אנחנו הגענו להסכמות מול כל הדרגים שהתבקשנו לפי נוהל פעילות הקואליציה.

רוברט אילטוב: עשינו את הכול, ביצענו את הכול, אז אנחנו מבקשים גם מחברינו להתנהל אתנו בהתאם, בצורה מכובדת, ולא לשים את הצעת החוק במגירה האחרונה מתחת לכל המסמכים.

ניסן סלומינסקי: תודה.

ניסן סלומינסקי: הסדר יהיה שאני אתן לגור לדבר ואחר כך לשאר חברי הכנסת.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להעלות משפחות.

ניסן סלומינסקי: החוק הזה בעיקרון לא עבר אלינו, הוא עבר לוועדה אחרת, ועדת הפנים והגנת הסביבה, וועדת הפנים והגנת הסביבה כנראה לא רצתה לדון בזה או משהו ופנה אלי מוטי, אז אמרתי בוודאי שאני מוכן.

רוברט אילטוב: החוק הזה אצלך עוד מעט שנה.

רוברט אילטוב: אבל אצלך הוא כבר עוד מעט שנה.

ניסן סלומינסקי: אני אמרתי למוטי: בוודאי שאני מוכן, בוודאי שאני מוכן.

ניסן סלומינסקי: אם אתה זוכר, זה גם עלה לסדר-היום של הוועדה, היה לזה תאריך לדיון ואתה גם יודע, אתם הייתם בסוד העניין לפי בקשה של יושב-ראש הקואליציה ועדכנתי אתכם וביקשתי מכם לסגור אתו, אני מוכן בכל רגע לקיים את הדיון, למרות כל העומס.

ניסן סלומינסקי: לא העומס היווה את הבעיה.

ניסן סלומינסקי: בסדר, זה התגלגל איך שהתגלגל, לכן אני רק אומר שוב, אם תרצו להעביר את זה לוועדה אחרת, אין לי שום בעיה, אבל אני אומר שזה לא רלוונטי מהבחינה הזאת שזאת לא הבעיה של העומס, כי למרות כל העומס שלנו, אנחנו מוצאים את הזמן וזה היה על סדר-היום והורדתי את זה בגלל בקשה, דרישה או איך שתקראו לזה, ויידעתי אתכם וביקשתי שתגיעו אתם להסדר אתו כדי שאני כן אוכל לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: בסוף הגיעו להסדר שהגיעו.

ניסן סלומינסקי: אתה רוצה לדבר קצר-קצר כדי ללכת?

ניסן סלומינסקי: במחילה, מה שנקרא, אני מבקש.

אורי מקלב: תודה רבה לך אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: קודם כל, אני צריך להגיד בצורה שקופה, שאני חי כמעט 40 שנה בשכונת קצה בירושלים, בשכונת תפר.

אורי מקלב: שם גידלתי את ילדיי והיום כל נכדיי בשכונה הזאת, כך שאני מכיר את זה מקרוב ויודע את המשמעות.

אורי מקלב: אולי היום זה כבר אחרת, אולי היום כשאני שומע את המואזין, אני יודע שהגיע הזמן ללכת לישון כי תיכף כבר לא יהיה זמן.

אורי מקלב: אני מאמין שהמציעים באו מתוך ידיעה ואולי גם מתוך סבל, שהם יודעים את המשמעות, כך שהסיבה היא סיבה נכונה.

אורי מקלב: אדוני היושב ראש, את הדברים שלנו אמרנו גם קודם במשך כל תקופת החקיקה – השתדלנו יותר בפורומים קואליציוניים ופנימיים יותר; אולי גם פעם, פעמיים גם כאן בוועדה או בוועדה אחרת, אבל לא רצינו לחדד.

אורי מקלב: אבל בעקבות הדברים שנאמרו ביממה האחרונה, אני רואה חובה להגיד אותם גם קצת יותר ברור כדי להסביר עצמנו וכדי שלא יפרשו שאם אנחנו לא מסכימים לחוק, זה בגלל שאנחנו לא מסכימים שיש בעיה או מסיבות אחרות.

אורי מקלב: אולי ממש בקצרה אפרט עכשיו.

אורי מקלב: אני חושב שהבעיה היא מדיניות האכיפה והמדיניות הכללית בעניין.

אורי מקלב: לפני החקיקה, אפשר היה הרבה לעשות כדי לעשות והיה צורך לעשות הרבה.

אורי מקלב: אם היו עושים את זה, אפשר היה גם לצמצם את זה בוודאי, אם לא למנוע את זה לגמרי.

אורי מקלב: אני מדבר גם על פעילות של אכיפה וגם על פעילות של הידברות.

אורי מקלב: הייתי חבר מועצת עיריית ירושלים לא מעט שנים.

אורי מקלב: התופעות האלה גם היו, היו תקופות שהצלחנו בהידברות נכונה עם גורמים מקצועיים שהיו שותפים לדבר הזה, וגם אם ההידברות לא מצליחה, היתה אפשרות אכיפה, גם בחקיקה הקיימת כיום.

אורי מקלב: גם אכיפה שהיא משמעותית, בוודאי יש לה אמירה בעניין הזה.

אורי מקלב: אבל גם אי אפשר להגיד שהיה ניסיון והוא לא עזר, בוודאי שגם את החלק הזה אי אפשר להגיד.

אורי מקלב: אם כך, מה תעזור חקיקה, אם החקיקה היום לא – אנחנו רואים שזאת לא בעיה של חקיקה, זאת בעיה של מדיניות, יכול להיות מקומית, יכול להיות מקצועית, יכול להיות מדיניות ממשלתית בעניין הזה.

רוברט אילטוב: הממשלה תומכת בהצעת החוק.

אורי מקלב: ראש הממשלה לא תומך.

רוברט אילטוב: הממשלה תומכת בהצעת החוק.

רוברט אילטוב: ראש הממשלה הודיע שהוא תומך בחוק.

אורי מקלב: ראש הממשלה לא תומך, הוא הודיע וגם עצר את זה.

רוברט אילטוב: ממש לא נכון.

אורי מקלב: יכול להיות שלא הממשלה, יכול להיות שמשרדים מסוימים עושים את זה, ואתה יודע שגם מדיניות התגובה הביטחונית והמדינית של מדינת ישראל מתחשבת בתופעה ובתוצאה בעקבות מדיניות או מעשה, ומדינת ישראל עושה את זה – גם אם היא חושבת שנכון וצריך לנקוט בתגובה או בפעולה בעקבות אירועים כאלה ואחרים, המדינה לא עושה אותם משיקולים אחרים.

אורי מקלב: וכאן אנחנו מגיעים לנקודה האמיתית.

אורי מקלב: בלי שאני חושב שהמציעים עשו את זה, זה תועל והובל לכיוון של פגיעה ברגשי דת, וזה גורם להתססה חזקה ביותר, מסוכנת ביותר.

מרדכי יוגב: בעיקר בקרב חברי הכנסת המתסיסים, לא בקרב הציבור.

אורי מקלב: אני לא רוצה להאשים מי מתסיס או מי הגורם השני בעקבות החוק.

אורי מקלב: בסופו של דבר, קיימת התססה שהיא בולטת מאוד.

מרדכי יוגב: אז ניכנע להתססה של חברי כנסת אלימים?

מרדכי יוגב: כך ננהל מדיניות?

אורי מקלב: זאת לא סתם התססה ביטחונית, אלא ההתססה הכי מסוכנת, שזאת התססה דתית.

אורי מקלב: זה עלול להוביל להתססה כזאת, שאנחנו צריכים לדעת שכשיש לך הפרעה או פעולה כזאת או אחרת, מנגד מה התוצאה?

אורי מקלב: צריך להתחשב בזה, מה לעשות?

אורי מקלב: צריך איפוק, צריך להתנהל אחרת, צריך לבצע מה שאפשר היום לבצע ועוד דברים.

אורי מקלב: לכן אנחנו לא יכולים לתמוך בהצעת החוק הזו.

מרדכי יוגב: האם זה קשור לדיל הגיוס?

מרדכי יוגב: או השתמטות מגיוס?

אורי מקלב: אני אתייחס לזה.

אורי מקלב: ההתעסקות שלך בדבר הזה הביאה אותי להגיד את הדברים.

ניסן סלומינסקי: מוטי, אני מבקש.

מרדכי יוגב: זו התייחסות לגופו של עניין.

מרדכי יוגב: אמרת שאתה נותן לו הערת ביניים.

ניסן סלומינסקי: אני יודע, זה מה שהוא ביקש.

ניסן סלומינסקי: בסדר, אז הוא לקח את זכות הדיבור, כי הוא צריך ללכת, מה אני אעשה?

אורי מקלב: אני לא לקחתי ממך את זכות הדיבור ולא ממישהו אחר, הייתי פה בזמן ומגיעה לי זכות דיבור.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, הוויכוח הזה – ועוד בתוך קואליציה.

אורי מקלב: בסופו של דבר, אמרתי בתחילת דבריי, חבר הכנסת יוגב, שאני אגיד בגלל התגובות שהיו וגם התגובות שאתה הוצאת.

מרדכי יוגב: הוצאתי דברי אמת, ואתה יודע שאני אומר דברי אמת.

אורי מקלב: האמת לא נמצאת רק בצד הזה.

ניסן סלומינסקי: מוטי, אתה עונה והוא עונה, ומה בסוף יהיה מזה?

אורי מקלב: בסופו של דבר, גם אם תחוקק חוק, לא רק שאי אפשר יהיה לעשות את זה, אלא זה יפגע רק בבתי תפילה אחרים, זה יפגע דווקא במגזר היהודי, ואז אנחנו נראה אכיפה כפי שקורית בסליחות, בשמחות בית השואבה, בהקפות שניות, בעצרות חיזוק ובתפילת ותיקין.

אורי מקלב: אז נראה אכיפה שלא נראה במקום אחר.

רוברט אילטוב: למה?

רוברט אילטוב: אתה משתמש במערכות כריזה?

רוברט אילטוב: נו באמת, אתה משווה את מה שאתה עושה למערכות כריזה?

אורי מקלב: כן, בהווי הדתי של החגים ובעצרות משתמשים במערכות הגברה.

אורי מקלב: מה לעשות, יש מערכות הגברה ויש שימוש במערכות הגברה.

רוברט אילטוב: יש משמעת קואליציונית.

רוברט אילטוב: שלא תהיה קואליציה, לא יעזור.

רוברט אילטוב: לא יכול להיות שאנחנו מגיעים איתם להסכמות על הנושאים הדתיים, אנחנו מוציאים את הסוגיות הדתיות מחוץ למשחק, ועכשיו מחזירים את הכול.

אורי מקלב: זה לא מוציא, זה כולל.

רוברט אילטוב: אנחנו גם נדע לחזור מההסכמים, אין שום בעיה.

מרדכי יוגב: אנחנו באנו מנימוקים חברתיים ענייניים.

רוברט אילטוב: אם בערב הסעודית יכולים להסדיר את זה, לא צריך לפחד מהדבר הזה.

אורי מקלב: אני לא האשמתי אתכם שיש לכם מטרות אחרות, אבל אמרתי שההשלכות יהיו ברורות גם על דברים אחרים.

מרדכי יוגב: נתת עוד משמעות למילה חרדים.

מרדכי יוגב: אנחנו לא חרדים מהסתות של חברי כנסת ערבים אלימים.

ניסן סלומינסקי: מוטי, מה תרוויחו?

ניסן סלומינסקי: שתתווכחו עכשיו ביניכם כל הזמן ותיגמר הישיבה?

מרדכי יוגב: לא, אבל יש גם גבול לזמן.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להתקדם, זה רק מושך את הזמן.

אורי מקלב: אני מבין שערך הלימוד, חשיבות לימוד התורה והאהבה הגדולה ללומדי התורה מתפוגגים ומתרסקים כשזה מגיע לחוק המואזין.

ניסן סלומינסקי: אורי, למה?

ניסן סלומינסקי: למה?

מרדכי יוגב: סליחה חבר הכנסת מקלב, אהבת התורה שלי קשורה לביטוי שאין מי שפטור מלימוד תורה בעם ישראל, אין מי שפטור.

מרדכי יוגב: אתה יודע שאני הייתי חבר כנסת שנלחם נגד חוק - - -

אורי מקלב: ---בשקר ובעלילה –

מרדכי יוגב: הצהיר על זה חבר הכנסת גפני, לא אני אמרתי את זה.

אורי מקלב: ---כפי שאתה אמרת את האמת, הרי אתה יודע שההסתכלות שלנו על החקיקה הזו ---

ניסן סלומינסקי: מוטי ואורי, מה אתם שניכם עושים - --

אורי מקלב: אני ברשות דיבור, מה אורי?

אורי מקלב: תן לי לסיים ולהגיד את הדברים.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה להגיד שזה משפט לא מכובד להגיד שאין למוטי אהבה לתורה.

אורי מקלב: ערך לימוד התורה מתפוגג ומתרסק.

ניסן סלומינסקי: זה לא מכובד.

מרדכי יוגב: מה עם גזל השינה?

מרדכי יוגב: אתה רואה את עצמך כאדם דתי, מה עם גזל השינה?

מרדכי יוגב: מה אם החוק בא להציל אדם בישראל?

אורי מקלב: לבוא ולהעליל דברים ולהגיד שיש דיל, כשאתה יודע שעוד לפני שהחוק היה קיים, לכל אורך התקופה – ואתה יודע את האמת, ואתה אומר רק אמת – אנחנו לא הסכמנו להצעת החוק.

אורי מקלב: איך אתה יכול להגיד שכיום יש הסכם בינינו?

אורי מקלב: הרי אתה יודע את האמת, שלאורך כל הדיונים שהיינו – ואתה בוודאי יודע את זה, זה לא שאני בא להגיד את זה עכשיו ברגע האחרון.

רוברט אילטוב: אבל הגענו להסכמות ואתם הבטחתם.

אורי מקלב: על מה שהגענו להסכמות – הגענו להסכמות.

רוברט אילטוב: אז לבוא ולהגיד שאתה מתנגד, כשיש הסכמות אתנו, זה לא בסדר.

ניסן סלומינסקי: כמו שאמרתי, גור ואחר כך נמשיך עם חברי הכנסת.

גור בליי: אנחנו הנחנו גם בפני חברי הוועדה מסמך הכנה קצר, שמתייחס לנקודות האלה, אז אני ממש לא אאריך בדברים.

גור בליי: אנחנו גם סקרנו את הרקע המשפטי הרלוונטי, ודווקא נוכח הרקע הזה, העלינו שתי נקודות עיקריות לדיון.

גור בליי: הנקודה האחת שכבר עלתה פה, אני חושב בדיון בין חברי הכנסת, היא קודם כל האם יש צורך בהוספת האיסורים שנכללים בנוסח הצעות החוק, נוכח קיומם של האיסורים שקיימים היום מכוח החוק למניעת מפגעים והתקנות שהוצאו.

גור בליי: אלה תקנות למניעת מפגעים (רעש בלתי סביר) ותקנות למניעת מפגעים (מניעת רעש).

גור בליי: בין היתר, בתקנות מניעת רעש יש תקנה שמגבילה את היכולת לעשות שימוש ברמקולים, מגבירי כוח, מכשירי קול וכן הלאה בדיוק בשעות הלילה, בין 23:00 לשבע בבוקר.

גור בליי: בהקשר הזה, עולה השאלה – אם יש כבר היום תקנה, השאלה היא יותר שאלה של אכיפה, מדיניות אכיפה.

גור בליי: ממה שנמסר לנו, גם יש ניסיונות במקומות מסוימים לקדם פתרונות בהסכמה עם היישובים השונים.

גור בליי: השאלה העולה בהקשר הזה היא האם יש צורך בחקיקה, והאם השאלה היא לא שאלה של ניסיון או לפתור דברים בהסכמה.

גור בליי: אנחנו מבינים שמנסים היום – או לעשות שימוש בכלי האכיפה הקיימים, מבלי שיש צורך לחוקק חקיקה נוספת בדבר הזה.

גור בליי: זאת הנקודה הראשונה, שאני מניח שנציגי הממשלה יתייחסו אליה.

גור בליי: הנקודה השנייה שגם קשורה בדבר הזה – בכל זאת יש לנו פה סיטואציה שבה נוכח העובדה שיש חקיקה קיימת, בעצם החקיקה המוצעת מבקשת דווקא להחמיר עם רעשים שיוצאים מבתי תפילה.

גור בליי: אני חושב שבהקשר הזה יש פה בעיה, יש קושי חוקתי, כי בדרך כלל, דווקא כאשר אנחנו עוסקים בסיטואציה של חופש דת, אם כבר אנחנו עושים הקלות מסוימות מנורמות כלליות כדי להתחשב בחופש הדת, אז להחמיר כך שדווקא רעש מסוים יקבל קנס X אם זה מדיסקוטק, וקנס יותר חמור אם הוא מבית תפילה – אני חושב שיש בכך קושי.

רוברט אילטוב: סליחה גור, עם כל הכבוד, אנחנו לא משווים את זה לדיסקוטק.

גור בליי: לא משווים שום דבר, אני רק אומר שאם יש נורמה כללית מסוימת שיכולה לתת מענה, השאלה היא אם צריך נורמה יותר מחמירה דווקא שתעסוק בבתי תפילה.

מרדכי יוגב: זו היתה בקשת השרים.

מרדכי יוגב: השר לביטחון פנים, זו היתה בקשתו במסגרת התהליך שנתבקשנו לעבור אותו, כדי שיימצאו כלים לאכיפה.

מרדכי יוגב: מבחינתי, תחיל את זה על כל - - -

ניסן סלומינסקי: מוטי, לצערי ולשמחתי, הייעוץ המשפטי לא כפוף לא לשרים וגם לא לי, אז תן לו להגיד את זה, זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: אחרי שהוא יסיים, אני אתן לך.

גור בליי: רק אני רוצה להשלים, שנוכח העובדה שאנחנו עוסקים פה באמת בהקשרים של חופש דת וגם בשאלות של שוויון בין בתי תפילה לבין גורמי רעש פוטנציאליים אחרים, בוודאי שגם במישורים שהם מה שנקרא מידתיות, אחת השאלות היא האם הכלים הנתונים לא מספיקים.

גור בליי: לפעמים יש סיטואציה שאומרים: הכלי לא מספיק, אני צריך להחמיר.

גור בליי: אבל עד כמה שאנחנו מבינים, כמעט לא נעשו ניסיונות לאכוף עם הכלים הקיימים; לכן הרבה יותר קשה לבוא ולומר: תשמעו, הכלי הזה לא מספיק, אני צריך להחמיר, כי קודם כל כשאתה בא לפגוע בזכות, אתה אומר שאם הכלי הזה לא מספיק, אני צריך להרחיק יותר מכיוון שעד כמה שאנחנו מבינים, בכלים הקיימים לא נעשה שימוש, משמעותי לפחות, ברמה של אכיפה, כל זמן שלא ממצים את הכיוון הזה, קשה להצדיק החמרה דווקא בהקשר של בתי תפילה.

ניסן סלומינסקי: אתה אומר שיכול להיות שאת הקנס הזה צריכים להטיל על המשטרה, שהיא לא עושה את מה שהיא צריכה לעשות.

גור בליי: את זה אני לא אמרתי.

גור בליי: השאלה היא באמת שאלה במישור של הרשות המבצעת ואופן היישום של החוקים הקיימים, כן.

רוברט אילטוב: בסוגיה של חוקתי או לא חוקתי ובהקשרים של חופש הדת ושל חופש הביטוי, אני לא חושב שצרפת, גרמניה או אוסטריה, יש להן פחות חופש דת או שהן פחות ליברליות ממדינת ישראל, ושם יש הסדרה.

רוברט אילטוב: לכן לבוא ולהגיד שזה לא חוקתי וזאת פגיעה בחופש הדת, זה פשוט להטעות את הציבור.

רוברט אילטוב: אני מצטער מאוד להגיד לך את זה, משפטית זה לא נכון, עובדתית זה לא נכון, וכל מדינה יכולה להסדיר את הסוגיה הזאת.

רוברט אילטוב: עוד פעם, אנחנו לא מדברים על חופש הדת, אנחנו לא מפריעים לאף אחד להתפלל.

רוברט אילטוב: גם ליהודים יש זמני תפילה, והם יודעים מתי צריך לבוא להתפלל, ואם לא, יש ווטסאפים ויש אינטרנט ומה שאתה רוצה ואפשר להבהב באורות.

רוברט אילטוב: זה לא מפריע, אפשר לעשות את זה בלי הפרעה.

רוברט אילטוב: אנחנו לא מחפשים לא לאפשר לאנשים להתפלל, והדבר הזה שאתם עושים חמור מאוד.

רוברט אילטוב: אנחנו רוצים שאנשים יתפללו, אין לנו שום בעיה שאנשים יתפללו.

רוברט אילטוב: אנחנו לא רוצים שהם יפריעו לאנשים לישון.

רוברט אילטוב: לכן הסוגיה של חוקתיות וחופש הביטוי היא הטעיית הציבור.

רוברט אילטוב: אנחנו לא מפריעים לאף אחד להתפלל, פשוט לא מפריעים.

רוברט אילטוב: יש דרכים בעולם המוסלמי בין היתר של הסדרה של זמני קריאת המואזין, כי כל מואזין קורא מתי שהוא רוצה, וזה יכול להימשך חצי שעה, 40 דקות שכל מואזין בעיר גדולה קורא מתי שהוא רוצה.

רוברט אילטוב: את זה לא צריך להסדיר?

רוברט אילטוב: מה זה קשור למשטרה?

רוברט אילטוב: לכן אני רוצה להסביר שזה קצת יותר רחב ממה שאתם מנסים להראות.

רוברט אילטוב: הבעיה של ההפרעה הזאת צריכה להיות מוסדרת.

רוברט אילטוב: אנחנו לא רוצים שהם יפסיקו להתפלל.

רוברט אילטוב: ההפך הוא הנכון, שיתפללו, ושיתפללו בזמנים שהם רוצים להתפלל, אבל זה לא אומר שהם צריכים להפריע, מה זה קשור לחוקתיות ולחופש הדת?

ניסן סלומינסקי: חבריי חברי הכנסת, עכשיו יש שתי אפשרויות – או שאתם תמשיכו את הדיבור ואחר כך נשמע את התגובה של המערכת, או שקודם ניתן למערכת ואחר כך אתם תוכלו להגיב.

יעל גרמן: אני מעדיפה שאנחנו נדבר.

רויטל סויד: כן, אנחנו רוצים לדבר, אנחנו גם צריכים ללכת.

רויטל סויד: נשמע את המשטרה ואחר כך חברי הכנסת.

עידן כץ: ככלל, המשטרה אוכפת את העבירה כעבירה של איכות חיים.

עידן כץ: מתייחסים למי שעובר על העבירה הזאת כאל אוכלוסייה נורמטיבית, ולכן ככלל האכיפה מדורגת.

עידן כץ: במה דברים אמורים?

עידן כץ: בתחילה נעשית הידברות הן על ידי המש"ק הקהילתי.

עידן כץ: לאחר מכן בהמשך נעשה ניסיון לשיתוף פעולה בין המפקד - - -

ניסן סלומינסקי: כמה זה לאחר מכן מבחינת זמנים?

ניסן סלומינסקי: חודשים, לא שנים?

עידן כץ: לא, הידברות, ניסיון לקדם הבנות כיצד להתגבר על הבעיה ברמה של שיתוף פעולה, ולאחר מכן כשלא מגיעים בסופו של דבר לעמק השווה, נעשית אכיפה.

עידן כץ: בוודאי שכרגע השלב הראשון זה התראה, ורק לאחר מכן אנחנו פונים לאכיפה, מתוך ההבנה העמוקה שבסופו של דבר מדובר במצב רגיש, בלי שום קשר למגזר כזה או אחר, ולכן אנחנו בוודאי נוקטים קודם כל באכיפה מדורגת, שלאחריה אנחנו עוברים לשלבים אחרים.

ניסן סלומינסקי: כמה זמן החוק הזה קיים?

מרדכי יוגב: מ-61'.

ניסן סלומינסקי: מ-61' עד היום אתם בהידברות?

עידן כץ: לא, אנחנו אוכפים את החוקים האלה.

ניסן סלומינסקי: אז כבר לא הגעתם לשלב של האכיפה?

עידן כץ: כל שנה במוקד המשטרתי נפתחות אלפי פניות בנוגע להפרעות רעש מבתי תפילה.

עידן כץ: המשטרה מטפלת באירועים האלה.

עידן כץ: לאירועים האלה יוצא סייר, שוטר, שפונה לעבריין, למוקד הרעש, מטפל בזה ובסופו של דבר זה כן זוכה למענה.

עידן כץ: בוודאי שהאכיפה היא מדורגת.

מרדכי יוגב: כמה רמקולים הוחרמו?

מרדכי יוגב: כמה קנסות ניתנו?

מרדכי יוגב: כמה רעשים הופסקו בשורה התחתונה?

עידן כץ: אין לי כרגע נתונים כאלה.

יהודה גליק: השאלה היא אחרת, האם החקיקה שכבר קיימת לפי דעתכם היא מספקת, או שאתם צריכים עוד חקיקה?

יהודה גליק: זאת השאלה.

קריאה: לא הם קובעים יהודה, מה לעשות?

רויטל סויד: בוודאי שכן, הם אומרים אם יש להם מספיק כלים כדי לאכוף את זה, בוודאי זה רלוונטי.

רוברט אילטוב: ממש לא.

רוברט אילטוב: עם כל הכבוד, הם לא קובעים מדיניות.

ניסן סלומינסקי: עידן מנסה להסביר לנו את סוף תקופת ההידברות ואת תחילת תקופת האכיפה.

ניסן סלומינסקי: בוא תסביר לי מתי אתם עוברים משלב לשלב.

יהודה גליק: אבל השאלה היא האם באופן עקרוני ואובייקטיבי יש לו את הכלים.

מרדכי יוגב: אנחנו עכשיו אחרי 57 שנות הידברות ועוברים ל-57 שנות התראה.

ניסן סלומינסקי: נמצאים כאן נציגים מלוד, מכרמיאל ואולי מעוד מקומות, שאומרים שמעולם לא ניסו לאכוף שם.

ניסן סלומינסקי: תסביר לנו מתי אתם מתחילים את האכיפה, אם מ-61' אתם מתחילים את הדיבור.

עידן כץ: דווקא במרבית המקרים, כאשר מתקבלת תלונה במוקד המשטרתי ומגיע סייר, מרבית המקרים מטופלים, ולשביעות רצונו של המתלונן.

עידן כץ: נכון שיש מקרים כאלה ואחרים, שבסופו של יום הבעיה לא נפתרת, ולאחר שאנחנו מבצעים את כל הפעולות של הידברות וניסיון לשתף פעולה וגם עירוב הרשות המקומית ונציגי דת מטעם משרד הפנים, בסופו של יום, אז ככל שהמשטרה תידרש היא תאכוף.

ניסן סלומינסקי: נניח חבר מועצת העיר בלוד, קח אותה רק כדוגמה, איך זה יתנהל בלוד?

ניסן סלומינסקי: היו התראות – לא רק זה, אני זוכר שפעם ראש העיר התלווה.

ניסן סלומינסקי: איך גמרתם את הדיבור בלוד, ומתי עברתם לאכיפה ומתי זה התממש?

ניסן סלומינסקי: מתי זה עזר והספיקו המואזינים?

עידן כץ: אין לי נתונים ספציפיים לגבי העיר לוד, אני לא יודע בדיוק את ההתנהלות שהיתה שם מול נציגי המגזר.

ניסן סלומינסקי: הם אומרים שלא היה.

עמיחי לנגפלד: אני אעזור לו, לא רק שלא היה, שלושת מפקדי התחנה האחרונים, אני יכול להראות לך בהודעות, שהם אומרים במפורש: מדיניות המשטרה היא לא לאכוף, ועד שלא תסדירו את זה בחקיקה, אנחנו לא ניגע בסיפור הזה.

עמיחי לנגפלד: לגבי הנושא שהם באים וזה מטופל לשביעות רצון המתלוננים, ברגע שהוא קורא שלוש דקות, עד שהניידת מגיעה זה כבר אחרי, ולכן המטרד כאילו סולק ללא שום טיפול בעניין.

ניסן סלומינסקי: אבל מראש אתה יודע באיזה שעה זה יקרה והניידת כבר יכולה לעמוד ליד אם היא רוצה.

עמיחי לנגפלד: כתושב אין לנו אפשרות להגיד למשטרה מה לעשות.

ניסן סלומינסקי: אם אתה יודע שעומדת להתבצע עבירה על החוק, אתה צריך למנוע את זה, לא?

ניסן סלומינסקי: אתה לא צריך לחכות עד שזה יתבצע – כשאתה יודע וזה קבוע באותן שעות.

עידן כץ: אני לא יודע לגבי העיר לוד ספציפית מה היה שם ומה היתה ההידברות.

עידן כץ: אני מניח שכן היתה הידברות.

ניסן סלומינסקי: אני מניח שאתה מרגיש – שמ-61' אמרת?

עידן כץ: מ-61' החוק, 92' התקנות.

גור בליי: תקנות מניעת רעש הן מ-92'.

ניסן סלומינסקי: 92' עד היום, כמה זמן זה?

ניסן סלומינסקי: 26 שנה.

ניסן סלומינסקי: אתה מרגיש בעצמך שלהגיד שיש סיפור ואחר כך תעברו לאכיפה, זה קצת צחוק מהעניין.

ניסן סלומינסקי: מהתקנות זה 26 שנה.

נורית זקן גבעתי: אני ראש יחידת התביעות במשטרת ישראל בנושא מדור הגנת הסביבה.

ניסן סלומינסקי: רבותי, סטטיסטיקה על כמה תביעות היו.

רוברט אילטוב: כתבי אישום.

נורית זקן גבעתי: אני זו שמגישה את כתבי האישום בכל הארץ.

נורית זקן גבעתי: אני זו שמרצה לשוטרים ומדריכה את השוטר איך לפעול על כל חוק הרעש והתקנות שהותקנו לפיו.

נורית זקן גבעתי: כשאנחנו מסבירים לשוטרים שיש חוק הרעש והתקנות, אנחנו לא מסבירים להם אם זה רעש מבית תפילה או רעש מדיסקוטק או רעש מבית מגורים.

נורית זקן גבעתי: האכיפה היא אכיפה זהה.

ניסן סלומינסקי: אמת.

נורית זקן גבעתי: לעניין בתי תפילה, יש מדרג מבחינת הרגישות של הנושא הזה.

נורית זקן גבעתי: התקנות חלות גם על רעש של הפעלת - - -

רותם ינאי: אז היא לא זהה.

נורית זקן גבעתי: ההנחיה שלנו היא הנחיה של מדרג אכיפתי, זאת אומרת כששוטר מגיע בשתיים לפנות בוקר לאיזשהו אירוע, גם שם, גם אם זה לא בית תפילה, גם אם זה דיסקוטק או מסיבה על גג של בית, עדיין מדרג התפעול הוא על פי שיקול הדעת שלו – האם להתריע, האם לעכב לתחנה, האם לתת דוח, האם לתפוס חפצים ולעכב לתחנה ולפתוח תיק חקירה, כך שמבחינת האכיפה אין הבדל מבחינת השוטר שמגיע.

נורית זקן גבעתי: ההבדל היחיד שקיים ברעש מבתי תפילה, בגלל הנושא של הרגישות, המשטרה פועלת כך שלא הסייר בשטח לבד יחליט האם הוא לוקח עכשיו את הוואקף או את הרב ומעכב אותם לתחנה, אלא יש מדיניות של מפקד התחנה.

ניסן סלומינסקי: ומה המדיניות של מפקד התחנה?

רויטל סויד: לכל תחנה יש מדיניות שונה?

מרדכי יוגב: מה המדיניות של משטרת ישראל?

נורית זקן גבעתי: לא לא לא, יש נוהל משטרתי.

רויטל סויד: מה המדיניות של המשטרה?

נורית זקן גבעתי: המדיניות של המשטרה על פי הנוהל היא כמו שאמרתי – מדרג, זאת אומרת של הידברות, לבוא ולדבר.

ניסן סלומינסקי: סיימתם את המדרג, 26 שנה.

מרדכי יוגב: נורית, האם אי פעם הוגש כתב אישום אחד על רעש?

נורית זקן גבעתי: כן, בהחלט, על רעש ביפו.

מרדכי יוגב: האם את יכולה לתת לי כמה?

נורית זקן גבעתי: אין לי לתת לך מספרים, כי אני לא עוסקת במספרים, אני עוסקת בתביעות בכל הארץ.

מרדכי יוגב: נורית, כשמשטרת ישראל רוצה להציג הצלחות – תאמיני לי, אני אוהב את משטרת ישראל ומעריך אותה ומעריץ אתכם ונלחם בשביל שכר שוטרים במזרח ירושלים ועוד כמה דברים – אבל היא מביאה לכאן, לוועדת הפנים והגנת הסביבה ולוועדות אחרות, הכול בגרפים, הכול בתוצאות.

מרדכי יוגב: אין דבר שהיא מספרת כמוך: אין לי מספרים.

מרדכי יוגב: אתם לא כאלה, אתם מקצוענים, אל תתני לנו לזלזל בכם, אני מעריך אתכם, אתם רציניים.

יהודה גליק: גם הידברות זה מקצוענות.

ניסן סלומינסקי: כן, אבל 26 שנה הידברות?

נורית זקן גבעתי: כשאתם חברים יקרים טוענים אכיפה, ההידברות היא חלק מהאכיפה.

נורית זקן גבעתי: משטרת ישראל לא רק באה לאדם, עוצרת אותו, שמה אותו בתא המעצר.

מרדכי יוגב: לא שללתי את מה שאת אומרת כתפיסת עולם, אני מסכים אתך לגמרי – אל מול בתי תפילה, צריכה להיות הגינות, צריכה להיות רגישות, אני מסכים אתך.

ניסן סלומינסקי: נורית, נמצא פה מישהו מלוד, תסבירי איך בדיוק הדיבור התקדם ב-26 שנה?

נורית זקן גבעתי: אני אשמח להיפגש עם מפקד התחנה כשהוא מראה את ההודעות שלו כדי להגיד לו שיש נוהל משטרתי, שאומר איך לפעול על פי ההיררכיה.

ניסן סלומינסקי: 26 שנה – מתי הייתם צריכים להגיע לשלב - - -

נורית זקן גבעתי: לדעתי זה נוהל בן שנתיים.

ניסן סלומינסקי: ומה היה לפני השנתיים האלה?

ניסן סלומינסקי: מה עשו?

ניסן סלומינסקי: 26 שנה יש חוק – 26 שנה?

מרדכי יוגב: אדוני היושב ראש, האם נוכל לקבל דוח משטרתי לוועדה מה קרה בשנתיים האחרונות?

ניסן סלומינסקי: מה היה לפני כן?

ניסן סלומינסקי: היה חוק.

ניסן סלומינסקי: לקח 24 שנה לכתוב נוהל?

יהודה גליק: כנראה שזה לא הפריע לאזרחים.

ניסן סלומינסקי: שם בלוד לא הפריע?

יהודה גליק: כנראה שזה לא הפריע לאזרחים.

ניסן סלומינסקי: אני לבד שומע את התלונות שלהם בלי סוף.

ניסן סלומינסקי: לקחו את מפקד המשטרה.

ניסן סלומינסקי: אני זוכר שפעם קראתי כתבה, שראש העיר התפרץ לשם.

יהודה גליק: עכשיו, עכשיו, לפני חצי שנה.

רויטל סויד: בואו נקרא לילד בשמו.

רויטל סויד: חבריי היקרים, שתי הצעות החוק האלה – כל מטרתן היא אך ורק התרסה והסתה ופופוליזם, שאין להם שום קשר באמת עם מניעת רעש או גזל שינה, ואני בהחלט מבינה - - -

רוברט אילטוב: פופוליזם זה מה שאת עושה עכשיו.

רוברט אילטוב: זה בדיוק מה שאת עושה עכשיו, אנחנו עוסקים בחקיקה.

רויטל סויד: ואני בהחלט מבינה - - -

מרדכי יוגב: חברת הכנסת רויטל, בואי ניקח את החוק שלנו אחורה.

רויטל סויד: אדוני היושב ראש, לא נותנים לי לדבר.

רויטל סויד: תשתיק אותם בבקשה.

ניסן סלומינסקי: רוברט ומוטי, אני אתן לכם אחר כך גם זכות להגיב למה שהיא אומרת.

רוברט אילטוב: אנחנו מחוקקים והיא עוסקת בפופוליזם.

יעל גרמן: אולי שיגידו בבת אחת הכול, אחרת הם כל הזמן ידברו.

קריאה: הם כל הזמן מדברים.

ניסן סלומינסקי: אני מתחיל עכשיו לתת לחברי הכנסת לדבר, מה קרה?

ניסן סלומינסקי: אחר כך אני אתן להם כמגישי ההצעה, יש להם זכות.

קריאה: אבל אסור להפריע לגברת, רק לך כיושב ראש.

ניסן סלומינסקי: אתה צודק, אני מנסה לשמור על זה, ורויטל עצמה תעיד, היא לא משתתפת בישיבה הראשונה היום אצלי, אז היא תעיד כמה אני צרוד מזה.

ניסן סלומינסקי: בסדר, אנחנו משתדלים.

רויטל סויד: הצעת החוק הזו היא מתריסה ואין בינה לבין באמת ניסיון לפתור את הבעיה שהיא בעיה – אני מסכימה איתה.

רויטל סויד: יש בעיה, ויש בעיה שזה מפריע לאנשים לישון, אבל אין באמת בינה לבין רצון לפתור את הבעיה שום דבר.

רויטל סויד: היא פופוליסטית, היא מתריסה והיא מסיתה ומפלגת.

רויטל סויד: ואם אנחנו מסתכלים על מה אפשר כן לעשות, כל הכלים נמצאים היום פה ברשותנו.

רויטל סויד: לא בכדי הייעוץ המשפטי של הוועדה, של ועדת החוקה, חוק ומשפט, הוא בשפתו שלו לא ממש תומך בהצעות.

רויטל סויד: לא בכדי ועדת שרים לענייני חקיקה, בגלל צרכים קואליציוניים, הלכה וניתבה באופן כזה, שברור שהצעת החוק הזאת לא תקודם, כי הם אומרים: ישחקו פה הנערים בדיון, אחר כך זה צריך לעלות חזרה לוועדת שרים, לפני שזה עולה לקריאה ראשונה.

ניסן סלומינסקי: אז מה צריך כן לעשות?

רויטל סויד: ולא בכדי המשרד להגנת הסביבה בא ואומר: חברים, יש לנו פתרונות שאנחנו יכולים לקדם.

רויטל סויד: ולא בכדי קורה פה הדבר, שכמעט לא קורה, ויש פה אחדות בין החרדים לבין האופוזיציה לבין חבר הכנסת יהודה גליק מהקואליציה – לא בכדי יש פה באמת אחדות.

רויטל סויד: ואני רוצה לבוא ולומר שאם אנחנו מסתכלים מה יש פה, יש פה דין קיים, ברור שמאפשר להתמודד עם הבעיה שהיא באמת בעיה, וזה מפגע רעש בלילה.

רויטל סויד: הדין הקיים הזה מצוי גם בתקנות מניעת רעש, בסעיף 3(1), בסעיף 17.

רויטל סויד: סעיף 17 אפילו מאפשר עד עונש של שישה חודשי מאסר – לא רק קנסות, אלא גם חודשי מאסר.

רויטל סויד: אנחנו רואים לא רק את התקנות, אלא יש גם מעבר לזה, את צו סדר הדין הפלילי (עבירות קנס – מניעת רעש), תש"ס-2000.

רויטל סויד: זאת אומרת, אם באמת כל מה שהיינו רוצים פה זה רק להסדיר את הנושא של הרעש, אפשר היה בדין הקיים לעשות את זה – לבוא למשטרת ישראל, להגיד לה: חברים יקרים, יש פה מדיניות, המדיניות השתנתה, המדיניות התחדדה, המדיניות היום היא לא כמו שנקטתם בה עד היום.

רויטל סויד: עם כל הכבוד, אי אפשר להטיל על משטרת ישראל את כל הכשלים במדיניות של הממשלה; ואם באמת הממשלה, מה שהיא רוצה זה לבוא ולאכוף היעדר רעש משעה 23:00 עד שבע בבוקר או משעה כזו או אחרת, יש לה כל הכלים המשפטיים.

מרדכי יוגב: אז למה זה לא קורה?

רויטל סויד: בגלל מדיניות כזו של אכיפה ושל יישום, ומה שכן עושים על הדרך מעצם הצעת החוק הזו, זה פגיעה בשלושה עקרונות מאוד מאוד משמעותיים לנו: האחד זה עקרונות חוקתיים, בין היתר חופש הדת, כי אז נבוא לבני ברק ונגיד שגם הצפירה היא צפירה שיכולה להפריע בנסיבות מסוימות.

ניסן סלומינסקי: ב-23:00 בלילה?

יעל גרמן: לא, וב"שלאף-שטונדה".

רויטל סויד: והעיקרון השני זה הזכות לשוויון.

רויטל סויד: הזכות לשוויון יכולה גם להיפגע, כי אם אנחנו רוצים שוויון, בוא נעשה שוויון בכל המובנים.

רויטל סויד: העיקרון השלישי זה מבחן המידתיות, כי אפשר לבוא ולהתמודד עם הדברים האלה גם בלי הפגיעה המידתית, ולא בכדי המשרד להגנת הסביבה יכול לבוא ולשבת בהליך של הידברות ולהגיע להבנות.

רויטל סויד: ההליך של הידברות גם יכול להיות סביב מואזין אחד, שהוא זה שיכרוז בכל המקומות ולא ריבוי של מואזינים.

רוברט אילטוב: זאת לא פגיעה בחופש הדת?

רויטל סויד: אז מה שאתה אומר זה ככה – לבוא בהסכמה, לבוא ולהגיד שמואזין אחד הוא זה שיכרוז, זאת הפגיעה.

רויטל סויד: מה נעשה?

רויטל סויד: נבוא ונטיל וטו על כולם?

רויטל סויד: לכן הצעות החוק שלכם, שלא מקובלות גם על חברים בקואליציה וגם על יהדות התורה, הן הצעות חוק שבאות להתריס.

רויטל סויד: הן פופוליסטיות, וכל המטרה שלהן היא או ערך פוליטי כזה או אחר שאתם מנסים לקדם, או יותר חמור מזה, ואני מקווה שזה לא מה שאתם רוצים, היא לפגוע במיעוט שיש פה במדינת ישראל.

מרדכי יוגב: אנחנו לא זקוקים להאשמות שלך מי הפופוליסט פה.

מרדכי יוגב: אנחנו באנו לדאוג לשנתם של אנשים, בלי כל קשר.

רויטל סויד: ובמדינת ישראל, שהיא מדינה שיש בה מספר דתות, מה שצריך לעשות זה לשמור על האיזון הזה.

רויטל סויד: אז בהצעות חוק שהן לא חוקתיות - - -

רוברט אילטוב: אז תציעי הצעה שלך.

רויטל סויד: מה אני מציעה לך?

רויטל סויד: אני אומרת לך מה אני מציעה.

רוברט אילטוב: שימי הצעת חוק על השולחן.

רויטל סויד: למה בהצעת חוק?

רויטל סויד: אתה יכול בלי זה – תפנה למשטרת ישראל, תגבש מדיניות של הממשלה, תבוא למשטרת ישראל, תבוא ותגיד לה לאכוף, שהמשרד להגנת הסביבה יבוא.

רויטל סויד: אתה רוצה הצעת חוק, ואומר לך הייעוץ המשפטי אין צורך.

רוברט אילטוב: שימי הצעת חוק על השולחן.

רויטל סויד: לא רוצה הצעת חוק, יש לך כבר את כל הכלים.

רוברט אילטוב: אז תסדירי.

רויטל סויד: אתה בקואליציה, תסדיר אתה.

רויטל סויד: בוא תשב אתה ותראה איך אתה יושב עם החברים שלך, לא בהצעות חוק.

רוברט אילטוב: ההצעה שלי על השולחן, ואני מוכן לדבר.

רויטל סויד: אני מסבירה לך, אתה בקואליציה.

רויטל סויד: לא אנחנו בקואליציה, אתה בקואליציה, אתה יכול, לך יש שרים – משרד המשפטים, משרד הביטחון, המשרד להגנת הסביבה, כל המשרדים האלה אצלכם.

רויטל סויד: אתם לא רוצים את זה באמת, אתם רוצים להעלות את זה כדי להתסיס, לגרום לשיח שהוא שיח מפלג ומשסה.

רויטל סויד: לכן הדיון שמעלה פה היועץ המשפטי של הוועדה – אלה הדברים המדויקים, יש היום כל הכלים היום לפתור את הבעיה הזו, ולא צריך את הצעות החוק המיותרות האלה.

סאלח סעד: אני חושב שמדינת ישראל היא מדינה שיש בה פסיפס מאוד מאוד יפה ומיוחד, שבו כל הדתות בכל הצבעים עם כל הצלילים והשפות.

סאלח סעד: תראו, זו מדינה שיש בה כל הניגונים, בתי הכנסת, סלסול המואזין, היידיש והלדינו גם.

סאלח סעד: אנחנו צריכים לכבד אחד את השני.

רוברט אילטוב: לא במערכות כריזה.

סאלח סעד: גם, עם כל הכבוד.

סאלח סעד: זו מדינה שיש בה ייחוד מיוחד.

סאלח סעד: תגידו לי, באיזה מדינה יש כל הדברים האלה שאני אומר?

סאלח סעד: אנחנו חייבים במדינה הזו לכבד אחד את השני.

סאלח סעד: מה קרה?

סאלח סעד: חייבים לכבד את כל התרבויות שלנו.

מרדכי יוגב: אין לך מדינה שמכבדת את כל הדתות כמדינת ישראל.

סאלח סעד: עם כל הכבוד, המוסלמים הם לא אורחים פורחים, הם נמצאים פה, האמן לי כאנשי קבע.

סאלח סעד: צריכים לכבד אותם.

סאלח סעד: יש תקנה שאומרת שכל מי שעובר על התקנה הזו, ייענש, אז תאמינו לי שזו האכיפה שיש כאן.

סאלח סעד: אם צריך לחפש תקנה אחרת, תמצאו תקנה אחרת, אבל אל תעשו דווקא לציבור שמהווה 20% ממדינת ישראל, שאתם מכניסים לו ממש אצבע בתוך העיניים.

סאלח סעד: החוק הזה הוא אצבע בתוך העיניים של המוסלמים בישראל, ואתם יודעים שאני לא מוסלמי, אבל אני מכבד את כל הדתות.

סאלח סעד: כמו שאני דרוזי ומכבד את הדת המוסלמית וגם מכבד את הדת היהודית, אתם צריכים לכבד גם את הדת המוסלמית.

רוברט אילטוב: אז תכבד גם את האזרחים הישראלים שרוצים לישון בלילה.

מרדכי יוגב: יש גם אזרחים ערבים שרוצים לישון בלילה.

רוברט אילטוב: הישראלים כולם.

סאלח סעד: יש חוק שצריך לאכוף אותו.

סאלח סעד: תשמעו מה אומר היועץ המשפטי.

סאלח סעד: יש לכם יועץ משפטי בוועדה, שאומר שהחוק הזה לא חוק טוב ולא יעבור וגם לא עמיד בפני בג"צ, אז מה עכשיו?

סאלח סעד: זאת סתם פוליטיקה זולה שאתם עכשיו מובילים.

סאלח סעד: אדוני היושב ראש, אני מאוד שמח שבקואליציה רבים על החוק הזה.

סאלח סעד: אני רואה שהדתיים החרדים מרוב המפלגות לא בעד החוק, אלא רק מפלגה קטנה שהיא נגד הציבור המוסלמי.

סאלח סעד: החוק הזה ממש לא טוב, אני מבקש מכם להתנגד לו בכל תוקף.

ניסן סלומינסקי: יהודה גליק, בבקשה.

ניסן סלומינסקי: תחשבו כאילו אנחנו במליאה ויש לכם שלוש דקות, היושב ראש מוריד אחרי זה.

יהודה גליק: אני לא רק אשתדל לקצר, אלא אשתדל גם להרגיע קצת את הטונים אם אפשר, אם זה לא פוגע בנוהל הרגיל של הוועדה, אני לא מכיר מספיק את הוועדה הזאת.

יהודה גליק: נדמה לי שיש פה שני צדדים שמאוד צודקים – יש אנשים שרוצים לישון, ומפריעה להם הקריאה של המואזין, ויש אנשים שרוצים לקרוא לתפילה, והם רגילים ככה לקרוא הרבה שנים.

יהודה גליק: כאשר שני צדדים צודקים, יש שתי אפשרויות: או להילחם ראש בראש וללכת ראש בראש, או לנסות להגיע לפתרון של win-win.

יהודה גליק: אני אומר באופן אישי, כמי שהשתתף בלא מעט שיחות בנושא הזה, שאני רוצה לפרגן למשטרת ישראל, שבכל המקומות שבהם הייתי מפקדי התחנות ידעו לנהל הידברות, והם לא נגועים בפוליטיקה המקומית וידעו לשים את כל הדברים האלה בצד.

יהודה גליק: חברים, אם יש אמון הדדי, במסגד בכרמל החליטו שבבוקר לא יפעילו את הרעש, ברמלה כיוונו את הרמקולים לכיוונים מסוימים, בבית צפאפא הפעילו אפילו טכניקה, שמי שרוצה לשמוע, יכול לקנות מכשיר.

יהודה גליק: עם רצון טוב, אפשר להגיע להרבה דברים.

יהודה גליק: חקיקה דתית, שבה כתוב במיוחד וספציפית שהיא עבור איסור שימוש במערכת כריזה בבית תפילה, היא אף פעם לא מועילה, אף פעם לא מקדמת.

יהודה גליק: אנחנו חיים במדינה שאנחנו באים לומר: רבותי, אנחנו אור לגויים ורוצים לתת לכל האוכלוסיות את מלוא הזכויות, כולל זכויות התפילה, ולכן נדמה לי שהחוק הזה לא ישיג שום הישג, במיוחד כששמתי פה את נציגי המשטרה, שהם אמרו שיש להם כבר את הכלי הנדרש, כל העניין הוא אכיפה והם משתדלים לעשות את זה בשיא הרגישות.

יהודה גליק: נדמה לי שכל חקיקה נוספת רק תזיק.

יהודה גליק: תודה.

מוסי רז: לחוק הזה קוראים באופן רשמי שימוש במערכת כריזה בבתי תפילה, אבל כל אחד יודע איך קוראים באמת לחוק הזה.

מוסי רז: תארו לכם שהייתם שומעים, שבמדינה כלשהי יש חוק על בתי הכנסת או חוק החזן.

מוסי רז: יש כאן בעיה שהיא בעיה, אי אפשר להתעלם ממנה, אי אפשר להגיד שהיא איננה קיימת, רק השאלה היא איך מתמודדים איתה.

מוסי רז: אני מסתכל פה בחדר הזה, ונדמה לי - -

יהודה גליק: אין פה אף מוסלמי.

מוסי רז: בדיוק, כך פותרים בעיות?

מוסי רז: היה אחד, זרקו אותו החוצה.

קריאה: הוא החרים.

מוסי רז: לא משנה.

ניסן סלומינסקי: עוד לא זכינו לזרוק אותו, לא זרקנו אותו.

רוברט אילטוב: הוא הצהיר בהתחלה שהוא - - -

מוסי רז: אני לא יודע כמה מנציגי הציבור המוסלמי שאינם חברי כנסת, כי אני מסתכל ויש פה גם כמה שהם לא חברי כנסת, וזה בסדר גמור, זה מצוין, כמה מנציגי הציבור המוסלמי שאינם חברי כנסת הוזמנו לפה, מה דעתם.

מוסי רז: האם אנחנו רוצים כל דבר בכוחניות?

מוסי רז: כל דבר ב-D9?

מוסי רז: כל דבר בכוח?

מוסי רז: – או שאנחנו רוצים גם לדבר על משהו במדינה הזו?

מוסי רז: וזו השאלה שאני שואל.

עמיחי לנגפלד: עם כל עבריין מדברים?

עמיחי לנגפלד: עם כל עבריין יושבים לדבר?

יהודה גליק: אם אתה מתייחס מראש - - -

עמיחי לנגפלד: אתם אמרתם שיש חוק.

רויטל סויד: אבל הוא לא נאכף.

עמיחי לנגפלד: אבל מי שעובר עליו הוא עבריין.

רויטל סויד: אבל כשיש חוק שבמשך עשרות שנים לא נאכף, אתה לא יכול לבוא היום ולחוקק חוק שהוא לא מידתי כדי לפתור אותו.

ניסן סלומינסקי: רויטל ועמיחי, אני מבקש לא להפריע, בפרט כשחברי הכנסת מדברים.

יעל גרמן: ---זה לא מפעיל את החוק, וזה בסדר גמור, החוק מאפשר לך – אבל לא עשית את זה.

יעל גרמן: הוא גם אמר לו, שלא תמיד צריך להפעיל חוק.

מוסי רז: אני לא יודע מי הבן-אדם שהפריע לי, אבל אני חושב שלהגיד על המואזינים שהם עבריינים בגלל שהם קוראים כריזה שאותה הם כורזים כבר מאות בשנים – יש גבול.

מוסי רז: יש גבול לכל דבר, הנה ההסתה, הנה הרצון להוכיח שאנחנו - - -

רויטל סויד: זה מה שאמרנו – חוק פופוליסטי, מתריס ומפלג.

מרדכי יוגב: חבר הכנסת מוסי רז, הוא לא קרא למואזין עבריין, אלא לרעש שנוצר, ולא בהכרח מפה ומשם.

מרדכי יוגב: להפך, אנחנו מכבדים מאוד – מכבדים מאוד את המוסלמים ואת המאמינים, האמן לי אולי יותר.

מוסי רז: עוד פעם.

ניסן סלומינסקי: מוטי, תן לו לדבר.

מוסי רז: אני רואה שאתה מרגיש לא בטוח בדברים שלך.

מרדכי יוגב: מרגיש בטוח מאוד, הרבה יותר בטוח ממך, אתה יודע את זה.

ניסן סלומינסקי: חבר'ה, עזבו, למה?

מוסי רז: עוד פעם להראות להם שיש לנו כוח, ואנחנו נראה להם ואנחנו נכסח אותם – יש דרכים לעשות את הדברים האלה: יש חקיקה קיימת, יש אפשרות להידברות.

מוסי רז: איך יכול להיות שיושבים פה כמה עשרות יהודים ודרוזי אחד, ואולי יש פה עוד מישהו מדת אחרת.

עבד מחמיד: גם אני מוסלמי.

מוסי רז: מעולה, אני שמח, אבל דברים כאלה צריכים לעשות בהידברות.

מוסי רז: קחו בחשבון שעכשיו זה מצטרף לעוד דברים ששמענו עליהם בשבועות האחרונים – נתנו דוחות ל"מסחראתי", אלה שמעירים בבוקר לתחילת צום הרמדאן, איפה?

מוסי רז: ברובע המוסלמי.

מוסי רז: ברובע המוסלמי מאות בשנים הם עושים את זה, פתאום העירייה נותנת להם קנס על רעש?

מוסי רז: איפה נשמע דבר כזה?

מוסי רז: מונעים מאנשים להכניס כרית ושמיכה לתפילה הלילית בהר הבית – מאיפה כל הדברים החדשים האלה?

מוסי רז: אז יש כאן איזשהו קונטקסט שלם של "עליהום", להיטפל עליהם, להראות להם ש"אנחנו יכולים", אולי להראות לאלה שמצביעים בבית ש"הנה כיסחנו אותם", ועל הדברים האלה שני הצדדים יאכלו אותה.

מוסי רז: די לזרוע פה שנאה כל הזמן בבית הזה.

ניסן סלומינסקי: יעל, ואחר כך אני ארצה לשמוע את הדס מהגנת הסביבה כמי שמופקדים על החוק.

יעל גרמן: שלושה סיפורים קצרים ומסקנה.

יעל גרמן: היום, באמת במקרה, קיבלתי מכתב שמופנה לגברת עפרה בסלי, רכזת פניות הציבור במחוז תל-אביב: הנידון: מפגע רעש חוזר מדי יום שישי.

יעל גרמן: במהלך השנה וחצי האחרונים סובלים תושבי רמת גן מהשכונות הסמוכות לעיר בני ברק ממטרד רעש חוזר לפני כניסת השבת.

יעל גרמן: מזה שנים רבות, כחלק בלתי נפרד מהשכנות בין שתי הערים, בימי שישי נשמעות שתי צפירות המודיעות על כניסת השבת.

יעל גרמן: בשנה וחצי האחרונות התווספו אל הצפירות זמירות, פיוטים רחמנא לצלן ושירי שבת, המושמעים בווליום גבוה באופן חריג בלתי מידתי ובלתי סביר.

יעל גרמן: תושבים רבים פונים מדי יום שישי למוקד העירוני ברמת גן, כמו גם אל המוקד המשטרתי, אולם הפניות אינן מטופלות, או למצער אינן מטופלות כלל.

יעל גרמן: המכתב ממשיך ומדבר על המטרד, ודרך אגב חתומים פה כ-30 תושבים.

יעל גרמן: סיפור מספר אחד.

יעל גרמן: סיפור מספר שניים – כשכיה

יעל גרמן: נתי כראש עיריית הרצליה, זה היה בחורף, יום אחד הגיעו אלי תלונות על כך שבכניסה לשבת בשכונת נווה עמל מושמעות צפירות, שמטרידות את מנוחת אלה שישנים בשעה חמש.

יעל גרמן: אני בכוונה אומרת בחורף, כי בחורף כניסת השבת היא באמת מוקדמת, ויש כאלה שישנים.

יעל גרמן: מה דעתך אדוני, בהכירך אותי, האם עלה בדעתי – חברים, אני מספרת לכם כרגע עובדות.

יעל גרמן: המכתב הגיע אלי, מה שאני מספרת כרגע היה, ואני תיכף אספר לכם עוד סיפור, ולאחר מכן אני גם אגיע למסקנה.

יעל גרמן: לא עלה בדעתי לפנות למשטרה, לרגע לא חשבתי.

יעל גרמן: אני ניגשתי לבית הכנסת, שבאמת משום מה שם צופר גדול, שלא היה קודם לכן בראש הגג ובאמת השמיע קול גדול.

יעל גרמן: אמרתי לו: בבקשה, תוריד את זה ותשמיע את מה שתמיד אתה משמיע, צפירה.

יעל גרמן: האם יעלה בדעתנו למנוע ממי שקורא לסליחות בחודש אלול?

יעל גרמן: האם אנחנו נעלה בדעתנו, שמי שתוקע בשופר, לפעמים בחמש בבוקר כדי לקרוא למתפללים, האם יעלה בדעתנו לקרוא למשטרה?

יעל גרמן: חברים יקרים, בואו נהיה באמת הגיוניים.

יעל גרמן: הסיפור האחרון שאני רוצה לספר, ומשם למסקנה – לפני שלושה שבועות הייתי בבית ספר רעות במועצה אזורית מנשה, שנמצאת ליד באקה אל-גרבייה בעוד ישובים ערביים, ונתתי שם שיעור בדמוקרטיה לילדי כיתה ד' והבאתי את חוק המואזין כדוגמה.

יעל גרמן: סיפרתי להם על חוק המואזין, דיברנו מה היא דמוקרטיה, הילדים הנפלאים האלה דיברו על כך.

רוברט אילטוב: על איזה חוק הסתמכת?

רוברט אילטוב: על שלי או על שלו?

יעל גרמן: נדמה לי ששלך.

יעל גרמן: ..

יעל גרמן: והילדים הנפלאים האלה, כמובן באו ואמרו שדמוקרטיה זה לא רק שלטון רוב, אלא גם שמירה על זכויות המיעוט; וכשהם שמעו על חוק המואזין, והם הרי כביכול סובלים מהמואזין, כי באמת בבאקה אל-גרבייה יש מואזין.

יעל גרמן: אני אוהבת את הקול שלו, אבל זה לא משנה, יש כאלה שיכולים לומר שזה מטרד.

יעל גרמן: הם באו ואמרו: למה מחוקקים את זה?

יעל גרמן: זאת פגיעה בזכויות המיעוט, למה פשוט לא מדברים על המואזין?

יעל גרמן: למה לא מנסים לפתור את זה בדרכי שלום?

יעל גרמן: אז אני רוצה לבוא ולומר – כבר דיברו לפניי ואמרו שיש חוק, מה שאנחנו קוראים דרך אגב "חוק כנוביץ" מאז ומתמיד, זה היה הכינוי שלו "חוק כנוביץ", חוק ששומר על שעות מנוחה.

יעל גרמן: אנחנו לא קוראים לשכנים שלנו שעושים מסיבה ויש שם המולה בחצות; אנחנו גם לא מתלוננים על הילד שמחצצר בשעה שלוש; ואני חושבת שגם לא מתאים ולא נכון שאנחנו נבוא ונחיל את החוק, לא על בני ברק ולא על באקה אל-גרבייה.

רוברט אילטוב: יעל, מתי בפעם האחרונה עשית מסיבה אחרי חצות?

רוברט אילטוב: אני אומר לכם שהמשטרה בשעה חצות ושלוש דקות היא אצלך בבית.

יעל גרמן: תתפלא, תתפלא, יש לי שכנים צעירים ממול וכל יום שישי שני הם עושים מסיבה עד אחת בלילה.

יעל גרמן: מעולם לא התלוננתי.

רוברט אילטוב: אז יש להם מזל עם שכנה כמוך, אבל לא כולם כמוך.

מרדכי יוגב: יעל, אני מציע לך שרק תקני אפליקציה של צבע אדום ותתעוררי יחד איתם שלשום בארבע בבוקר או בחמש.

יעל גרמן: אני מבקשת להשלים את דבריי.

יעל גרמן: זה הוא חוק מפלג.

יעל גרמן: זה הוא חוק שמביא לשנאה – לא רק כלפי הערבים, אלא לדאבוני הרב יש גם שנאה כלפי דתיים וחרדים.

יעל גרמן: מה אנחנו צריכים במדינה המפולגת שלנו שיש צבע אדום, שיש לנו בעיות בדרום ובעיות בצפון, ויש לנו פילוג – החסרים צרות אנחנו, שמצאנו לנו להביא היום עטיפות תבערה לתוך הכנסת?

יעל גרמן: בואו נפסיק עם זה, נרגיע, נלך לכל מקום ששם יש מטרד – בין אם זה בבני ברק, בנווה עמל או בבאקה אל-גרבייה, נדבר.

יעל גרמן: כך פותרים בעיות.

רוברט אילטוב: בוא נקווה שבחוק הגיוס הם יהיו גם סובלניים כלפי החרדים.

רוברט אילטוב: ..

מרדכי יוגב: רעיון מצוין.

מרדכי יוגב: אני חייב לציין את יש עתיד, כמה שאני אוהב אותך יעל, את הכפייתיות לגייס את החרדים, באיזה כפייתיות.

מרדכי יוגב: ה9-D שלי הוא קטן לעומת ה-12-D שלכם.

רוברט אילטוב: כבוד היושב ראש, אני רוצה להתייחס לדברי חברת הכנסת.

ניסן סלומינסקי: אבל אני רק רוצה לשמוע את המשרד להגנת הסביבה.

רוברט אילטוב: ממש בדקה, כי נאמרו פה הרבה דברים ומתקפות עלינו, על יוזמי הצעת החוק.

רוברט אילטוב: אני חייב להגיב, לפני שהדרג המקצועי יגיד מה הוא רוצה ומה הוא מתכוון לעשות ולמה הם לא עשו דבר במשך 30 שנה.

רוברט אילטוב: גם יהודה גליק היה פה.

רוברט אילטוב: אני זוכר שכאשר העלינו את הצעת החוק, יהודה גליק וזוהיר בהלול אמרו:

רוברט אילטוב: אנחנו נקים ועדה מיוחדת של חברי כנסת, שתנסה להסדיר את הסוגיה הזאת.

רוברט אילטוב: היה מספיק זמן, יש מספיק זמן, אנחנו פתוחים להצעות לפתרון הבעיה, אנחנו לא מחפשים להכניס אצבע לעין לאף אחד, אבל אנחנו מחפשים את הפתרון.

רוברט אילטוב: אנחנו קיבלנו כמעט את כל הדרישות שנאמרו לנו והתבקשנו על ידי ועדת שרים או חברי כנסת שפנו אלינו, אם אלה חברי כנסת חרדים או חברי כנסת אחרים.

רוברט אילטוב: לכן להגיד שלא המתנו, לא חיכינו – אני מזמין כל חבר כנסת שרוצה למצוא פתרון, שהוא בהסכמה ובהסדרה, זה הכי טוב, אבל כשאין, אנחנו הגשנו הצעת חוק לדיון, ואנחנו רוצים להתקדם איתה.

רוברט אילטוב: מי שיש לו הצעות אחרות, שישים או הצעת חוק, או שיביאו לנו את ההצעה, כבוד היושב-ראש, ואנחנו נקבל אותה.

רוברט אילטוב: עוד פעם לגבי כל הסוגיה של חוקתיות, יש מדינות שיש בהן חוקה, כמו: גרמניה ואוסטריה וצרפת – יש שם הסדרה, לא כל אחד עושה מה שהוא רוצה.

רוברט אילטוב: אף אחד לא פוגע בתפילה עצמה, אף אחד לא פוגע בזמני התפילה.

רוברט אילטוב: אנחנו רוצים שתהיה להם היכולת להתפלל, שתהיה להם היכולת להגיע בזמן לתפילה, מצד אחד, אבל מצד שני, מי שלא מתפלל, שלא יפריעו לו.

ניסן סלומינסקי: לפני שאני אתן לך יעל גרמן לדבר, אני ארצה לשמוע שני אנשים מהשטח – עמיחי ואחר כך רותם, ואחר כך נשמע אותך ואת מוטי.

עמיחי לנגפלד: עצה, אני חבר מועצת העיר לוד, אני גם יושב בוועדות עירוניות.

עמיחי לנגפלד: אני לוקח את ועדת תכנון ובנייה כדוגמה, אנחנו נותנים קודם כל לדרג המקצועי לדבר, ואז אנחנו יכולים להחליט על מה אנחנו רוצים לדבר.

עמיחי לנגפלד: מפתיע כשיצאו המצלמות כל מי שהתנגד פה - - -

ניסן סלומינסקי: לא, עזוב, עזוב.

עמיחי לנגפלד: אני אגיד לך למה, כי הוצג פה המיעוט.

מוסי רז: לא כל מי שהתנגד יצא.

עמיחי לנגפלד: נכון, אחד נשאר ואני מעריך אותך על זה.

עמיחי לנגפלד: הציגו את זה כאילו יש פה משהו דתי נגד אסלאם, נגד ערבים, כאילו יש פה משהו קיצוני, ולכן צריך להגן על זכויות המיעוט.

עמיחי לנגפלד: המיעוט פה הוא האנשים שנפגעים בבתים שלהם.

עמיחי לנגפלד: יש פה חוק, שהמאפיין הייחודי שלו, בשונה ממדרג של אכיפה, שהוא פוגע.

עמיחי לנגפלד: כשאני רוצה להגן על המשפחה שלי, על עצמי, על הילדים שלי, אני יכול להיכנס הביתה מהרחוב ולהגן על הילדים שלי, אם יש פה כל מיני תאונות דרכים או אלימות, כי אז סגרתי את הדלת, אני בבית שלי ובמבצר שלי.

עמיחי לנגפלד: המטרד הזה, שהוא מטרד לא בגלל שהוא חס וחלילה ממסגד או ממקום דתי, אלא בגלל העוצמה והשעה.

עמיחי לנגפלד: אני מדגיש שבגלל העוצמה והשעה הוא הופך למטרד, ולא בגלל המקום ממנו הוא מגיע.

עמיחי לנגפלד: אם הוא בעוצמה המותרת ובשעות המותרות, הוא לא מהווה מטרד, ואין לנו שום בעיה עם זה, אנחנו לא מדברים פה על השעות האחרות.

עמיחי לנגפלד: אבל הוא פוגע בנו, כשאנחנו בבתי שלנו חסרי אונים, לא יכולים לעזור לילדים שלנו, שמתעוררים בארבע בבוקר ולא יכולים ללמוד, בימים של מבחנים, סטודנטים שלא יכולים להצליח במבחנים, אנחנו שאנחנו עובדים ונוהגים ובסוף יום עבודה, כשנוסעים הביתה בחמש אחר הצהרים מרגישים עייפות כי משלוש בבוקר אנחנו ערים.

עמיחי לנגפלד: לגבי נושא האיפה, מפקדי התחנה מדברים שנים על הידברות, לא רק אצלנו.

עמיחי לנגפלד: היו הליכים של הידברות, הדברים האלה ממוצים ולא בכדי אין פה אף אחד מהמגזר הערבי, ואני פניתי לחברים שלי מהמגזר שפנו אלי וביקשו שנטפל בדבר הזה.

עמיחי לנגפלד: אמרתי להם: בואו אתי היום לכנסת.

עמיחי לנגפלד: אמרו לי: אתה רוצה שיירו בי?

עמיחי לנגפלד: ואלה גם התוצאות שהיו בהידברות.

עמיחי לנגפלד: בסוף בסוף כשיצאנו – וזה חברים מאוד טובים שלי מהמגזר הערבי – אמרו לי: עמיחי, מי ילך ויוריד את זה בסוף?

עמיחי לנגפלד: אנחנו לא יכולים, אנחנו בחברה, שאם אתם לא תאכפו את זה, אנחנו לא יכולים לצאת מהפלונטר הזה.

רותם ינאי: אני סגן ראש עיריית כרמיאל.

רותם ינאי: אני מייצג את תושבי כרמיאל וגם את תושבי הסביבה.

רותם ינאי: אני חייב להגיד לכם שאני קצת בהלם ממה שהיה פה, כי היו חברי כנסת מהמחנה הציוני.

ניסן סלומינסקי: לא, עזוב את חברי הכנסת.

רותם ינאי: היתה פה הצגה כלפי הציבור של הליכוד ושל יש עתיד, ודיברו פה הרבה מאוד דברים נגד בני ברק או נגד דברים אחרים, ושום מילה עלינו התושבים.

רותם ינאי: הראתה פה לפני רגע חברת הכנסת יעל גרמן שני מכתבים.

רותם ינאי: אני יכול להביא 300 מכתבים, הודעות ווטס-אפים על הודעות שאנחנו מקבלים על בסיס יומי מתושבים שמתעוררים לילה אחרי לילה בשכונת גבעת רם שקרובה לכפרים.

רותם ינאי: שלא תבינו לא נכון, אין פה שום הצעה מבחינתי – ואני יודע שגם מחבריי – שהיא נגד ערבים או נגד יהודים, כולנו סובלים מזה.

רותם ינאי: כולנו סובלים מזה – דתיים, חילוניים, ימנים, שמאלנים, מי שתרצו.

רותם ינאי: בדיוק כמו שהיינו אוכפים מסיבות לא בחצות ושלוש דקות, אלא ב-23:01, המשטרה יודעת להגיע ולאכוף.

רותם ינאי: אני חושב שגם כאן הנושא הוא אכיפה.

רותם ינאי: אני בעד הידברות, ואגב הוועדה הזאת היא ועדה של הידברות.

רותם ינאי: בתחילת הדיון היה פה חבר כנסת מהרשימה המשותפת, הוא עשה את ההצגה, צעק וצרח והכול טוב ויפה.

רותם ינאי: במקום שיקרא לפה לנציגים שלו מהרשויות המקומיות ומהכפרים שיישבו פה וידברו ונגיע להבנות.

רותם ינאי: זה בסדר, כולנו בעד להגיע להבנות, אבל 30 שנה לא הגיעו לשום דבר.

רותם ינאי: חוק כזה שהוא לא נגד כפר כזה או נגד דת כזאת או אחרת, זה חוק שבא בצורה של הידברות ובסך הכול אומר:

רותם ינאי: תנו לכולנו לחיות בצורה שלווה, לכולנו, גם לאנשים שחיים בכפרים, גם לאנשים שחיים בכרמיאל, גם לאנשים שחיים בכל מקום אחר, איכות חיים בסיסית ביותר, לא מעבר לזה.

הדס פיקסלר: קודם לכן, אני צריכה לציין שהשר להגנת הסביבה תמך בהצעת החוק במתכונת המצומצמת שלה של האיסור בשעות הלילה.

הדס פיקסלר: גם מבחינת המשרד, הדברים שנעשו בשנים האחרונות התמקדו לא באכיפה פלילית, אלא יותר בהתקנת מערכת שמסייעת בשליטה בעוצמת הרעש שהמואזין יכול להפיק, שהותקנה בכמה מקומות בארץ, והן במקומות שונים שבהם ההחלפה של הרמקולים והכיוון שלהם הביאו לכך שמטרדי הרעש יפחתו.

הדס פיקסלר: באמת גם המשרד להגנת הסביבה ניסה במהלך השנים ללכת בכיוון הזה ופחות בכיוון של האכיפה עקב רגישות הנושא.

ניסן סלומינסקי: יש כאן שני נציגים שהגיעו משני מקומות.

ניסן סלומינסקי: הצלחתם להגיע למקומות האלה לדוגמה כדי לסדר את הפתרון?

ניסן סלומינסקי: כי אני מבין מהדברים שלהם שזה לא סודר.

הדס פיקסלר: לפי מה שנמסר לי על ידי נציג האגף המקצועי שיושב לצדי, בכרמיאל בימים אלה מתבצע פרויקט של מדידות רעש, במטרה להביא לפתרון של העניין.

הדס פיקסלר: יש מקומות שבהם נפתרו, לדוגמה בית צפאפא, רמלה, כפר קאסם.

שבות רענן: אני גרה בלוד.

שבות רענן: אני קודם כל רוצה לבקש להוריד את כל הקטע הפוליטי, זה ממש לא שם.

שבות רענן: אני גרה עם ערבים באותם בניינים, אני שכנה טובה שלהם, חברה טובה שלהם, אבל אני לא ישנה בלילה.

שבות רענן: יש לי שני תינוקות ואחרי כל סשן הרדמה, אני צריכה לעשות את זה שוב בארבע בבוקר, ולא רק אני, אלא גם השכנה הערבייה שלי בקומה רביעית, אז זה לא נראה לי סביר בשום צורה.

שבות רענן: משטרת ישראל, אני בעיקר פונה אליכם, כי יכול להיות שהחוק הזה עכשיו כבר קיים ולא צריך הרבה מעבר, אבל אני מכירה את שני מפקדי התחנה האחרונים, כי אני פונה אליהם הרבה בעניין הזה.

שבות רענן: אני יודעת שהם ניסו להידבר, ואני גם לא באה אליהם בטענות, אבל הם לא מצליחים.

שבות רענן: כנראה שהמדיניות העדינה והרגישות – אני מבינה את הרצון להיות רגישים לדת של מישהו אחר ואני מבינה שזה רגיש, אבל צריך להבין שיש פה מחירים – שאני צריכה לשים קונסילר כל בוקר, למה?

שבות רענן: אני ידעת שזה החלטות בדרגים הגבוהים, אני יודעת שזה בטח לא רק ברמת מפקדי התחנה, אבל אתם יכולים, לכם יש את הכלים.

שבות רענן: לגבי מה שאמרה נציגת המשרד, במהלך ההתעסקות שלי בזה גיליתי שלא כל המסגדים תחת משרד הפנים, ולכן יש מסגדים שלא משנה כמה תדברי איתם, הם יכולים להגיד לך: אוקי, שמענו, לא.

שבות רענן: הם משאירים את העוצמה שלהם ואנחנו צריכים לספוג את זה, ולא רק אנחנו.

שבות רענן: אני מדברת על האימהות, כי זה הכי כואב לי, כל האימהות הערביות סובלות באותה מידה כמוני, ואין סיבה שזה יקרה.

שבות רענן: לכן יש חוק שנותן קנס.

שבות רענן: כנראה שלא נותנים מספיק קנסות או שהקנס לא מזיז, אבל אין סיבה לתת לזה להמשיך להתגלגל ולהשאיר אותנו שנמשיך לספוג את זה רק כדי שכמה אנשים יוכלו לעשות פה הצגות בשם חופש דת.

שבות רענן: זה בכלל לא פוגע בחופש הדת, רק תנמיכו את הווליום.

שבות רענן: תתפללו בכיף, אמן, רק תנו לנו ולילדים שלנו לישון.

דנה יפה: אולי אני רק אגיד לפרוטוקול את החלטת הממשלה.

דנה יפה: ההחלטה היתה שהצעת החוק לא תקודם מעבר להקמת צוות שבוחן את הנושא, וההצעה צריכה לחזור בכל מקרה לדיון בוועדת שרים לענייני חקיקה.

דנה יפה: גם אנחנו סבורים כמו שנאמר שיש כרגע כלים בחקיקה בחוק ולכן אין צורך להתקין את החוק עצמו, וזה גם בהתאם למה שהיועץ המשפטי של הוועדה אמר, ההתמקדות במקור רעש ממקום מסוים ולא ברעש באופן כללי, זה משהו שהוא חריג ונראה לנו שהוא בעייתי.

רוברט אילטוב: אם אתם חושבים שהחקיקה הקיימת היא מספקת, למה אתם לא דורשים כמשרד המשפטים מהפרקליטות לאכוף את החוק?

דנה יפה: החוק הוא חוק של המשרד להגנת הסביבה.

רוברט אילטוב: זה לא משנה, אתם משרד המשפטים, אתם הפרקליטות.

מרדכי יוגב: אתם אמונים על החוק.

רוברט אילטוב: אתם רואים משרד כזה או אחר או גורמי אכיפה כאלה ואחרים, כשאתם בעצם גורמי אכיפת על, למה אתם לא מטפלים בזה?

רוברט אילטוב: אם אתם לא מטפלים בזה, כנראה אנחנו צריכים להביא אתכם לוועדה לענייני ביקורת המדינה ולראות מה עושים אתכם שם; או שאתם תפעלו או שלא תפריעו לחקיקה.

רוברט אילטוב: לא יכול להיות שאתם אומרים: יש חקיקה ואתם לא עושים שום דבר, ואתם לא אוכפים כגוף האמון על חקיקת החוק במדינת ישראל, אתם פשוט לא עושים שום דבר.

רוברט אילטוב: אם כך, העמדה שלכם לא בדיוק תואמת את מה שצריך לעשות.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה לשמוע גם את משרד הפנים ואני אתן למוטי.

נאוה אושר: אני גם אומר את הדברים בעיקר לפרוטוקול.

נאוה אושר: גם אנחנו סבורים שהיום יש כבר כלים ולפיכך צריך לפעול לפיהם, ואנחנו גם מפנים להחלטת הממשלה.

רוברט אילטוב: ולמה גם אתם לא פועלים?

רוברט אילטוב: יש כלים – למה אתם לא מפעילים אותם?

נאוה אושר: קודם כל, אנחנו לא ממונים על אכיפת החוק.

מרדכי יוגב: אתם ממונים על רוב המואזינים שהם תחת שליטת משרד הפנים.

רוברט אילטוב: אתם כמשרד הפנים ממונים ישירות על אכיפת החוק במקרה הזה, כולל המשטרה.

עבד מחמיד: אנחנו בעניין הזה באמת הלכנו לכיוון ההידברות, והיו לנו ישיבות ביפו.

עבד מחמיד: הנושא הזה הוא נושא מסועף, כי לא כל המסגדים תחת משרד הפנים.

עבד מחמיד: הנושא של ייחוד המואזין מביא חשש לחלק מהמואזינים שיפטרו אותם מהעבודה וכל מה שמסביב.

עבד מחמיד: יש לנו חוקים, ובחוקים שיש לנו היום יש לנו את התקנות ואת החוק עצמו, שמכוחו חוקקו התקנות.

עבד מחמיד: מודדים עכשיו בכרמיאל.

עבד מחמיד: במידה ויש חריגות, אנחנו פועלים מול האחראים על המסגדים.

עבד מחמיד: היו לנו שלושה תיקים שהוגשו, אבל שניים נסגרו.

עבד מחמיד: תיק אחד גם הסתיים בירושלים מבלי הרשעה, ואנחנו מנסים כמה שאפשר שהנושא הזה יגיע להידברות כדי לגמור את הבעיה הזו.

עבד מחמיד: במידה ויהיה חוק שיחייב – למרות שמה שקיים, קיים, ואנחנו יכולים לפעול - - -

שבות רענן: מה קורה אם ההידברות לא מצליחה?

ניסן סלומינסקי: רק שנייה, אני רוצה שמוטי יסיים, כי הבטחנו לו לדבר.

גור בליי: רק משפט אחד להבהרה, שתקנות מניעת רעש שעוסקות בשעות הלילה הנוכחיות לא קשורות במדידת רעש, זאת אומרת: יש איסור לשימוש במגביר קול בין 23:00 לשבע בבוקר.

עבד מחמיד: ברגע שהוא השתמש, חזקה - - -

רוברט אילטוב: איך אנשים - - -

מרדכי יוגב: ברשות היושב-ראש, חבריי, חברי רוברט וכל נציגי משרדי הממשלה, מוסי רז ואחרים, ראשית באמת באנו אל החוק הזה מתוך כבוד לכל אדם.

מרדכי יוגב: יעידו אנשים, בטול כרם ובקלקיליה ערבים אמרו לי: ואלה, אתה באמת לא שונא ערבים; לא רק לא שונא, אוהב כל אדם באשר הוא אדם ומכבד את הדת המוסלמית, ובאמת בסימפטיה לכל מאמין באשר הוא בעולם.

מרדכי יוגב: לא היתה מחשבה אחת מבחינתנו שאנחנו רוצים להכניס אצבע בעין של דת זו או אחרת, אלא – ואמר את זה גם חברי רוברט – לדאוג למנוחה מתוך בקשה של אנשים.

מרדכי יוגב: סיפרה את זה פה הגברת מלוד, סיפרו את זה אחרים.

מרדכי יוגב: כבר לפני ארבע שנים כשהתחילו לבוא אלינו בקשות משבע ערים, וכתוצאה מזה אני קיבלתי מכתבים מערבים מבאר שבע, מבית חנינא ומכפר קאסם, והזכרתי את זה פה.

מרדכי יוגב: זאת היתה המטרה, לאפשר לאנשים לישון את שנתם.

מרדכי יוגב: כתוצאה מכך, אולי חברי לא, אבל אני צמצמתי את החוק והגשתי אותו מחדש, רק על שעות המנוחה ואפילו רק על הלילה, ולאחרים אמרתי: תבדקו את הדציבלים, תראו מה עוצמתם, כדי לא לפגוע באמונה, אלא רק מהכיוון של שנתם של אנשים לפנות בוקר, כשברמדאן זה בשלוש וחצי, ובממוצע הרגיל זה בארבע וחצי, חמש ומשהו בחורף.

מרדכי יוגב: זאת מטרת החוק, לאפשר לאזרחי ישראל לישון בשעות המנוחה.

מרדכי יוגב: אני מכבד מאוד את המאמינים המוסלמים, ואף אחד אחר עם הפופוליזם שלו פה לא יוכל לבלבל לא אותי ולא אף אחד אחר.

מרדכי יוגב: אני גם מכבד את לומדי התורה, וגם חברי כנסת מהמגזר החרדי לא ילמדו אותנו, אנחנו מכבדים גם את צה"ל ואת השירות בו, ונגד כל כפייה.

מרדכי יוגב: אני רוצה לסיים.

מרדכי יוגב: אני מבקש ממך היושב-ראש ללכת פה בשני מסלולים: המסלול האחד לפי מה שקבעה ועדת השרים, אנחנו נלך חזרה לוועדת השרים ונאמר להם שדנו.

מרדכי יוגב: המסלול השני – ואני מבקש שהדיון יהיה עוד במושב זה – לבקש ממשטרת ישראל: תנו לנו בבקשה פרטים כמה אכיפה התבצעה בשנתיים האחרונות מאז שהתקנה אצלכם, כמה תלונות, כמה נאכף, כמה קנסות, בהתאם להמלצתו של היועץ המשפטי.

מרדכי יוגב: אני מבקש שנקיים ישיבה נוספת בעוד חודש, בה יוצגו לנו נתוני האכיפה.

מרדכי יוגב: אם אנחנו יודעים להסתדר עם נתוני האכיפה, כי בהידברות זה לא הצליח, אנחנו נשקול את צעדינו בהמשך.

מרדכי יוגב: אם לא, נקדם את החוקים.

ניסן סלומינסקי: אני סוגר את הישיבה.

ניסן סלומינסקי: תשמעו מה שדיברו נציגי התושבים, תשמעו את מה ששבות דיברה – כאימא שמייצגת את האימהות הישראליות, הערביות, שיהיה לכם טיפה על המצפון הנושא הזה, כי שאלנו את כל המשרדים ואף אחד לא מפעיל אותו.

ניסן סלומינסקי: ההידברות כבר נגמרה מזמן.

ניסן סלומינסקי: תפעילו אותו.

ניסן סלומינסקי: אם לא, בסוף החוק הזה יהיה.

ניסן סלומינסקי: אני נאלץ לסגור את הישיבה.

מרדכי יוגב: דיון מעקב, אדוני היושב-ראש.

ניסן סלומינסקי: הישיבה נעולה.