הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 204, 2018-02-26 12:30

יפעת שאשא ביטון: צהריים טובים, ברשותכם, אני פותחת את דיון הוועדה בנושא בריונות ברשת בקרב ילדים ובני נוער.

יפעת שאשא ביטון: זה לא הדיון הראשון שמקיימת הוועדה לזכויות הילד, ומתקיימים דיונים נוספים בוועדות נוספות.

יפעת שאשא ביטון: תופעת השיימינג היא תופעה קשה שאנחנו כולנו נדרשים לה ולטיפול בה ובעיקר להתמודדות עם ההתרחבות של התופעה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לומר, ככה בתוך התקדמות הדיונים, מילה טובה גם למשרד החינוך שאנחנו נמצאים היום במקום שהוא אחר, כי אם פעם השיח היה שמה שקורה מחוץ לבית הספר נשאר מחוץ לבית הספר ומטפלים רק במה שקורה בין כותלי בית הספר, אנחנו יודעים שאנחנו נמצאים היום בתפיסה אחרת לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: ברור לכולם שהבריונות ברשת היא משהו מעגלי.

יפעת שאשא ביטון: היא יכולה להתחיל בבית הספר ולהימשך בשעות שאחר כך, ולהיפך הוא יכול להתחיל אחר הצהריים ולהיכנס אחר כך פנימה לתוך בית הספר, כך שאנחנו מחויבים להתייחס בכל מקום שהוא קורה כי בסופו של דבר אנחנו מקבלים בבוקר את הילדים לתוך המערכת עם כל המטען הרגשי שנובע מאותה בריונות ומאותו שיימינג.

יפעת שאשא ביטון: כאן, כבר בראשית הדיון, אני רוצה לומר, נמצאת איתנו נערה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אומר את שמה כי אנחנו מחויבים לשמור על הפרטיות שלה, אבל נמצאת איתנו נערה שנפגשתי איתה לפני זמן מה והיא סיפרה לי על התהליך שהיא עברה וחשבנו איך אנחנו ביחד מביאים לדיון הזה גם מסרים וגם רעיונות נוספים להתמודדות בתוך מערכת החינוך עם התופעה של השיימינג.

יפעת שאשא ביטון: ואני רוצה לומר כבר בפתיחת הדברים, מבחינתי הנערה הזו, כמו נערים נוספים שפגשתי, הם המסר, כי הם בחרו להרים את הראש ולעשות משהו עם החוויה הקשה שהם חוו.

יפעת שאשא ביטון: לא ליפול ולא להיכנס לתוך איזשהו, אני אגדיר את זה אפילו כמו חור שחור, כי הרבה מאוד ילדים מרגישים שזהו, זה סוף העולם ומתחבאים בתוך איזהו מקום קטן שלהם, והיא באה ואמרה, 'אני רוצה לעשות משהו למען ילדים אחרים שנפגעים, שיידעו שאפשר לצמוח מזה, שיידעו שאפשר להרים את הראש ולא לתת לאחרים להוריד לנו אותו".

יפעת שאשא ביטון: זה \

יפעת שאשא ביטון: מראה על החוזק שלה כך שבעיניי, אַתְ המסר בדיון הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לגבי משרד החינוך, כי הבנתי שזה קצת דובר הבוקר, גם בשיחה שהייתה לי איתך, אנחנו העלינו את הרעיון שמעבר להתייחסות ולטיפול בתוך מערכת החינוך, ואנחנו יודעים שיש התייחסות לכל הנושא של גלישה בטוחה ובריונות ברשת, שיהיו גם סנקציות שיש בהן תהליך חינוכי.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת לא מספיק שניקח את מי שפוגע בחברים שלו או עושה איזשהו תהליך של שיימינג, חרם או כל מה שיוצא מזה, אלא שיעבור תהליך משמעותי כמו תרומה לקהילת בית הספר, אולי תרומה לקהילה בכלל, איזושהי מעורבות חברתית.

יפעת שאשא ביטון: משהו כדי שהוא גם יבין שהוא לא היה בסדר וגם ינסה לתקן על ידי איזשהו תהליך חיובי, ואני כבר שמה את זה על השולחן כדי שנוכל לדון גם בזה.

יפעת שאשא ביטון: לפני שאני פותחת את הדיון, ואנחנו נתחיל איתך, אני רק רוצה להקריא לפרוטוקול משום שיש כאן קטינים: כידוע ישיבת הוועדה מוקלטת ומשודרת והפרוטוקול וגם שידור הישיבה יפורסמו באתר האינטרנט של הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: לפי סעיף 120 לתקנון ניתן, באופן חריג, לכסות פרטים מזהים של אנשים או דברים שנאמרו בדיון, בין היתר אם הדבר דרוש לשם הגנה על עניינו של קטין או חסר ישע, או אם פרסום הפרוטוקול יגרום נזק למוזמן לוועדה או לאדם אחר.

יפעת שאשא ביטון: אבקש להודיע כי ככל שיעלה הצורך או שתהיה בקשה לכך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: אני כבר רגילה לנוסח הקודם, הוא כבר מתגלגל לי על הלשון.

יפעת שאשא ביטון: אז הנה, עשינו גם את זה ואנחנו נתחיל איתך, רק בלי שם, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<תלמידה: טוב, כשהייתי בכיתה י' אני עברתי שיימינג ואחרי כמה חודשים דבר די דומה קרה גם לאחותי ואז התחלתי להסתכל מסביבי ולראות שיש עוד הרבה נערים ונערות שעוברים שיימינג ואין למערכת החינוך או למערכת המשטרה את הכלים המתאימים בשביל להתמודד עם התופעה ולעזור להם וגם להרתיע מפני אותה בריונות.

<תלמידה: אני יכולה להגיד שבמקרה שלי בית הספר נורא ניסו לעזור, אבל שוב, לא היו להם הכלים המתאימים, אצל המשטרה זה בכלל היה סיפור אחר, ואז התחלתי לחשוב איך בעצם אפשר לבוא ולמגר את התופעה הזו מנקודה שהיא קצת שונה, ועל זה גם דיברתי עם יפעת, בנוגע לחקיקה שתאמר שכל נער או נערה שפוגעים בנערים אחרים ברשת ייענשו או בתרומה לקהילה, כמו שיפעת אמרה.

<תלמידה: אני יכולה להגיד שאני חושבת שתרומה לקהילה זה דבר נהדר, זה משהו שמפתח ילדים ונוער בצורה מדהימה.

<תלמידה: אני יכולה להעיד על עצמי ועל נערים אחרים שאני מכירה שמתנדבים, שההתנדבות תרמה יותר להם ממה שהם תרמו.

<תלמידה: יחד עם זה זה גם יוכל לפתח את אותם ילדים, לגרום להם להיות אנשים רגישים יותר, אכפתיים יותר כלפי הסביבה שלהם, או גם בפיצוי כספי, ובפיצוי כספי נוכל בעצם לערב יותר את ההורים.

<תלמידה: אם ההורה יודע שהוא יצטרך לשלם, אז הוא ירצה להיות מעורב יותר במה הילד שלו כותב ברשתות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז בעצם מוסיפה לנו נדבך נוסף להצעה שעולה כאן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לפנות למשרד החינוך ולומר תחילה שאנחנו קראנו את החוק האיטלקי, שגם הוא עלה בשיחה שלנו, וראינו שם לא מעט הצעות.

יפעת שאשא ביטון: אגב זאת אשת חינוך שנבחרה לפרלמנט והביאה איתה גם סיטואציה שהייתה בעצם כשהיא הייתה מורה, ועל בסיסה היא בנתה את ההצעה בצורה כזו שהיא מציעה פתרונות.

יפעת שאשא ביטון: אני מודה שחלק מהדברים שמופיעים בהצעת החוק האיטלקי יושבים, לצורך העניין, בחוזר מנכ"ל או בתוך מערכת החינוך בצורה כזו או אחרת.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להציע, לפני שאתם ככה מציגים את הדברים, שפעם אחת הסיפור לא יהיה וולונטרי.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת היום אנחנו יודעים שחלק מהדברים שמופיעים בחוזר מנכ"ל מתקיימים במקומות שיש בהם משוגעים לדבר, שיש מנהל שלוקח את זה ברצינות, שיש צוות שמתייחס לזה ברצינות.

יפעת שאשא ביטון: זה לא נמצא באופן מערכתי גורף, למעט אותו שבוע שאנחנו יודעים של גלישה בטוחה, שהוא באמת בפריסה ארצית.

יפעת שאשא ביטון: והדבר השני, לראות איך באמת אנחנו מטמיעים את זה לא כמשהו שהוא פרויקטלי, זאת אומרת אלה לא רק ימים מיוחדים, לא רק שבוע מיוחד אלא שיש אורח חיים בבית הספר שמבינים שהנושא של חרם ושיימינג הוא לא בבית ספרנו.

יפעת שאשא ביטון: לא בבית ספרנו תרתי משמע.

יפעת שאשא ביטון: אז אני מפנה אליכם כדי לדעת מה יש היום במערכת ואת ההתייחסות למה שנמצא כאן מבחינת הוספת סנקציות שהם תהליכים חינוכיים בתוך חוזר מנכ"ל.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<עינב לוק: תודה רבה, אני עינב מהשירות הפסיכולוגי הייעוצי במשרד החינוך.

<עינב לוק: יושבים איתי כאן תמי אומנסקי, נציגת חינוך במערך הלאומי, ורוני דיין מאגף טכנולוגיות מידע.

<עינב לוק: אני קודם כול רוצה להגיד לך שאנחנו חושבים שהנושא של שיימינג ופגיעה ברשת הוא נושא חמור ביותר ואנחנו שמים עליו את הדעת ואת שיקול הדעת גם בהיבטים חינוכיים וגם בהיבטים טיפוליים ומשמעתיים, ואני באמת מברכת אותך על זה שאת לוקחת מעשה ויוזמה על משהו שאת עברת וחווית.

<עינב לוק: זה ככה ברמת ההתייחסות לזה.

<עינב לוק: אני אגיד לגבי ההנחיות שקיימות בחוזר מנכ"ל, גם ברמה של מניעה וגם ברמה של טיפול ותגובה לאירועים שמתרחשים.

<עינב לוק: אז קודם כל זה נכון שמבחינת הפעילות בנושא של מניעה והסברה, היא אמורה להתקיים בכל בתי הספר, לאורך כל השנה ולא רק בשבוע הלאומי לגלישה בטוחה.

<עינב לוק: היא מתקיימת בתוך תכנית שנקראת "חיים ברשת".

<עינב לוק: צריך לקום בתוך בית הספר צוות מוביל שהוא מתכנן את התכנית הבית-ספרית, ובתוך תכנית כישורי חיים כאשר בשנתיים האחרונות ובשנה האחרונה הכנסנו הרבה מאוד סדנאות חדשות ופעילויות לתוך תכנית כישורי חיים, כאשר כל אחד מהנושאים שבאים לידי ביטוי בכישורי חיים, מקבלים היבט בנושא של המרחב הווירטואלי, אם זה מיניות ומניעת פגיעה, אז איך זה נראה בהיבט הווירטואלי, חברות בחיים בעולם הפיזי ובעולם וירטואלי.

<עינב לוק: זאת אומרת כל התכנים בכישורי חיים עוברים התאמה למרחב הווירטואלי, וכמובן הנושא של שיימינג ופגיעה ברשת בא לידי ביטוי ולכן צריך להיות לאורך כל השנה.

<עינב לוק: בנוסף לזה שזה צריך להיות לאורך כל השנה, יש שלוש פעימות ששם אנחנו שמים את זה ביתר דגש.

<עינב לוק: אחת זה בתחילת השנה כאשר בתי הספר כותבים את תקנון בית הספר, את המדיניות.

<עינב לוק: זה צריך להיות מרכיב משמעותי בתוך תקנון בית הספר.

<עינב לוק: הפעימה השנייה היא בשבוע הלאומי לגלישה בטוחה שאנחנו ממש בסיומו, ולפני יציאה לחופשת הקיץ מתוך הנחה שבקיץ הוא הופך להיות אחד המרחבים המרכזיים שבהם נמצאים הילדים.

יפעת שאשא ביטון: יש להם יותר שעות של רשת.

<עינב לוק: יש הרבה זמן להיות במרחב.

<עינב לוק: עכשיו לגבי הנושא של עמיתים, את דיברת גם על נושא שילדים מסבירים טוב יותר.

<עינב לוק: מסר עובר באופן משמעותי בין ילדים ולכן הנושא של עמיתים לגלישה בטוחה קיבל עכשיו החלטה משמעותית מצד המנכ"ל שזאת תהיה אחת התכניות המשמעותיות.

<עינב לוק: אנחנו נפתח בהרבה מאוד בתי ספר, אני מקווה שנגיע לכל בתי הספר, עמיתים לגלישה בטוחה.

<עינב לוק: יש כמה מודלים שמכירים, אם זה המודל של "שומרי מסך", אם זה מודל של עמיתים כמו של סמים.

<עינב לוק: אנחנו נפתח כמה מודלים כך שברוב בתי הספר יהיו תלמידים של עמיתים לגלישה בטוחה, והם לאורך כל השנה, גם יעשו פעילויות בנושא - - -

יפעת שאשא ביטון: למה ברוב בתי הספר?

יפעת שאשא ביטון: למה אנחנו לא יכולים להחליט שזה יהיה משהו שהוא מערכתי?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת כמו שיש פונקציות שהן נדרשות בכל בית ספר.

יפעת שאשא ביטון: אגב זה לא רק כי בני הנוער מבינים אחד את השני יותר טוב, גם במחקרים אפילו שמשרד החינוך עשה, בכל הסקרים, אנחנו רואים שלילדים קל יותר לפנות, כששאלתם לגבי הדיווח, למי מדווחים, קל להם יותר לדווח לחברים מאשר לדווח להורים או למבוגר אחראי אחר, ואז בעצם בני הנוער הופכים להיות מאוד משמעותיים בתוך השיח הזה.

יפעת שאשא ביטון: אז למה לא לעשות את זה כמשהו שהוא גורף?

<עינב לוק: אז מבחינתנו זאת תכנית שהתקבלה ההחלטה על ידי מנכ"ל המשרד שהיא תהיה בכל בתי הספר.

<עינב לוק: אנחנו נעשה תכנית הדרגתית שזה ייכנס לכל בתי הספר.

<עינב לוק: אני לא יכולה להבטיח שבשנה הבאה זה יהיה בכל בתי הספר, אבל בהחלט היעד הוא שבכל בתי הספר תהיה תכנית של עמיתים לגלישה בטוחה.

<עינב לוק: הסוגיה הנוספת שרציתי להתייחס אליה היא כשמתרחש אירוע של פגיעה ברשת.

<עינב לוק: על פי הנחיות חוזר מנכ"ל, ואת מכירה אותם ואמרת שבדקת גם את חלק מהדברים, גם הנושא של תרומה לקהילה נמצא ואני אגיד באיזה ניסוח זה נמצא.

יפעת שאשא ביטון: בהקשר של שיימינג?

<עינב לוק: כן, בהקשר של פגיעה ברשת.

<עינב לוק: אז אני אגיד, "בניית תכנית חינוכית אישית לצורך טיפול בתלמיד הפוגע.

<עינב לוק: התכנית תכלול בין היתר עשייה חינוכית מתקנת כמו" ויש כאן כל מיני דוגמאות לאיזו עשייה חינוכית מתקנת.

<עינב לוק: אני חושבת שהמושג של 'עשייה חינוכית מתקנת' הוא מבחינתנו מושג שמתאים לחוזר מנכ"ל, כי תרומה לקהילה, אני חושבת שצריך להיזהר מהקונטקסט ש'תרומה לקהילה' הוא סוג של עונש, כי מצד אחד אנחנו פועלים שיהיה לכל תלמיד תפקיד ומעורבות חברתית בקהילה, אז אנחנו רוצים להבחין בין שני התהליכים האלה, שלמשל ילדים עמיתים שזה התפקיד שלהם בתוך בית הספר, עמיתים לגלישה בטוחה, הם תלמידים שפועלים בקהילה כדי לקדם נושא מסוים - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, עשייה חינוכית מתקנת אני חושבת שזה ניסוח מצוין, אבל השאלה כמה זה קורה?

<עינב לוק: רגע, אז עשייה מתקנת הוא המושג שאליו אנחנו שואפים, וכמובן יש כאן גם פירוט וגם הרחבה בנושא.

<עינב לוק: אני רוצה להגיד שזה נמצא, יש פעולות בחוזר מנכ"ל שהן פעולות חובה, ויש פעולות שהן לשיקול דעת בית הספר.

<עינב לוק: הנושא של עשייה מתקנת נמצא בפעולות לשיקול דעת בבית הספר מתוך הבנה שהאירועים הם מאוד מאוד שונים ומגוונים.

<עינב לוק: לא דומה אירוע של שיימינג אחד לאירוע אחר.

<עינב לוק: ככל הניתן, אנחנו יותר ויותר מאמינים, בחוזר מנכ"ל, בהנחיות, שככל שנלך על תהליכים חינוכיים, ומבחינתנו עשייה מתקנת היא תהליך חינוכי, ככל שנלך על תהליכים חינוכיים ככה ההטמעה וההבנה של מה שאני חוויתי ועברתי קורה.

<עינב לוק: בניסיון שלנו, בביקורים שלנו בבתי הספר, אחד הדברים המשמעותיים שאנחנו רואים זה הרבה מאוד עשייה של תלמידים, בדרך כלל עשייה פרו-אקטיבית, קהילתית, לא בעקבות ענישה, אבל גם בעקבות אירוע של פגיעה.

<עינב לוק: תלמידים מתבקשים להכין, אם זה הרצאות, אם זה סדנאות, אם זו פעילות, אם זה כל מיני עשיות מתקנות כחלק מתהליך שהצוות החינוכי עובד איתם על מנת שאירועים כאלה לא יקרו.

<עינב לוק: את פתחת בדברים שלך ואת אמרת שאם היינו במקום שפעם מה שקורה מחוץ לכותלי בית הספר זה לא באחריות של תוך בית הספר, אז היום זה ממש לא כך.

<עינב לוק: באופן חד משמעי, אירוע של פגיעה ברשת הוא אירוע אלימות שמתרחש בין הילדים ובאחריות ובטיפול צוות החינוך ואנחנו עסוקים הרבה מאוד בטיפול באירועים מהסוג הזה, על כל גווניהם, כי מה שקורה כאן ממשיך בתנועה, ממשיך בבית, הכול מתנקז לצוות החינוך.

<עינב לוק: הצוות החינוכי עבר תהליך משמעותי שהיום יודעים שזה באחריותו ובטיפולו לטפל באירועים שמתרחשים.

<עינב לוק: אני חושבת שתרומה לקהילה, ואני אנסח את זה כעשייה מתקנת, זה בהחלט מבחינתנו הצעה טובה, חשובה.

<עינב לוק: אנחנו נמשיך לקדם אותה ולדאוג שיותר ויותר מוסדות חינוך ישתמשו בזה כעוד משהו בטווח הטיפול כאשר קורה אירוע של פגיעה ברשת.

<עינב לוק: ואני אשמח גם שתמי ורון יוסיפו לדברים שלי.

יפעת שאשא ביטון: כן, כן, בוודאי.

יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה להתייחס, ברשותך, לכמה דברים.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל מבחינתי 'עשייה חינוכית מתקנת' זה ניסוח מצוין כי הוא מאוד קולע למה שאנחנו רוצים.

יפעת שאשא ביטון: העניין הוא שאני לא יודעת עד כמה זה באמת בא לידי ביטוי היום ביישום במערכת, אני גם לא בטוחה שהיינו רוצים להשאיר את זה כמשהו רשות.

יפעת שאשא ביטון: כי כשמשהו הוא רשות אז, את יודעת, בתוך כל הלחץ וכל הדברים האחרים שיש למערכת החינוך לעסוק בהם, אז מן הסתם ה'רשות' הופך להיות משהו שהוא שולי וזה לא.

יפעת שאשא ביטון: בעיניי זה העיקר, זה אפילו יותר חשוב מכל המנגנונים האחרים שקיימים, וגם עליהם אני רוצה רגע להתעכב.

יפעת שאשא ביטון: התחושה בשטח היא שלא תמיד יש לצוות המקצועי את הכלים להתמודד עם תופעות כאלה, זאת אומרת אם זה למורים, מחנכים, אז אנחנו תמיד שמים את הזרקור על יועץ חינוכי, אני חושבת שלא שם צריך לשים את הפוקוס, אולי גם, אבל כל צוות החינוך צריך שיהיה לו ארגז כלים להתמודדות עם פגיעה ברשת והיא קורית כל יום.

יפעת שאשא ביטון: היא קורית כל הזמן, זאת אומרת אם זה בקטן ואם זה בגדול.

יפעת שאשא ביטון: ואם אנחנו "נהרוג" את זה כשזה קטן, אז אנחנו בעצם יכולים לצמצם את הסיכוי שזה יהפוך להיות משהו שהוא גדול, והתחושה היא שאנחנו עדיין לא נמצאים שם ואני אשמח לשמוע איזה ארגז כלים מקבל הצוות כדי להתמודד עם אירועים כאלה.

יפעת שאשא ביטון: הדבר הנוסף הוא זה שאת אמרת, "לא כל מקרה שיימינג דומה לאחר", וזה נכון, אבל אם אנחנו נתייחס לזה ששיימינג הוא שיימינג ולא משנה מה ההיקפים שלו, איפה הוא נעשה וכלפי מי ואנחנו ננקוט בדברים באיזשהו תהליך סדור, זאת אומרת ילד יידע שאם הוא עושה דבר כזה, מה תהיה הסנקציה, אני קוראת לזה סנקציה כי זה מערך שלם של דברים שצריך לנקוט, מה תהיה הסנקציה בגין הפעולה הזו.

יפעת שאשא ביטון: הוא צריך לדעת שזהו פעולה חמורה.

יפעת שאשא ביטון: אם ילדים יפנימו שגם הצחקוקים, כשאני דיברתי עם הנערה הנחמדה שנמצאת כאן, אף אחד לא התכוון לפגוע בה, זה היה בקטע של צחוקים, נכון?

יפעת שאשא ביטון: זה התחיל בקטע של ככה, את יודעת, לצחוק עם החבר'ה.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא באמת הבין את המשמעות של מה שקורה שם.

יפעת שאשא ביטון: ואם אנחנו אולי נהיה מאוד שיטתיים בהתייחסות שלנו, אז גם ילדים יידעו באיזשהו שלב להבחין בין מה מצחיק לבין מה לגמרי חוצה את הגבולות, ואני חושבת שאנחנו צריכים להיות במקום הזה, ולא רק בדברים שהם לגמרי מובהקים כפגיעה מכוונת ידועה מראש וכו'.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נשמע את רוני דיין, בבקשה.

<רוני דיין: לגבי היישום של התכנית, אנחנו כן ממפים במהלך השנה, את בתי הספר שעושים את הפעולות, את אותן ארבע פעולות שציינה עינב, ואנחנו מגיעים בצורה שיטתית לבתי הספר שעדיין לא יישמו את התכנית בצורה כזו או אחרת ומכוונים אותם לכך שלקראת שנה הבאה הם אכן יישמו אותה.

<רוני דיין: זה דבר אחד.

<רוני דיין: דבר שני, לגבי ההכנה של המורים וכדו', פיתחנו מארזים שלמים של חומרי הסברה למורים והפעלות בכיתה וכדומה, כאשר הדבר האחרון שיישמנו אותו כרגע, והוא יתחיל להיות מיושם רק בספטמבר, פיתחנו קורסים שאנחנו קוראים להם מיקרו אקרדיטציה, קורסים קצרים של שלוש-ארבע שעות שמורה יכול בשקט לשבת מול המערכת, ללמוד את המסר שאנחנו רוצים להעביר אותו, זה דברים מאוד מדויקים, דברים שהוא צריך לבוא וליישם אותם מיד אצלו בכיתה.

<רוני דיין: את כל התכנית הזאת ניישם ישר בתחילת שנת הלימודים הקרובה.

יפעת שאשא ביטון: לכולם.

יפעת שאשא ביטון: לכלל המערכת.

<רוני דיין: לכלל המערכת.

<רוני דיין: כרגע אנחנו כותבים את חוברת המתנה שהיא חוברת מחייבת לגבי התכנית - - -

יפעת שאשא ביטון: אני באה מהמערכת.

יפעת שאשא ביטון: רק אל תגיד לי 'מתנה'.

<רוני דיין: אוקיי, אבל היא כתובה.

<רוני דיין: אלה הנחיות כתובות ברורות שם ומנהלים ומורים אכן מנסים ליישם את מה שכתוב שם.

<רוני דיין: זה מורכב באמת - - -

יפעת שאשא ביטון: על המתנה הזו אפשר בכיף להגיד שונא מתנות יחיה.

יפעת שאשא ביטון: זה בהומור כמובן.

<רוני דיין: אוקיי.

<רוני דיין: אני מקווה שזה השתנה במשך השנים ואולי זה כבר הרבה יותר נוח.

<רוני דיין: אבל שוב פעם, אני חושב שהמסר שלנו הוא בקורסים האלה של המיקרו אקרדיטציה למורים, שאותם נכוון לכל המורים שהם יכולים לקחת את זה, ומכיוון שזה דרך מערכת לניהול מידע אנחנו יכולים לדעת באמת מי מבין כל 200,000 מורי ישראל אכן עבר את הפעילות הזאת או לא עבר אותה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה.

פנינה תמנו: אני רוצה לשאול - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, כן בוודאי.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת רוצה לשאול משהו.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה פנינה.

פנינה תמנו: קודם כל אני רוצה להודות לך על הדיון הזה, גבירתי היושבת ראש.

פנינה תמנו: אני חושבת שזה דיון מאוד מאוד מאוד חשוב.

פנינה תמנו: אני עוד זוכרת שלפני כשנתיים ביקרתי הורים שהילדה שלהם התאבדה, אני נמנעת מלהזכיר את השם, היא הייתה ילדה בת 13.

פנינה תמנו: היא חוותה בריונות ברשת ומבחינתם לא הייתה שום כתובת על הקיר, במקרה הזה אלה היו גם הורים שלטעמי קצת התקשו בשפה אז גם הנגישות שלהם לאינטרנט הייתה מוגבלת ובסוף הילדה התאבדה.

פנינה תמנו: אני כן רוצה לברך על זה שמצד אחד אמרת, גבירתי, אני לא זוכרת את שמך, עינב, שיש היום יותר מודעות בקרב אנשי חינוך שזה בתחום אחריותם, אבל לטעמי זה עדיין לא חלחל מספיק מרמת השטח, ואני חושבת שאתם צריכים להגביר את הפעולות ברמה הרוחבית בכל בית ספר ואפילו יכול להיות, וגם נשאלת פה השאלה, כשאנחנו מדברים על מערך לימודים וקורסים שמיועדים מצד אחד לאנשי החינוך, אבל מצד שני אותם מערכי שיעור שמגיעים לילדים, הייתי רוצה לדעת באיזה גיל זה מתחיל.

פנינה תמנו: כרגע, לפחות מהילדים שלי, יש לי ילדה אחת שנמצאת בבית ספר יסודי, בכיתה ג', לא קרה שהיא חזרה וסיפרה לי שאפילו בכישורי חיים לימדו משהו שהוא קשור לזה, מה גם שמעניין אותי לדעת מבחינת האחריות של אנשי חינוך, אז יכול להיות שיש להם אחריות בין התלמידים באותו מרחב בית ספרי, אבל הבריונות ברשת, כמו שאמרת, היא שיימינג.

פנינה תמנו: שיימינג יכול לקרות בכל מקום, לא בהכרח עם אותם תלמידים שאתה לומד איתם, אז מה קורה אם ילד נמצא במתקפה עם תלמידים מבית ספר אחר, או עם ילדים שחיים איתו בשכונה?

פנינה תמנו: הדברים האלה צריכים להישאל כי כרגע נדמה, כמו שאמרת, אם אנחנו בסוף מסתכלים על חוזר מנכ"ל, שאנחנו מברכים על חוזר מנכ"ל, אנחנו נמצאים באיזה סוג של גדר של המלצות.

פנינה תמנו: המערכת לא ממש התכווננה למאבק רציני ומתמיד בנושא השיימינג.

פנינה תמנו: יושבת פה הבחורה האמיצה ומספרת על הסיפור שלה, אבל יש כאלה שלא יושבים איתנו, פשוט הם כבר לא בין החיים.

פנינה תמנו: אני חושבת שפה צריך להעלות הילוך ובאמת לחשוב על איזו תכנית.

פנינה תמנו: לכן אני כן חושבת שזה טוב שנגיש איזו חקיקה, לא קראתי את כולו, קצת רפרפתי על החוק, אני מבינה שזה חוק איטלקי, אבל לפחות את זה, כשחזרתי לכנסת ומתחילה ללמוד קצת יותר את הנושא מהבחינה הפרלמנטרית והחוקית, נדמה לי שאנחנו לא במקום שאנחנו רוצים להיות.

פנינה תמנו: אני מקווה שתיעשה בזה עבודה הרבה יותר מעמיקה, ואני פה לרשותך כמובן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת פנינה תמנו.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה דווקא בסיפא של דברייך לחזור ולהדגיש את מה שאמרתי בהתחלה.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לי שגם בדיון כזה, ומי שהיה איתי בדיונים הקודמים יודע שמבחינתי זה ייהרג ובל יעבור, הילדה הזו היא המסר, לקום ולהרים ראש לראות איך אנחנו צומחים ומצמיחים מהמקום הכואב הזה ולא בוחרים במקום שבחרו בו אחרים.

יפעת שאשא ביטון: כי אני כל הזמן אומרת, אני לא רוצה שאף אחד יחשוב שהתאבדות או הדרה החוצה היא הפתרון.

יפעת שאשא ביטון: זאת לא אופציה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים שיהיו להם הרבה מאוד אלטרנטיבות, כמו אנשי חינוך שנמצאים שם, חברים שנמצאים שם, הורים שמודעים ויודעים – שאגב במערכת החינוך צריך גם לעשות תהליך עם ההורים עצמם, לא רק - - -

<עינב לוק: תיכף אנחנו נספר.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: אז חשוב שאנחנו נגיד גם את זה כי בסופו של דבר המודעות היא זו שיכולה לעשות את ההבדל ואנחנו נוכל להוות כתובת עבור הילדים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, תמי.

<תמי אומנסקי: תודה רבה.

<תמי אומנסקי: אני תמי אומנסקי, אני ממשרד החינוך, מהשירות הפסיכולוגי הייעוצי ואני מנהלת את תחום החינוך במערך הלאומי להגנה על ילדים ונוער ברשת, מאו"ר.

<תמי אומנסקי: אני קודם כל רוצה להגיד תודה רבה לנערה שהציגה כי מה שהיא מציגה זו המציאות.

<תמי אומנסקי: זו באמת המציאות, והדברים שלך, חברת הכנסת, מראים כמה המציאות היא יותר ויותר מורכבת.

<תמי אומנסקי: אני רוצה לומר ככה, אחת, שמענו מה משרד החינוך עושה, ומשרד החינוך עושה, אבל המורכבות היא שכדי לטפל בנושא של פגיעות רשת, נדרש כפר שלם.

<תמי אומנסקי: זה לא רק משרד החינוך - -

יפעת שאשא ביטון: נכון, לגמרי.

<תמי אומנסקי: - - זה דורש את משרד הרווחה, זה דורש את המשטרה, זה דורש את כל הגופים, ולכן מהמקום הזה, בשותפות, אני ממשרד החינוך נמצאת בתוך, הוקם המערך הלאומי.

<תמי אומנסקי: המערך הלאומי בעצם מאפשר לנו, כמו שאת ציינת, אם יש פגיעה ברשת הרבה פעמים זה ילד מבית ספר אחד עם ילד מבית ספר אחר, עם ילדים שאפילו את הזהות שלהם אנחנו לפעמים לא יודעים, והחבירה המשותפת הזאת מאפשרת לנו קודם כל להביא לפתחו של בית ספר את האירוע.

<תמי אומנסקי: הרבה מאוד אירועים שמגיעים אלינו הם אירועים שבית ספר לא ידע עליהם.

<תמי אומנסקי: הוא לא ידע עליהם כי הם קורים ברשת וכשזה מגיע אלינו זה בעצם מוחזר לתוך בית הספר לטיפול.

יפעת שאשא ביטון: מתי היו הצעדים הראשונים של מאו"ר?

<תמי אומנסקי: הצעדים הראשונים של מאו"ר החלו, עוד מעט אני אתן ליעל, שהיא הסגנית שלנו במערך הלאומי, להציג, אבל למעשה המוקד נמצא כרגע בהרצה, עוד לא יצא לציבור.

<תמי אומנסקי: אנחנו כבר מקבלים פניות, כבר הגיעו אירועים וממה שאנחנו רואים כבר היום כל אירוע שמגיע למערכת החינוך, ואנחנו אחראים על זה, מטופל ביסודיות גמורה.

<תמי אומנסקי: האנשים בתוך מערכת החינוך יודעים לעשות את העבודה.

<תמי אומנסקי: המורכבות היא שלא תמיד מערכת החינוך יודעת על האירועים האלה, זה קורה ברשת, זה לא מגיע בהכרח למערכת החינוך, אבל כשמערכת החינוך מקבלת את זה היא יודעת לעשות את העבודה.

<תמי אומנסקי: זה, פלוס כל מערך המניעה שעינב סיפרה עליו, אני אומרת לך, אנחנו במציאות משתנה, אנחנו כל הזמן צריכים לבדוק את עצמנו.

<תמי אומנסקי: אנחנו כל הזמן צריכים לשדרג את עצמנו.

<תמי אומנסקי: אנחנו צריכים לפתח טכנולוגיות בהיבט הזה, אנחנו צריכים לפתח את המניעה באופן, את הקורסים ואת הפיתוח המקצועי.

<תמי אומנסקי: לגבי הייעוץ החינוכי אני יכולה לומר מתפקידי הקודם שאנחנו עוסקים הרבה מאוד בפיתוח מקצועי של אנשי המקצוע – יועצים ופסיכולוגים – בנושא של התמודדות עם פגיעות בכלל ופגיעות רשת בפרט.

<תמי אומנסקי: בוודאי, רוני סיפר כאן, אני יודעת על הכינוסים המקוונים שאנחנו עושים, גם למערכת החינוך, ואנחנו כל הזמן צריכים להתאים את עצמנו למציאות המשתנה הזאת.

<תמי אומנסקי: אז זה המקום שאנחנו נמצאים בו ואני חושבת שאנחנו מצד אחד באמצע הדרך ומהצד השני אנחנו בתחילת הדרך בהרבה מאוד היבטים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בבקשה עינב.

<עינב לוק: אולי אני אתייחס במילה לנושא של ההורים ועוד משהו על המניעה.

<עינב לוק: אז קודם כל רק להגיד שהתחלנו בשבוע הלאומי איזה מהלך של כתיבת קוד אתי של כל התלמידים שהתלמידים הם שותפים לנו לכתיבת הקוד האתי בנושא של גלישה בטוחה.

<עינב לוק: כרגע, הילדים עוברים סדנאות בכיתות, זה נעשה בשלבים.

<עינב לוק: הם מעלים את זה לאתר ייעודי ומתוך האתר הייעודי ייכתב התקנון ודברים שיעלו שם גם יוכנסו לחוזר מנכ"ל.

יפעת שאשא ביטון: הילדים יהיו חלק מהתהליך, יפה.

<עינב לוק: חשוב לנו שהילדים יהיו, זה בתהליך של כתיבת ה"אני מאמין", שהילדים יגידו את ה"אני מאמין" שלהם, זאת סוגיה שלא אמרתי.

<עינב לוק: ולגבי ההורים, כמו שתמי אמרה הנושא הוא שבאמת דרוש כפר שלם כדי לטפל בנושא הזה, וללא ההורים אנחנו לא יכולים להוביל את המהלך, לא ברמת מניעה והסברה ובטח לא ברמה של טיפול והתייחסות לאירועים.

<עינב לוק: יש לנו מהלך משותף עם פורום ועד ההורים היישובי שבמאמצים משותפים אנחנו חושבים להגיע להורים, גם בהסברה, במניעה, הרצאות מקוונות, עלונים וכו', אבל כמובן פה גם הדרך עוד ארוכה להביא את ההורים לתוך השותפות הזאת יחד איתנו.

יפעת שאשא ביטון: הם שותפים משמעותיים.

<עינב לוק: לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נעבור למערך מאו"ר כדי שככה ניצור את הרצף.

יפעת שאשא ביטון: מתי ילדים יוכלו לפנות אליכם?

<יעל מיטלמן: שמי יעל מיטלמן, אני סגנית ראש המערך.

<יעל מיטלמן: קודם כל אני אגיד שהמוקד שלנו נמצא כרגע בתקופת הרצה, זה אומר שבשבועות הקרובים הוא ייפתח באופן מלא, אבל אנחנו כבר היום מקבלים פניות של ילדים, פניות של מבוגרים, בתוך שבוע האינטרנט, בתוך אירועים שונים שהיו.

<יעל מיטלמן: הציבור כבר מתחיל לשמוע שמוקד 105 קיים ולכן יש זליגה של פניות.

<יעל מיטלמן: אנחנו כרגע מדברים על פניות בודדות כל יום, אבל שמסמנות לנו פה מגמות.

<יעל מיטלמן: המגמה הראשונה שאנחנו רואים היא שיש הרבה מאוד פניות בנושא של שיימינג ובריונות, זה עומד אולי בראש הרשימה, ושהשותפים שלנו שיושבים בתוך המוקד, משרד החינוך ומשרד הרווחה, הם שותפים ברמה הכי הוליסטית בטיפול במקרים, מרגע הגעת הפנייה והאבחון שלה ועד להורדה שלה חזרה לקהילה, לטיפול.

<יעל מיטלמן: אנחנו מקווים שבתוך כמה שבועות נוכל לדבר על עבודה של 24/7.

<יעל מיטלמן: אין לנו עדיין תאריך.

פנינה תמנו: כמה זה מונגש?

פנינה תמנו: באילו דרכים זה מונגש?

<יעל מיטלמן: מונגש מאיזו בחינה?

יפעת שאשא ביטון: שיידעו למי לפנות.

<תמי אומנסקי: זה יֵיצא לתקשורת.

<תמי אומנסקי: קודם כל בוא נאמר ככה, מערכת החינוך יודעת על קיום המוקד והרבה מאוד פניות גם מגיעות ממערכת החינוך כרגע למוקד בהיוועצות כשנדרש סנכרון בין כולנו.

<תמי אומנסקי: המספר הוא 105 ומי שמתקשר ל-105 - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים - - -

<תמי אומנסקי: הילדים יידעו כשזה יגיע לתקשורת וגם ברגע שיהיה תאריך משרד החינוך יפרסם לכלל התלמידים גם את 105.

<יעל מיטלמן: ולא רק משרד החינוך, ברגע שהמוקד יעבור לעבודה של 24/7 אנחנו נפרסם גם ברשתות וגם בדרכים נוספות כדי שהמוקד באמת יהיה נגיש וידוע לכל ילד ולכל הורה ולכל איש חינוך.

<לילי הלפרין: התלונה יכולה להישאר אנונימית מבחינת התלמידים?

<יעל מיטלמן: לא באופן גורף, לא כהתחייבות, ואנחנו נזהרים מהנושא של אנונימיות ומלהתחייב עליו כי עלולים להגיע מקרים שהם סכנה לחיי ילד או ילדה ובהם אנחנו נצטרך לפעול באפיקים מקובלים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לשאול, כשאנחנו מדברים על רשת, וכיוון שזה מוקד 105, זאת לא רק אפליקציה שיושבת לצורך העניין באינטרנט, זה כולל מקרים של שיימינג ובריונות גם בווטסאפ?

יפעת שאשא ביטון: כי מבחינתי זאת רשת חברתית לכל דבר.

<יעל מיטלמן: כן, גם בווטסאפ.

<יעל מיטלמן: מוקדם מדי לדבר על נתונים אחרי תקופת הרצה של פחות משלושה שבועות, אבל המגמה שמצטיירת היא של הרבה מאוד תלונות ופניות בנושאים שקשורים לרשתות החברתיות, ווטסאפ, אינסטגרם ואחרות.

<יעל מיטלמן: דיברו פה קודם על הנושא של הורים, אז אני אגיד משהו קצת יותר רחב מעבודת המוקד שלנו כי המערך הלאומי מורכב ממוקד אבל מורכב גם מיחידה משטרתית מבצעית וממטה מקצועי שעובד בפן של מניעה, הסברה, עידוד של התנדבות בנושאים האלה, ותכניות העבודה שלנו בהחלט כוללות ואנחנו באמת מערך חדש אז עוד אין לנו קבלות להראות, רק תכניות עתידיות, הן כוללות גם עבודה עם הורים, הרבה מאוד עבודה הסברתית, וגם פיתוח של התנדבות – גם לנוער, גם למבוגרים – בנושאי הפעילות שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה.

יפעת שאשא ביטון: אז ראשית אני אשמח שגם הוועדה תקבל עדכון ברגע שאתם יוצאים לאוויר העולם באופן מלא, כדי שגם אנחנו נוכל לשתף את המידע ולהפיץ אותו כמה שיותר.

יפעת שאשא ביטון: כמו שאמרתי, חשוב שכל ילד יידע שיש מוקד כזה כי בסופו של דבר גם אם הוא לא ימצא את הכתובת בסביבה הטבעית שלו, אז שהוא יידע שיש מישהו שהוא יכול לפנות אליו.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה בהקשר הזה, ככה לספר על פגישה שהייתה לי עם נציגת פייסבוק, גם בישראל וגם מי שאחראית על כל הנושא של הנוער באירופה.

יפעת שאשא ביטון: הנציגה סיפרה לנו שיש תכנית, באנגליה, נכון?

יפעת שאשא ביטון: שבה בעצם בכל בית ספר, מעבר לנאמני רשת, יש נציג שמתווך, לצורך העניין אם מעלים תוכן פוגעני שילד רוצה להסיר אותו, אז יש כתובת בתוך בית הספר, שזה אחד הנערים או הנערות שהוא מתווך את זה לאחת העמותות באותה מדינה והעמותה יודעת ליצור את הקשר עם פייסבוק ובעצם לדאוג להסרה של התוכן בזמן שהוא הרבה יותר קצר מאשר אם הוא יפנה דרך דף הפייסבוק בצורה הקונבנציונלית.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשאול כאן בחזרה את משרד החינוך אם יש אפשרות יחד, יושבים פה נציגים של איגוד האינטרנט, יש את איגוד האינטרנט ויש את אשנ"ב ויש עמותות נוספות שאפשר בעצם לעבוד מולם, כך שזה לא מפיל את הנטל רק על עמותה אחת, שיהיה נציג בכל בית ספר שיידע לפעול יחד עם העמותות, ובעצם לאמץ את מה שעשו באנגליה גם בישראל.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אתן לנציגת פייסבוק לספר קצת ואחר כך נשמע את העמותות ואני אשמח לשמוע את ההתייחסות של משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<ג'ורדנה קטלר: סליחה, היו לי הרבה דברים להגיד אז רק לגבי הנושא הספציפי, מה שמאוד חשוב בתכנית באנגליה זה שהילדים לא יוצרים איתנו, כפלטפורמה, קשר ישירות.

<ג'ורדנה קטלר: מה שאנחנו עושים זה הכשרות כדי שיהיה לכל הילדים ולכל בתי הספר את הכלים לדעת על כל הכלים בתוך הדיווח והפרטיות שלהם, שיהיה לכל אחד את הכוח לעשות את זה בעצמם.

<ג'ורדנה קטלר: כדי שהם יידעו בדיוק איך לדווח, מתי לדווח ומה מותר ומה לא מותר לפי כללי הקהילה שלנו, אז המקום שלנו זה לתת את ההדרכה גם של ההורים, גם של הילדים, גם לעמותות וזה כמובן משהו שכבר כמה ארגונים מתחילים לעשות פה ואנחנו מאוד רוצים לתמוך בכל העבודה שלהם.

<ג'ורדנה קטלר: זה לגבי התכנית הזאת ספציפית.

<ג'ורדנה קטלר: בתוך הישיבה שהייתה אצלנו עם מי שמנהל את כל הנושא הזה של המדיניות סביב בני נוער היה לנו חשוב מאוד להבין מה קורה פה בשטח, ומאוד חשוב לי, והמון תודה שהזמנתם אותי להיות פה, כי המקום שלי פה בארץ זה לשמוע מה קורה איתכם ואיך אנחנו יכולים למצוא את הפערים במדיניות שלנו ובשיתופי הפעולה שלנו ולתמוך בכל הדברים האלה.

<ג'ורדנה קטלר: רק דוגמה אחת, את היית אצלנו במשרד?

<ג'ורדנה קטלר: כל מערך מאו"ר היה אצלנו בפייסבוק.

<ג'ורדנה קטלר: אנחנו דיברנו על פייסבוק ואינסטגרם ורק טיפה על ווטסאפ, אבל אנחנו עובדים על יותר שיתופי פעולה בצד המשטרתי בעניין של ווטסאפ, איך הם יכולים לקבל יותר מידע ודאטה מהצד שלנו, והיה מאוד חשוב בתחילת הדרך של מערך מאו"ר לתת להם, לפחות לגבי הפלטפורמות שלנו, את הכלים מה הם יכולים לעשות כשהם מתחילים לקבל את הפניות, שהן רק בודדות עכשיו, אבל כשאתם מתחילים לקבל יותר פניות, ממש להבין מה אנחנו עושים, מה הכללים שלנו, גם מהצד המשטרתי וגם מהצד של המדיניות.

<ג'ורדנה קטלר: אז אנחנו פה לעזור לא רק למערך מאו"ר אלא לכל העמותות וגם כמובן לבני הנוער שהנושא הזה מאוד מאוד חשוב להם, אז תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם, גם על שיתוף הפעולה וגם על הרעיון, וכן, בדיוק זו הייתה הכוונה, לילדים אין קשר ישיר איתכם, אבל יש להם את הקשר עם העמותות, כפי שקורה שם, והעמותה יודעת לטפל וחשוב שאנחנו ניצור את שיתופי הפעולה האלה.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, אתם רוצים להתייחס לזה עכשיו?

<תמי אומנסקי: כן, אני אשמח.

<תמי אומנסקי: אני אשמח לומר שבאמת במסגרת השותפות שיש בין המערך הלאומי לפייסבוק והקשר שלי לתוך משרד החינוך, אז קורים שני דברים מאוד מאוד חשובים.

<תמי אומנסקי: האחד זה שילדים שכן מתקשרים למוקד, ועוד יתקשרו למוקד, אנחנו א', מכוונים אותם ונותנים להם את הכוח לדעת, כי חשוב שילדים יידעו, איך הם יכולים איך הם יכולים להתנהל מול הרשתות החברתיות, ובמקרה הצורך, כשצריך, אנחנו גם דואגים לפנות ישירות לפייסבוק ולהסיר את התכנים.

יפעת שאשא ביטון: ומישהו עוקב, זאת אומרת אם ילד פונה - - -

<תמי אומנסקי: אנחנו לחלוטין במעקב על כל דבר.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אתם לא מוסרים לילד את המידע - -

<תמי אומנסקי: ממש לא.

יפעת שאשא ביטון: - - אלא עוקבים שזה באמת קורה ולא משהו נמשך יותר זמן.

<תמי אומנסקי: בוא נאמר ככה, אם זה תוכן פוגעני שאנחנו מתבקשים לסייע להורדה, אז אנחנו עושים את זה, ואם זה משהו שהילד יכול לעשות לבד אז once תדרכנו אותו - - -

פנינה תמנו: אבל יותר מזה, מהסיבה הפשוטה, שעד שילד מרים טלפון זה גם דורש אומץ מילד - -

<תמי אומנסקי: לחלוטין את צודקת.

פנינה תמנו: - - וברגע שאומרים לו בוא נסביר לך איך אתה מדווח, לפעמים ילד יכול לקבל רגליים קרות ולומר 'אני לא עושה כלום' ופשוט - - -

<תמי אומנסקי: לא, לא.

<תמי אומנסקי: כשאנחנו מזהים מצוקה אמיתית, כשאנחנו מזהים מצוקה אנחנו לא אומרים לילד, "תפעל לבד".

<תמי אומנסקי: אנחנו איתו, אנחנו מסייעים לו לעשות את זה תוך כדי כשהוא על הקו איתנו, גם את זה עשינו, ובמקרה הצורך אנחנו גם דואגים בדרכים שלנו לבקש את ההסרה.

<תמי אומנסקי: יש גם מצבים שאי אפשר להסיר, גם זאת - - -

<רוני דיין: רק משפט קצר להוסיף.

<רוני דיין: בעיקרון רכז התקשוב בבית הספר הוא הציר שמקבל את כל הפניות במצבים הטכנולוגיים שצריכים לתת להם פתרונות.

<רוני דיין: מעליו מוּנה, זו הייתה גם החלטת ממשלה, יש נציג רשמי של המדינה שעובד מול בתי הספר, הוא מקבל מרכזי התקשוב את כל הפניות והוא איש הקשר שאמור להיות מול מערך מאו"ר וכרגע הוא עובד ישירות עם מערך הסייבר - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, זהו, זה הכול אמור להיות, כי בפועל אני לא רואה שמשהו קורה.

<רוני דיין: לא, לא, מערך הסייבר עובד.

<רוני דיין: אפילו מחר, אני אישית - - -

יפעת שאשא ביטון: מישהו יכול לתת נתונים כמה פניות היו באמת דרך מערך הסייבר ובכמה פניות כאלה טיפלו?

<רוני דיין: אני יכול לבדוק.

<רוני דיין: מחר אני אהיה שם ואני אאסוף את זה.

יפעת שאשא ביטון: כי חשוב שלא רק יהיה - - - אני למשל לא שמעתי על זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כן שומעים על מערך מאו"ר, אנחנו כן מכירים את התהליך, אנחנו כן יודעים שיש נאמני רשת בהרבה מאוד בתי ספר, גם, לא בכולם ולדעתי זה משהו שחייב שיהיה בכולם, אבל על זה למשל אני אפילו לא שמעתי.

יפעת שאשא ביטון: אז מאוד חשוב שהדברים האלה יהיו נגישים, כי אחרת, אתה יודע It’s nice to have.

<רוני דיין: יש לנו את זה הכול מסודר.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה.

<יעל מיטלמן: במשפט, רק להתייחס לדברים של חברת הכנסת פנינה תמנו ולשאלה מה קורה אם ילד במצוקה ואנחנו כרגע מבקשים ממנו לעשות פעולות כאלה ואחרות.

<יעל מיטלמן: כשילד פונה למוקד או כל אדם פונה למוקד, עונה לו מוקדן שהוא איש משטרה שהוכשר לתפקיד.

<יעל מיטלמן: אבל לצדו יושבים, בתוך אותו מרחב, נציגים של החינוך, של הרווחה, של הבריאות, של הפרקליטות, זאת אומרת - - -

פנינה תמנו: - - - את הטיפול.

<יעל מיטלמן: בדיוק.

<יעל מיטלמן: אלה אנשים שיש להם גם יכולת אבחנתית לזהות, ברמה כמובן מוגבלת לשיחת טלפון, אבל לשבת שם ולזהות האם יש סימני מצוקה שדורשים התערבות נוספת.

<יעל מיטלמן: הם שם יחד עם המוקדנים, מעורבים בכל שלב.

פנינה תמנו: נחכה שתצאו לדרך.

יפעת שאשא ביטון: כן, אני כבר על קוצים.

יפעת שאשא ביטון: אני מחכה כבר שנתיים שזה יקרה.

<יעל מיטלמן: זה קורה.

<יעל מיטלמן: ממש עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו נשמע, יש לי פה רשימת דוברים, אנחנו נעשה את זה לפי הסדר ואני קצת אקפיד על זמנים כדי שכולם יוכלו לדבר.

יפעת שאשא ביטון: יובל ממועצת התלמידים ואחר כך אורנה מאיגוד האינטרנט, בבקשה.

<יובל חלביה: קודם כל אני חייב להגיד שזה דיון ממש ממש חשוב, זה נושא שבוער ואני הייתי קורא לו איזושהי מכת מדינה שעוברת עלינו וגם בכל העולם.

<יובל חלביה: אבל אנחנו צריכים לשים לב שהעולם שלנו השתנה.

<יובל חלביה: אנחנו נמצאים במאה ה-21 וככה גם הגישה והתפיסה חייבים להשתנות.

<יובל חלביה: בסופו של יום, אם אנחנו נסתכל על זה, כל אחד מאיתנו חווה בריונות ברשת ובריונות בכלל, בין אם אנחנו הנפגעים, הפוגעים או אלה שעומדים מהצד וצופים בנעשה, אבל בשורה התחתונה, ואנחנו רואים את זה כבר לא פעם ולא פעמיים, הנושא הזה שהכתובת הראשונה שאליו, כשנוער נפגע, הוא אל החברים שלו, החברים והמשפחה, אבל בדרך כלל יותר אל החברים.

<יובל חלביה: אני נורא מתחבר לעניין הזה, מה שאמרה פה חברת הכנסת פנינה, זה באמת נכון שעד שאני מרים טלפון לגורם מקצועי, אני עובר גם עם עצמי, מי שעובר את זה, כן?

<יובל חלביה: אני נכנס לאיזשהן דילמות איך אני פונה אליו?

<יובל חלביה: איך זה ייצא?

<יובל חלביה: האם אני אצא המלשין?

<יובל חלביה: איך אני אתמודד עם זה?

<יובל חלביה: - -

יפעת שאשא ביטון: הילד צריך לאסוף הרבה כוח.

<יובל חלביה: - - בסופו של דבר יכול להיות שחברים שלי הם אלה שפוגעים בי.

<יובל חלביה: אז גם העניין הזה, והכי קל לי לפנות לחבר שלי, לאותו בן נוער שעומד מהצד ורואה, ויש כאלה שגם מתעלמים.

<יובל חלביה: עכשיו, ברגע שאנחנו נפתח אצל בני הנוער, אצלנו, את הכלים לאיך אני ניגש למצב שבו אחד החברים שלי פונה אליי ומספר שפגעו בו ברשת או שאני אפילו נחשף לזה מהצד, מה אני עושה?

<יובל חלביה: איך אני מטפל בזה?

<יובל חלביה: ואז, במידת הצורך באמת לפנות לגורם המקצועי.

<יובל חלביה: כי אז אני גם אוכל לדעת שניסינו את הכול, כי לפעמים יש דברים כאלה שנפתרים בתוך עצמנו, בתוך בני נוער, בתוך החבורות, 'עכשיו תבקש סליחה' ו'למה אתה עושה את זה?' וככה כל הכיוון הזה.

<יובל חלביה: זה בנושא הזה.

<יובל חלביה: עכשיו, התפיסה היום – אני אתייחס עכשיו אפילו לשורש של הבעיה – התפיסה הרווחת היום היא שהרשת היא מקום רע, היא מקום שבו "אל תעשו ככה, ואל תגעו ברשת - - -

יפעת שאשא ביטון: יש בה הרבה דברים טובים.

יפעת שאשא ביטון: זה הכול שאלה של איך אנחנו משתמשים בה.

<יובל חלביה: בדיוק.

<יובל חלביה: זה בדיוק העניין.

<יובל חלביה: ברגע שנבוא בתפיסה אחרת ובתפיסה שונה, שבואו ניקח את הרשת למקום חיובי, בואו נרים אותה, בואו נקבל אותה כמקום שאפשר להוביל בה הרבה דברים טובים והרבה כיף ולשמור על קשר עם חברים, וברגע שנשנה את הגישה הזאת ולא נתעסק אך ורק ברשת במצב של "היא מקום רע, היא מקום לא טוב" ואנחנו נשנה את הגישה הזאת, אנחנו גם נראה שאנחנו לא נצטרך אפילו לדבר על בריונות ברשת כי היא גם לא תקרה, כי אנחנו רק ניקח את הרשת למקום החיובי שלה.

<יובל חלביה: ואני אגע בנקודה נוספת, ברגע שאנחנו מדברים פה על בני נוער ולחנך בני נוער וכל הנושא הזה, בסופו של יום, ואני אצטט פה את אלברט איינשטיין שאמר, "הדרך הנכונה לחנך בני אדם היא להיות להם דוגמה".

<יובל חלביה: אז יש פה גם קריאה שאמורה לצאת אולי גם מתוך הוועדה הזאת שאנחנו צריכים ללכת לעולם המבוגרים, כי היום אנחנו נפתח את הפיד שלנו בפייסבוק, באינסטגרם בכל רשת חברתית, השפה שבה המבוגרים היום, אנחנו מקבלים את הדוגמה שאנחנו אמורים לקבל אותה, היא דוגמה בזויה לחלוטין.

<יובל חלביה: אני לא יכול לקבל דוגמה מבן אדם, אני לא יכול שבן אדם מבוגר יטיף לי על הרשת כאשר אותם האנשים בעולם המבוגרים זאת הדוגמה שמעבירים לנו כבני נוער.

<יובל חלביה: אז גם על הנושא הזה צריך לתת את החשיבות, כי לפני שמדברים על בני הנוער צריך לדבר על מי שאמור לחנך את בני הנוער.

יפעת שאשא ביטון: צודק לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה כאילו זה איזה משהו שהוא מתוכנן ומתוזמן מראש.

יפעת שאשא ביטון: אני רציתי לשמור את זה לסוף, אני אתן את הדוגמה ואחר כך אנחנו נפנה למשרד המשפטים ולמשטרה ולראות מה עושים עם זה, אבל אתה לגמרי צודק, יובל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כל הזמן אומרים שאנחנו קודם כל צריכים להסתכל עלינו לפני שאנחנו באים ודורשים מכם, ואני לא בטוחה שאנחנו דוגמה ומופת אלא נהפוך הוא.

יפעת שאשא ביטון: אני רציתי לתת כאן דוגמה למקרה שהורים בכיתה מסוימת עשו שיימינג לילד בכיתה ב'.

יפעת שאשא ביטון: הורים לילד בכיתה ב'.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שנבין איפה אנחנו נמצאים.

יפעת שאשא ביטון: אגב, הייתה תלונה במשטרה, זה נסגר, ובמהלך הדיון אני אפנה גם למשרד המשפטים וגם למשטרה, איזה כלים יש לנו מבחינה משפטית לטפל בדברים האלה, כי אנחנו יכולים להבין עד כמה זה חמור.

יפעת שאשא ביטון: אם ההורים בעצמם יוזמים חרם ויוצרים שיימינג על ילד כל כך קטן, מה הילדים שלהם הקטנים סופגים, שומעים, רואים ומעבירים אחר כך הלאה הלכה למעשה בתוך הכיתה.

פנינה תמנו: לצערי זה יורד גם לגילאים הרבה יותר קטנים.

פנינה תמנו: לאחרונה הגיע אלי סיפור של הורים שעשו חרם על ילד בן 4.

יפעת שאשא ביטון: נכון, בגן שהם לא רצו שהוא יהיה בגן.

פנינה תמנו: בגן שלא רצו שהוא יהיה בו.

פנינה תמנו: זה באמת - - -

יפעת שאשא ביטון: אני יכולים רק להתבייש בזה, אבל זה משהו שבהחלט דורש התייחסות ופתרון.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אורנה מאיגוד האינטרנט.

<אורנה היילינגר: אורנה מאיגוד האינטרנט הישראלי.

<אורנה היילינגר: אני תופסת בשולי הדברים שלך ובאמת כבר בשנה שעברה זיהינו את הצורך במודלינג עם הקמפיין שיצאנו איתו, עם הנושא הזה של אם אנחנו לא ניתן את הדוגמה מי ייתן את הדוגמה?

<אורנה היילינגר: יש לי שלוש התייחסויות, ברשותך.

<אורנה היילינגר: האחת, חשוב לי לומר לג'ורדנה, הגזרה הכי פוגענית היא לא פייסבוק היום בקרב ילדים, אלא ווטסאפ ואינסטגרם, ושם אנחנו עם פחות כלים לטפל בזה.

<אורנה היילינגר: זה חשוב להאיר ולהעיר את זה.

<אורנה היילינגר: עוד דבר, כל עוד פרח הוראה מסיים ומקבל תעודת הוראה בלי לעבור הכשרה בתחום הזה, אנחנו ממשיכים את העוול לעוד ככה וככה וככה שנים.

<אורנה היילינגר: אני כבר לא מדברת על דורות של מורים שלא עברו את ההכשרה הזו, אני מדברת על המורים החדשים שמוכשרים שנה בשנה ולא מקבלים את הכלים.

<אורנה היילינגר: ואחרון חביב, חשוב לי כן לציין שאחד הדברים שפחות מדברים עליו הוא פעילות של אלימות ובריונות ברשת בקרב נוער בסיכון.

<אורנה היילינגר: אני חובשת פה שני כובעים, כובע שני הוא מיזם משותף של ביטוח לאומי, הקרנות של ביטוח לאומי עם איגוד האינטרנט הישראלי בנושא הזה של פעילות יזומה בקרב נוער בסיכון, שזה לאו דווקא מסגרות החינוך אלא מחוץ למסגרות פנימיות וכדומה, שגם שם יש הרבה מאוד עבודה כי להם אין עורף בבית של מישהו שיכול באמת לתת את המודלינג.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על ההתייחסות החשובה הזאת, אורנה, אנחנו נתייחס אליה גם בסיכום ואני לגמרי מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: זה משהו שעלה גם בדיונים הקודמים, הנושא של הכשרת מורים הוא קריטי כאן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מקבלים אלפי פרחי הוראה מדי שנה, סדר גודל של 11,000-10,000, תלוי בשנת הלימודים, והם יוצאים ללא הכשרה, אז יוצא שאנחנו בכל פעם מתחילים את הדברים מחדש ומאוד יכול להיות שאנחנו צריכים ללכת לכיוון שקורס בנושא של התמודדות עם בריונות ברשת יהיה קורס חובה כחלק ממה שהם נדרשים וגם להם זה חשוב מבחינת הכלים שלהם והיכולת שלהם להתמודד אחר כך עם הנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: צביקה כספי, מפורום ועדי ההורים ואחר כך עודד פריד מפורום הלהט"ב.

יפעת שאשא ביטון: תשתדלו לרכז את הדברים, בבקשה.

<צביקה כספי: בוקר טוב לכולם ותודה רבה על הדיון.

<צביקה כספי: אני כן יכול להגיד לכם שאנחנו אמנם כרגע במצב של רגיעה, אבל מיד אחרי פסח, מן הסתם כולם מכירים את זה, התוהו ובוהו יתחיל - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, רגוע אצלך?

יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת שרגוע.

<צביקה כספי: תאמיני לי, 50-40 מקרים בחודש זה אצלי רגוע.

<צביקה כספי: זה רק אני, כן?

<צביקה כספי: אני עוד לא דיברתי על מה שהם מטפלים, אבל מיד אחרי פסח, זו תופעה ידועה, נשברים הרבה מחסומים וזה באמת מאבד פרופורציות.

<צביקה כספי: בשנתיים האחרונות יש הרבה חיבורים ושיתופי פעולה, משהו באמת טוב קורה בשנה וחצי האחרונות, גם ההקשה סוף סוף של משרדי הממשלה, ממשרד החינוך ועד למשרד הרווחה, למרות שהוא דווקא חוליה יותר עצלה, לא יודע למה - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נותנים פה ציונים.

יפעת שאשא ביטון: חינוך חינוך אבל בלי ציונים.

<צביקה כספי: לא, אני נותן את הדרבון, נקרא לזה.

<צביקה כספי: מערך מאו"ר ייהנה מזה.

<צביקה כספי: מערך מאו"ר עדיין לא עלה לאוויר, אני מתאר לעצמי שייקח לו עוד חודשיים שלושה, במקרה הטוב, באמת לעמוד על הרגליים, דברים טובים קורים שם, לומדים, מתקדמים.

<צביקה כספי: אני חושב שכן אפשר לעשות כמה דברים נכונים וחשובים מאוד.

<צביקה כספי: האחד זה הנושא של חוזרי המנכ"ל, שאני גם בשיחות שלי עם אנשי המערכת ועם משרד החינוך אומר, "רבותיי, תתחילו קצת יותר לנהוג בחומרה".

<צביקה כספי: המשולש הזה, גם של התלמידים, גם של אנשי ההוראה וגם של ההורים, חייבים שם קצת לזעזע מלמטה.

<צביקה כספי: אני בא דווקא מהחלק של ההורים ואני אומר, רבותיי, ההורים שדרך אגב הם גם המורים, לא תמיד בקיאים בכל המערכות האלה.

<צביקה כספי: אני נפגש עם עשרות כאלה בשבוע, אני יכול להגיד לכם שאני רואה הרבה בלבול, הרבה תסכול, הרבה, אני אגיד לזה אפילו יותר, הרבה בושה מזה שהם לא מבינים.

<צביקה כספי: לפעמים הורים לא מבינים את המערכת, לא מבינים את הכלים האלה, לא יודעים מה קורה מסביבם ואת יודעת, האוטומט של בן-אדם שנמצא עם הגב לקיר, זה אוטומטית ההתפרצות.

<צביקה כספי: אז בואו, משרד החינוך, אני ממש אשמח שבאמת הארגז הזה, שגם רוני אומר שהוא נותן לאנשי המערכת, בואו נרחיב אותו, בואו ניתן אותו גם להורים.

<צביקה כספי: ניתן גם להם את הכלים, גם אם הם יכולים לגשת עצמאית, בלי שמישהו רואה אותם.

<צביקה כספי: שבוע הגלישה שהסתיים עכשיו הראה לנו גם כמה נקודות שאנחנו בטח נשים עליהם את האצבע ונדאג יותר להפצה.

<צביקה כספי: אני כן יכול להגיד לכם שדווקא במגזר הערבי יש עלייה מטורפת בגלל הפערים בין הדור היותר בוגר לדור הצעיר, שהם קצת מאבדים אותם.

<צביקה כספי: אני מקבל המון פניות וזה משהו שאנחנו כן התחלנו לעבוד עליו.

<צביקה כספי: בחודש האחרון, דווקא על המגזרים השניים והשלישיים בתוך המערכת שלנו - - -

יפעת שאשא ביטון: מה זה מגזר שני ושלישי בתוך המערכת?

<צביקה כספי: אני אומר מגזרים שניים ושלישיים, זה אומר בשפות שונות, גם ערבית וגם רוסית.

יפעת שאשא ביטון: לא, אז אתה מדבר על האוכלוסיות השונות.

<צביקה כספי: אנחנו כל הזמן מדברים על עברית.

יפעת שאשא ביטון: לא, מגזר שני ושלישי זה כבר פילנתרופיה - - -

<צביקה כספי: לא, לא, אני לא הגעתי לכסף, אני מתנדב, זה לא מעניין אותי.

יפעת שאשא ביטון: לא, זה מינוח.

<צביקה כספי: אני אתקן את זה למינוחים שלכם, אוכלוסיות שדוברות שפות שניות ושלישיות, או סליחה זרות.

יפעת שאשא ביטון: הנגשה שפתית, פשוט.

<צביקה כספי: הנגשה שפתית, אוקיי.

<צביקה כספי: אני כן חושב שיש חשיבות עליונה לעשות תיקונים ושינויים לחוק, בעיקר לנושא סינון תכנים ששם המושג הזה של "בהתאם למקובל בשוק" יצר מעין בור כזה שכולם נכנסים דרכו.

<צביקה כספי: אם לאנשים יהיה איזה ברקס ויבינו שאי אפשר להשתמש ברשת, או אי אפשר לכתוב מה שבא לך ולזרוק את זה לאוויר כי יש פה איזושהי ענישה בצד השני - -

יפעת שאשא ביטון: ברור.

<צביקה כספי: - - אז גם תצמצם את התופעות האלה.

יפעת שאשא ביטון: ודבר אחרון?

<צביקה כספי: קמפיין ארצי, כמו שקרה במערך מאו"ר, כשבאתי לפני ארבע שנים ועשיתי קצת בלגן בכנסת, רוני מכיר את התיאטרליות שלי לפעמים בישיבות, פתאום כל משרדי הממשלה התחילו לדבר וקורה משהו יפה.

<צביקה כספי: אני אומר, לכולנו יש תקציבים, לכולנו יש כוח.

<צביקה כספי: בואו נשתף פעולה ונבוא באמת באיזשהו קמפיין שיגיע מהקרקע.

<צביקה כספי: אני לא מדבר בעשרים אלף רגל, מעניינת אותי פשטות.

<צביקה כספי: אפשר להגיע לכולם, אפשר להגיע לכל מקום.

<צביקה כספי: פשטות היא מילה באמת באמת באמת חשובה בכל התחום הזה.

<צביקה כספי: אי אפשר להשיג את הטכנולוגיה, בואו נלך על המקום שאנחנו יכולים להביא בעצם את התובנות ואת התיקונים בהתאם למה שקורה בשטח.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה, צביקה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעבור לעודד פריד ואחר כך לירון מהמועצה לשלום הילד ואחר כך לנציגי גבעתיים.

<עודד פריד: תודה רבה, גבירתי היושבת ראש, תודה על הדיון.

<עודד פריד: שמי עודד פריד מהפורום למדיניות באגודה למען הלהט"ב.

<עודד פריד: רציתי בכמה נקודות קצרות להתייחס לסוגיה הלהט"בית באמת.

<עודד פריד: אנחנו מדברים כאן על אלימות ברשת ועל שיימיניג ויוצאים מנקודת הנחה שכל מי שרואה שיימינג יודע לזהות אותו ולהבין שמדובר באמת בבריונות ובאלימות ברשת, ולצערנו זה לא תמיד נכון כשזה מגיע לקהילה הגאה.

<עודד פריד: מסקר האקלים שערך IGY, ארגון הנוער הגאה, בשנת 2016 יודעים ש-84% מהתלמידים שהשתתפו בסקר שלהם דיווחו שהם נחשפו להערות להט"בופוביות, אני מדבר באופן כללי, לאו דווקא ברשת.

<עודד פריד: ואולי מטריד לא פחות ואולי אפילו גם קצת יותר, 47% העידו שצוות החינוך בבתי הספר לא נתן לזה מענה, כי מבחינת מורה כשקוראים לאיזה תלמיד "הומו" בהפסקה או אולי אפילו באמצע שיעור, זה לא נחשב שיימינג, זו לא אלימות, זו סתם בדיחה.

<עודד פריד: גבירתי היושבת ראש התייחסה לזה בהתחלה, זה מתחיל כבדיחה ואף אחד לא כל כך יודע איפה זה נגמר.

<עודד פריד: אז צריך לחשוב ולהבין מה זה באמת שיימינג.

<עודד פריד: עוד בהקשר הזה, סוגיה ייחודית לקהילה הגאה, דובר כאן לא מעט על הסביבה התומכת, על ההורים, על המשפחה.

<עודד פריד: אנחנו צריכות וצריכים להבין שלעיתים לקהילה הגאה, לנער שמתלבט, שואל, נערה שאולי גם יודעת שהיא לסבית או בי-סקסואלית, אין כל כך אימא ללכת אליה, או אבא, או משפחה תומכת שהיא יכולה לשתף.

<עודד פריד: היא עדיין חשה בושה מסוימת ולכן במקרה הזה יש חשיבות עוד יותר גדולה לגורמי המקצוע שהם אינם במסגרת המשפחתית.

<עודד פריד: ובזה אני אסכם ואומר, דובר כאן הרבה מאוד על מערך מאו"ר ועל שיתוף הפעולה הנהדר של משרד הרווחה ומשרד החינוך והמשטרה ומשרדים נוספים, המטה המקצועי, והרבה מאוד פעמים נזרק כאן לחלל החדר המונח של הכשרות, והם כולם קיבלו הכשרה מסוימת, חשוב לנו מאוד לבקש להדגיש שכל ההכשרה הזו וכל מי שעוסק בתחום הזה יכיר, ילמד, ישתף פעולה עם הארגונים שעוסקים בתחום הזה בקהילה הגאה, כדי שאנחנו נוכל לתת מענה גם לאוכלוסייה הזו.

<עודד פריד: לצערי, ובזה אסכם ואומר, אורנה מאיגוד האינטרנט הישראלי התייחסה לזה בכובע השני על נוער בסיכון, לצערנו הקהילה הגאה במדינת ישראל עדיין נחשבת נוער בסיכון - - -

<אורנה היילינגר: יש מיזם פנטסטי שארגוני להט"ב - - -

<עודד פריד: אנחנו שותפים למיזם הזה והוא נהדר והא נפלא וצריך לעשות יותר כאלה.

<עודד פריד: ואני אומר, אני שם את זה על השולחן, לצערי נוער להט"בי הוא עדיין נוער בסיכון.

<עודד פריד: אחוזי אובדנות הם הרבה יותר גבוהים, ולכן כשמדברים על הכשרה וסיוע בעניין הזה, חשוב לשים את זה על השולחן.

<עודד פריד: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על ההתייחסות ועל הדברים החשובים.

יפעת שאשא ביטון: לירון מהמועצה לשלום הילד, בבקשה.

<לירון אשל: שלום, גבירתי, ממש בקצרה.

<לירון אשל: קודם כל אנחנו מברכים על הדיון ובכלל על הפעילות המבורכת שלך ככה בכל התחום הזה.

<לירון אשל: אנחנו מברכים על הפעילות שכבר נעשית, ואני מברכת גם את בני הנוער שדיברו כל כך יפה ואולי באמת הם איזושהי דוגמה לפן החיובי והיפה והמנהיג של ההתמודדות עם הרשת.

<לירון אשל: ברור לנו שזו סיטואציה מדאיגה כיום.

<לירון אשל: אם בעבר, באמת הקטינים שהיו נפגעים מאיזשהו משבר בתוך הכיתה או איזשהו חרם חברתי, והחרם היה מסתכם בין ארבע קירות והיו חוזרים לביתם, למקום המבצר שלהם, היום הרשת בעצם גורמת לפוגענות ולפגיעה להיכנס לתוך החדר שלי בבית, לתוך הפלאפון שלי, לתוך המרחב האישי שלי ואין לאן לברוח.

<לירון אשל: אני כן אגיד שמהנתונים שלנו בוודאי שהתופעה היא מדאיגה ואי אפשר עוד להסתפק בתוכניות וולונטריות.

<לירון אשל: בנתונים שאספנו לאחרונה בשנתון הסטטיסטי, יותר מ-77% מהילדים בני 17-7 דיווחו שנפגעו מעלבון ברשת, 77%.

<לירון אשל: 34% מהבנים נפגעו מאיום או מאלימות מילולית ו-30% מהבנות.

<לירון אשל: יש עלייה גבוהה גם בהטרדות המיניות בתוך הרשת, זאת אומרת ברור לנו שהמגמה הולכת ונהיית מדאיגה יותר ויותר, ואולי מגמה נוספת היא הדיווחים של הילדים למי הם דיווחו את הפגיעה.

<לירון אשל: אולי ממקום חיובי אפשר לומר ש-38% מבני הנוער דיווחו דווקא להורים שלהם, שזו כן איזושהי מגמה חיובית.

<לירון אשל: עם זאת אנחנו נאמר שאנחנו מזהים שההורים הם דור אחד אחורה ברמה, נגיד, הטכנולוגית וגם הם זקוקים לאיזה שהם כלים והכוונה איך לפעול בסיטואציות האלה.

יפעת שאשא ביטון: לא כולם.

יפעת שאשא ביטון: ההורים של היום הם כבר הדור הצעיר - - -

<לירון אשל: הם מתקדמים, אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: תני כבוד - - -

<לירון אשל: כולנו, כולנו.

<לירון אשל: אני רק אוסיף משפט.

<לירון אשל: 26% דיווחו לחבר, ופה באמת מתחזקת האמירה שאנחנו צריכים בעצם לתת לתלמידים כלים גם קודם כל לזהות בכלל את הסיכונים שקיימים ברשת, וגם כדי להיות מעין שומרי סף.

<לירון אשל: אנחנו מכירים את זה בנושא האובדנות ובכל מיני נושאים אחרים, להיות שומרי סף בעבור חברים כדי לדווח וגם לפתח, אני אומרת, יותר גורמי אמון במרחב הבית ספרי כדי שהילדים יבואו וישתפו, כי 18% דיווחו שהם לא משתפים בנוגע לפגיעה ברשת כי הם חוששים, כי הם מפחדים מגורם הפגיעה, ופה באמת מתחזקת החשיבות של לגרום או לפתח ולעודד קשרים משמעותיים בתוך בית הספר עם גורמי האמון שיהיו זמינים לחשיפת הפגיעה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, לירון, על הדברים החשובים.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה נציגים של בית ספר בגבעתיים שמביאים לנו עוד איזשהו אספקט לדיון וזה הנושא של הזכות להישכח.

יפעת שאשא ביטון: אתם תציגו את הדברים ואחר כך אני גם אומר את ההתייחסות שלנו, אז בבקשה.

<ניצן יפרח: שלום, אני ניצן.

<ניצן יפרח: אני היו"ר של מועצת התלמידים והנוער של העיר גבעתיים.

<ניצן יפרח: אנחנו באמת תוקפים את הנושא במקום קצת שונה.

<ניצן יפרח: בשנה שעברה המועצה שלנו, מועצת התלמידים והנוער בגבעתיים בשיתוף מינהל החינוך בעיר והפיקוח הארצי על זכויות הילדים במשרד החינוך, התחלנו לייצר תכנית ייחודית שהמטרה שלה לתת מענה על הצורך להגנה על פרטיות ברשת ועל הזכות להישכח.

<ניצן יפרח: התוכנית החינוכית כללה למידה בבתי הספר, מפגשים של בני ובנות נוער, ועדת היגוי וכינוס מרכזי, "כינוס delete", שבו השתתפו בני ובנות נוער, נשות חינוך מהמטה וממחוז תל-אביב, חברות כנסת, נציגי הסנגוריה לנוער והסיוע המשפטי ממשרד המשפטים.

<ניצן יפרח: הזכות להישכח היא שהמידע האישי של ילדים יוסר מאתרי האינטרנט.

<ניצן יפרח: כלומר, מחיקת המורשת הדיגיטלית שהותיר האדם בהיותו ילד, גם אם מידע פורסם לכאורה בהסכמתו.

<ניצן יפרח: יש לבחון את המקרה בהתייחסות למושג ההסכמה כאשר זו ניתנת מטעם ילד.

<ניצן יפרח: ילדים ונוער עשויים לקחת סיכונים בשל היעדר בשלות מספקת להערכת ההשלכות העתידיות של מעשיהם, הם מתקשים להבין את משמעות הוויתור על הפרטיות ואת משמעות ההסכמה לשימוש במידע שלה כשהם משתפים בתכנים אישיים.

<אוהד רובינשטיין: אני אוהד רובינשטיין, אני הדובר של המועצה.

<אוהד רובינשטיין: זה ענבר גרין, המזכ"ל, וזו הילה פוקס שהיא סגנית היושב ראש.

<אוהד רובינשטיין: בכדי להכיר את הנושא לעומק הפקנו סקר מטעמינו שבו בדקנו את הידע של ילדים לגבי הפצת מידע אישי ברשת, בסקר השתתפו 1,100 ילדים מכיתות ד'-י"ב - -

יפעת שאשא ביטון: וואו.

<אוהד רובינשטיין: - - בסקר גילו של-95% מתוך הילדים בסקר יש לפחות רשת חברתית אחת ועלו כמה נתונים מדאיגים שאנחנו רוצים לגעת בהם עכשיו.

<אוהד רובינשטיין: הנתון הראשון הוא ששליש מהעונים דיווחו שהם התחרטו על המידע שהם העלו לרשת.

<אוהד רובינשטיין: היה להם פילוג של תשובות שהם לא ממש יודעים את ההשלכות של הוויתור על הפרטיות.

<אוהד רובינשטיין: 20% מהעונים טענו כי ההורים שלהם שיתפו מידע שלהם באינטרנט שהם לא ממש היו מעוניינים שהם יעלו, וגם הורים של חברים ולפעמים הילדים לא הבינו שבעצם אי אפשר באמת למחוק את המידע הזה.

<אוהד רובינשטיין: נתון חשוב שעלה הוא ש-45% מהעונים דיווחו כי מחקו בעבר את המידע, אבל מה שהם לא מבינים הוא שהם לא מחקו את המידע אלא זה פשוט הורחק מעין הציבור.

<אוהד רובינשטיין: מה אנחנו בעצם ממליצים?

<אוהד רובינשטיין: אנחנו רוצים ללכת בשלושה מישורים מרכזיים, חינוך, ההורים וחקיקה או הסדרה.

<אוהד רובינשטיין: אז בנוגע לחינוך, יש אחריות אישית של כל אחד מהילדים וצריך פה הסברה שהיא יותר גדולה.

<אוהד רובינשטיין: משרד החינוך עושה המון הסברה אבל אני חושב שתמיד אפשר לעשות יותר - - -

יפעת שאשא ביטון: - - - בקרב ילדים או ההורים?

<ניצן יפרח: בקרב הילדים, עוד מעט נעבור לנושא של ההורים.

<אוהד רובינשטיין: לגבי ההורים אנחנו חושבים שצריך לעשות אצלם מהלך גדול יותר.

<אוהד רובינשטיין: נכון שחלק מההורים מבינים את ההשלכות של להעלות לאינטרנט דברים שהילדים שלהם לא מסכימים, אבל מנתון של 20% מהילדים שאמרו שההורים שלהם שלחו משהו לרשת שהם לא ממש אהבו אותו, אז אני חושב שצריך לגעת בו קצת.

<אוהד רובינשטיין: לגבי חקיקה או הסדרה, יש היום המון חוקים שחוקקו לגבי דברים פליליים כמו העלאת תכנים של אנשים אחרים, אבל אנחנו חושבים שצריך לקחת את זה לכיוון אחר כי המון ילדים מעלים דברים שהם לא מבינים את ההשלכות של זה כי הם עדיין ילדים.

<אוהד רובינשטיין: ילדים, כמו ילדים, עדיין פזיזים.

<אוהד רובינשטיין: אנחנו חושבים שצריך לחוקק חוקים שבהם כל ילד או בגיר שפרסם משהו של אותו קטין יש לו את האפשרות למחוק את מה שהוא הפיץ.

<אוהד רובינשטיין: אנחנו לא ממציאים את הגלגל, יש עוד מדינות שזה כבר קיים בהם.

<אוהד רובינשטיין: למשל באיחוד האירופי ברפורמה משנת 2015 נקבע כי "הזכות לדרוש מחיקת מידע עומדת כל עוד אין סיבה לגיטימית לשמור אותו".

<אוהד רובינשטיין: הרפורמה מתייחסת במיוחד לקטינים וקובעת שזכותו של אדם לחזור בו מהסכמתו משימוש במידע אישי שניתנה בהיותו קטין.

<אוהד רובינשטיין: בארצות הברית בקליפורניה נחקק חוק אשר קובע שלקטינים יש זכות לדרוש מחיקת מידע אשר הועלה על ידם, בכפוף לחריגים על תקנון.

<אוהד רובינשטיין: אז הצורך בהסדרה בנושא לא אמורה להיות תחליף לדיון על תפקיד החינוך וההורים כסוכני חברות עיקריות, אנחנו חושבים שצריך בעצם לנסות לחבר את שני הדברים כי שום דבר לא עולה על השני ובעצם החינוך וגם החינוך של ההורים הם תרופה למכה, מה שנקרא, לחקיקה ולהסדרה.

<צביקה כספי: אני מאוהב בתמימות שלו.

<צביקה כספי: אנחנו צריכים לעשות דיון - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מוקסמת, יש לך פה מקום מובטח מתי שתחליט.

פנינה תמנו: אבל זה גם לא נכון לומר 'אני מאוהב בתמימות' כי אז אתה מבטל את הדברים שהוא אמר.

<צביקה כספי: חלילה.

פנינה תמנו: אז אני חושבת שהם לא תמימים.

פנינה תמנו: הם חיים את העולם שלהם וכדי שאנחנו נרגיש שאולי איפשהו אנחנו מפספסים משהו.

<צביקה כספי: הוא אומר את זה מבפנים.

יפעת שאשא ביטון: הוא ממוקד מאוד.

יפעת שאשא ביטון: הוא יודע טוב מאוד על מה הוא מדבר והוא אפילו היה מדויק מאוד, ואפילו החכמנו לגבי הנושא של החקיקה במקומות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אבל אתה לא יכול לצאת פטור בלא כלום כי אנחנו נשמח לקבל בוועדה את אותו מסד נתונים שעליו נשענתם לגבי הנושא של התאמת מערכת החוק והמשפט במדינות אחרות וללמוד ממנו ולראות איפה אנחנו יכולים גם כן להצטרף וליזום באותה רוח.

יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי לכם שאחרי שתדברו אני אתייחס, אבל בתוך הדברים שלכם כבר התייחסתם והעלית פה סוגיה מאוד משמעותית וזה הנושא של האחריות של הילדים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא סוד שאני ככה בתוך הסיפור של 'הזכות להישכח' די אמביוולנטית במחשבה שלי, כי מצד אחד אני כן חושבת שיש לכל אחד את הזכות להישכח ולהוריד תכנים, במיוחד אם לא אותו הילד העלה את התכנים הפוגעניים האלה ומישהו אחר העלה וזה לא היה לשיקול דעתו והוא רוצה שיסיר, אבל אני גם לא רוצה שהיד תהיה קלה על ההדק כי יודעים שאני יכול להעלות ואחר כך אני יכול גם למחוק ואנחנו יודעים שזה יכול להפוך להיות ג'ונגל הרבה יותר פרוץ ממה שהוא היום.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שחלק מהתהליך החינוכי הוא שכל ילד יידע מלכתחילה את ההשלכות של מה שהוא מעלה, את ההשלכות כלפיו, את ההשלכות כלפי אחרים שמעורבים אולי בתוכן שהוא מעלה.

יפעת שאשא ביטון: כי יש לזה משמעות הרבה יותר גדולה, ואחר כך, כמובן נכון שאחרי הרבה שנים אז גם לילדים יש את הזכות לשכוח את השטות שהוא עשה, או את רוח השטות שהייתה בגיל 11 למרות שאני מאמינה שאנחנו נבנים מהכול.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר אנחנו, כשלמים, זה סך כל מה שעשינו לאורך החיים.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח לקרוא ולראות איפה אנחנו יכולים באמת לאמץ את הדברים ואני רוצה להודות לכם.

יפעת שאשא ביטון: הצגתם מקסים, מקסים, מקסים.

יפעת שאשא ביטון: באמת.

יפעת שאשא ביטון: שרון קייזר, בבקשה.

<שרון קייזר-הלר: שלום אני שרון ממרכז "הורשת", מייסדת מרכז "הורשת", פסיכולוגית חינוכית במקצוע שלי, עובדת גם בתוך בתי ספר פה בירושלים.

<שרון קייזר-הלר: אני רוצה להתייחס ככה לדברים שנאמרו על ידי בני הנוער ובעיקר מי שפתחה את הוועדה היום, בעיקר מהמקום של לנסות לשמוע כמה שיותר את הקולות שלהם ומשם לגזור את התכניות החינוכיות, תכניות המניעה, תכניות הטיפול בפגיעה או כל מה שזה לא יהיה שאנחנו מנסים ורוצים לעשות.

<שרון קייזר-הלר: בתחילת השנה, שנת הלימודים הזאת, חברנו, מועצת הילדים והנוער עם יובל ואורנה מאיגוד האינטרנט ועשינו כינוס משותף יחד שבעצם מביא לקדמת הבמה את הקולות של בני הנוער והתקיים שם דיאלוג מרתק בין בני נוער, שהם ניהלו לחלוטין את הכינוס, לבינינו המבוגרים שישבו בקהל ושאלו שאלות.

<שרון קייזר-הלר: אני חושבת שאחת המסקנות שלנו כמארגנים של הכינוס הייתה בעיקר לנסות להבין את כל המושג הזה של פגיעה, כי אנחנו יושבים כאן ומדברים הרבה על פגיעה ובריונות ואנחנו לא ממש מפרטים מה זו פגיעה ומה זה בריונות.

<שרון קייזר-הלר: הלכתם ככה למקום מאוד קיצוני קודם על אובדנות ואני לא רוצה להתייחס לזה, אבל למקומות מאוד קשים.

<שרון קייזר-הלר: אני חושבת שפגיעה מתחילה במקום הרבה יותר בסיסי, ברמה היומיומית של התנהלות של ילדים, של נוער, של מבוגרים ברשת.

<שרון קייזר-הלר: אני רוצה אולי לנסות למנף פה איזושהי יוזמה משותפת, אולי נוכל להוציא אותה מהוועדה, מהנציגים שלנו ממשרד החינוך ושפ"י, להתחיל לחשוב על סוגי פגיעות שונים.

<שרון קייזר-הלר: אם אנחנו באים היום כפסיכולוגים בבתי ספר לטפל במקרים של פגיעה מינית, פגיעה עצמית, אנחנו מסתכלים על רמות שונות של פגיעה.

<שרון קייזר-הלר: אני פונה אולי בעיקר לתמי ממאו"ר לנסות לחשוב ביחד על איך אנחנו מקטלגים את הסוגים השונים של הפגיעות ואיך אנחנו מאפשרים טיפול דיפרנציאלי לתוך האנשים בתוך מערכת החינוך.

<שרון קייזר-הלר: עד עכשיו דיברנו רק על המחנכים, אבל גם לפסיכולוגים וגם ליועצים, אילו כלים אנחנו מציידים אותם נותנים להם כדי לבוא ולטפל בפגיעה של שיימינג או בפגיעה של סכנה לפגיעה עצמית או לפגיעה מינית ברשת.

<שרון קייזר-הלר: זאת אומרת לנסות לחשוב ביחד עם בני נוער מה הם צריכים מאיתנו המבוגרים ואיך אנחנו הופכים להיות יותר רלוונטיים בטיפול בתוך פגיעות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע להתייחס לדברים שלך.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, הדיון פה הוא על שיימינג ועל פגיעה ברשתות החברתיות.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון שיש התייחסות, לצורך העניין, לפגיעות מיניות ולפגיעות אחרות, אבל יש להם את הטיפול שלהם מעבר להתמודדות החברתית.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני לא הייתה רוצה לקטלג רמות של שיימינג.

<שרון קייזר-הלר: לא של שיימינג, של פגיעה.

<שרון קייזר-הלר: זאת אומרת אנחנו מדברים על שיימינג ברמה של מישהו שבאמת רוצה אחר כך - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אז אני אומר לך למה אני לא רוצה, כי גם אמר פה נציג הלהט"ב כשאומרים למישהו 'הומו' אז יש מי שחושב שזה חמור ויש מי שחושב שזה כאילו חלק מבדיחה ומסלנג ומדברים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא צריכים להתייחס לאיך אנחנו תופסים את זה, אלא למה הילד חווה.

יפעת שאשא ביטון: הרבה פעמים דברים שיכולים להיראות לנו מאוד מאוד קטנים ומינוריים ויש ילדים שחווים את זה כ-crisis, כ-crisis חברתי אמיתי.

יפעת שאשא ביטון: לכן אני חושבת שהטיפול בשיימינג צריך להיות מאוד ברור וחד ולא משנה באיזו מידה הוא.

יפעת שאשא ביטון: אני לא סתם אמרתי שצריך להרוג את זה כשזה קטן, כאילו גם כשאנחנו תופסים את זה שזה קטן, כי אחר כך את יודעת, זו בדיחה פה, שתי בדיחות שם וזה הולך ומתרחב וזה יוצא מגדר החוק ואם הנערה המקסימה שנמצאת כאן הייתה מספרת את הסיפור שלה אז הייתם מבינים איך בדיחה, כביכול תמימה לחלוטין, הופכת למשהו שהוא יכול היה להיות אחר לגמרי מכפי שזה נגמר, אם זאת לא הייתה לצורך העניין היא, אלא מישהי אחרת שפחות הייתה יודעת איך להתמודד עם זה.

יפעת שאשא ביטון: לכן קשה לי עם הנושא של "לדרג את רמות הקושי" כי אלה רמות הקושי בעיני מי?

<שרון קייזר-הלר: אז אני חושבת שלא לדרג רמות קושי, מה שאני התייחסתי אליו זה להסתכל על סוגים שונים של שיימינג ולהתאים את התייחסות שלנו.

<שרון קייזר-הלר: אם את תדברי עם בני נוער הם גם יגידו שהרבה פעמים ההתייחסות שלנו יכולה להחמיר מצב בזמן של פגיעה, מתוך, שוב, הם אמרו בהתחלה 'הכלים שיש או שאין לנו לטפל בהם'.

<שרון קייזר-הלר: אני חושבת שכן לשמוע אותם יותר ולהתאים את התגובות שלנו ואת הטיפול שלנו לסוגים שונים של פגיעות.

פנינה תמנו: חוסר התייחסות כשיש שיימינג?

פנינה תמנו: לא מנקה את השטח.

פנינה תמנו: להיפך, הוא יוצר מפלצת מתחת השטיח.

פנינה תמנו: אני אומרת את זה, אני אגיד למה אני מתייחסת לזה ככה, כי אני שמעתי את זה בכמה מקומות ויכול להיות שאני לא מבינה אותך עד הסוף, אבל אני מכירה מקרים שבהם אנחנו פנינו לבתי ספר בעקבות ילדים שפנו אלינו.

פנינה תמנו: עכשיו, once ילד הגיע עד אליי יש פה משהו שהוא חריג, בסדר?

פנינה תמנו: שהוא לא שגרתי.

פנינה תמנו: ואת פונה ובית הספר אומר שבשיקול הדעת המקצועי שלו הוא העדיף לא להתייחס כדי שלא להעצים את זה.

פנינה תמנו: אין דבר כזה לא להתייחס.

פנינה תמנו: אין דבר כזה.

<שרון קייזר-הלר: אבל זה בדיוק מה שצריך להגדיר.

<שרון קייזר-הלר: זה בדיוק מה שאת אומרת עכשיו, אלה הכלים שאנחנו צריכים לתת לאנשי הטיפול והחינוך, לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: זה אגב, שגרתי, כאילו, לא פגעו בו מינית ולא היה שם איזשהו - - -

<שרון קייזר-הלר: לגמרי.

<שרון קייזר-הלר: לא משהו קיצוני.

<שרון קייזר-הלר: אז זה בדיוק העניין.

<שרון קייזר-הלר: בשביל להגדיר שיימינג אנחנו צריכים לבוא ולהגיד את הדברים האלה.

<שרון קייזר-הלר: כשאני מדברת על סוגים שונים זה בדיוק הדוגמה שאת נתת.

<שרון קייזר-הלר: גם כשזה בקטנה, גם כשזו בדיחה, זה משהו שהוא לא נכון.

<שרון קייזר-הלר: ואז איך אני בתור פסיכולוגית בית הספר מטפלת בזה?

<שרון קייזר-הלר: איך היועצת מטפלת בזה?

<שרון קייזר-הלר: אני כן חושבת שהטיפול הוא שונה, תתקני אותי אם את - - -

יפעת שאשא ביטון: אגב, גם לא כל דבר צריך להגיע ליועצת ולפסיכולוגים, אם אנחנו כבר מדברים על רמות, כי אני חושבת שאם יהיו כלים מספיק טובים לאנשי החינוך במערכת, ואני רואה את כל מי ששותף במערכת כאיש חינוך, גם נוכל לחסוך מכם הרבה מאוד עבודה ולטפל בדברים, אגב לפני שהם גדלים, כי מתי זה מגיע ליועצת ולפסיכולוגית?

יפעת שאשא ביטון: אחרי שזה קצת מתרחב.

יפעת שאשא ביטון: שם צריך לעשות - - -

<שרון קייזר-הלר: אז זו בדיוק הכוונה של להגדיר את הסוגים השונים ואת ההתייחסות ומתי פונים למי ואיך מתייחסים.

<שרון קייזר-הלר: זאת אומרת זה לא הכול גורף את אותו סוג טיפול.

יפעת שאשא ביטון: זה צריך להיות שיטתי, אני לגמרי מסכימה שזה צריך להיות שיטתי וסדור ומובנה ומתקיים ומיושם, כי זה שזה יהיה שיטתי וסדור ואנחנו נדע מה השלבים שצריך אבל בתכלס זה לא קורה שם, אז אנחנו די מפספסים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, שרון, על הדברים ועל שאפשרת לחדד כמה נקודות חשובות.

יפעת שאשא ביטון: ליאורה לייבוביץ מהאשנ"ב, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך סימונה מורלי, עדי חן.

<ליאורה לייבוביץ: תודה רבה על זכות הדיבור.

<ליאורה לייבוביץ: אני רוצה לספר לכם על השקת ה-cyber quest החדש שלנו דווקא בשבוע האינטרנט.

<ליאורה לייבוביץ: יצרנו משחק מחשב מאוד מאוד ייחודי, סוג של מציאות מדומה.

<ליאורה לייבוביץ: חילקנו טאבלטים בכיתות.

<ליאורה לייבוביץ: הגענו והצמדנו ילדים בזוגות.

<ליאורה לייבוביץ: כך הם נחשפו לכל הסוגיות שאנחנו מדברים עליהם בעולם האינטרנט, בחינוך, זאת אומרת הגענו מדרך אחרת, חדשנית.

<ליאורה לייבוביץ: הם קיבלו משימה, זה נקרא מסיבה בלתי אפשרית.

<ליאורה לייבוביץ: הם היו צריכים להפיק מסיבת כיתה ודרך זה למדו את כל הסוגיות, מאיך בונים את רשימת המוזמנים, איך בונים את רשימת השירים, וכל זה דרך האינטרנט.

<ליאורה לייבוביץ: עשינו את זה עם עיריית הוד השרון בפיילוט מאוד מאוד מוצלח, המשוב היה מדהים ואנחנו ממשיכים לפתח ולהעביר את זה בבתי הספר.

<ליאורה לייבוביץ: וככה אנחנו תורמים בעצם לחינוך למען השימוש הנבון באינטרנט, כי באמת אנחנו עברנו דור אחר.

<ליאורה לייבוביץ: אם דיברנו קודם על דור, אז אני רואה את אבא שלי שהוא בן 74 והוא מכור לפייסבוק ובשבילו זה הדבר הכי טוב שיש כי הוא כל הזמן בקשר עם העולם.

יפעת שאשא ביטון: בפנסיה יש להם הרבה זמן.

<ליאורה לייבוביץ: כן, הוא רואה את בני הדודים שלו בכל העולם, מתקשר איתם.

<ליאורה לייבוביץ: אז אני חושבת שבאמת עברנו איזושהי חוויה מאוד מאוד מעצבת, אבל עדיין יש המון ידע שצריך להעביר אותו וכל הזמן לדבר עליו.

<ליאורה לייבוביץ: עמותת אשנ"ב ערכה בכינוס האחרון שלה מחקר, קיבלנו נתונים ואנחנו נעביר לכם את המחקר, כי בעצם ראינו בבירור שילדים ובני נוער מגלים מודעות ומגלים מעורבות בעניין הזה והנושא של כל מה שקורה ברשת והניטור שלו מוטמע וכן יש צעדים, אבל אין ספק שהרשת היא כמו המציאות בסופו של דבר.

<ליאורה לייבוביץ: המחקר שלנו, אגב, יוצג בחודש מאי בפראג, בכינוס בין-לאומי שהוא התקבל אליו.

<ליאורה לייבוביץ: זהו, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה לך.

יפעת שאשא ביטון: הסתכלתי ככה כי זה נכון מה שאת אומרת וזו נקודה שאנחנו צריכים לראות לנגד עינינו.

יפעת שאשא ביטון: זה שתהיה מודעות ואנחנו נציף את זה ואנחנו כולנו נירתם, אנחנו עדיין צריכים לזכור שזה כמו הזירה במציאות.

יפעת שאשא ביטון: זה הזכיר לי משפט, אני ניסיתי להיזכר מי אמר לי, ש'כולם יודעים איך עושים דיאטה, אבל מעטים מאוד מצליחים'.

יפעת שאשא ביטון: כולם יודעים מה לא צריך לעשות וברגע האמת הרבה מאוד נופלים למקום הזה וכן, זה אומר שזה לא שעכשיו אנחנו נגבש את כל העמדות או אפילו שתהיה חקיקה והכול וזהו עשינו את שלנו, אלא אנחנו נצטרך להיות שם כל הזמן עם היד על הדופק למען הילדים ולראות איך אנחנו באמת מחזיקים את זה לאורך זמן.

<ליאורה לייבוביץ: אני רוצה להוסיף שבחודש יוני הקרוב אנחנו נערוך כינוס נוסף והוא יהיה בנושא אתיקה ויזמות חברתית של ילדים ברשת.

<ליאורה לייבוביץ: אנחנו גם נזמין אותך לשאת דברים.

<ליאורה לייבוביץ: הכינוס יהיה בשיתוף עם פייסבוק וד"ר אנטיגונה דייוויס תגיע אלינו מוושינגטון לכנס הזה, היא ראש המדיניות של פייסבוק וזה יהיה עם נופך בינלאומי מרתק.

יפעת שאשא ביטון: אז בהצלחה ותודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: סימונה מורלי, כמה משפטים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<סימונה מורלי: אני אשמח אם תעבירו ליו"ר.

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו ממש קצרים בזמן.

<סימונה מורלי: קצר.

<סימונה מורלי: קודם כול אני מברכת על השיח ואני רוצה להחזיר לקדמת הבמה את הנוער שבגינו אנחנו כאן, ויישר כוח.

<סימונה מורלי: אז בעיר אשדוד פיתחנו מודל, לא חיכינו, זאת אומרת שאנחנו מחכים בשקיקה שמאו"ר כבר ישיקו ופיתחנו מודל שנקרא "סיירת רשת ביטחון" שמושתתת על בני נוער.

<סימונה מורלי: התחלנו את זה לפני שנה והכשרנו כ-60 בני נוער בקיץ והם גם הועסקו בזה בשכר.

<סימונה מורלי: שיתוף הפעולה היה דרך הפיתוח, דרך 'כפתור אדום' ודרך הסייבר המשטרתי ומשרד החינוך.

<סימונה מורלי: פיתחנו את המודל הזה, ראינו כי טוב, והשנה יש לנו כ-60 בני נוער, דרך מעורבות חברתית כשיש לנו נציגים מכל בתי הספר והם בעצם הנציגים בתוך בתי הספר שמסייעים ליועצת אח"מ בתוך בית הספר בנושא הזה.

<סימונה מורלי: מעבר לכך, אותם בוגרים של כיתות ט'-י' שמוכשרים לאורך כל השנה, בשבוע הזה הם מעבירים ליסודי.

<סימונה מורלי: ישנם שלושה בתי ספר יסודיים והם מעבירים להם את הנושא של חניכה והסברה עם היועצות של היסודי.

<סימונה מורלי: זה מודולה אחת.

<סימונה מורלי: זה מרחב אחד של הנוער שהוא מעורב.

<סימונה מורלי: אנחנו מעבירים את אותה הכשרה גם לקבוצות בני נוער בסיכון וגם לתנועות נוער.

<סימונה מורלי: בדיוק היום בשעה 15:00 ייפתח נושא במסגרת "רשת ביטחון" לתנועות הנוער.

<סימונה מורלי: זירה נוספת שאנחנו פועלים, ושוב אנחנו לא מחכים, בנושא הנחיית הורים.

<סימונה מורלי: יש לנו מרכז להורות אז אנחנו מנחים הורים בשני היבטים.

<סימונה מורלי: פעם אחת להיות מודולינג, ואני מאוד מסכימה פה איתך, שנאה דורש ונאה מקיים, אז פעם אחת איך אנחנו כמודולים יכולים למניעה, ופעם שנייה מעורבות הורים, עד כמה מותר לי להסתכל, לראות, מי החברים, מה רמת התפוצה - - -

יפעת שאשא ביטון: מותר, מותר לכם כהורים.

<סימונה מורלי: בדיוק.

<סימונה מורלי: וזירה נוספת שאנחנו פועלים כבר השנה הם חדרי המורים.

<סימונה מורלי: מעירים את חדר המורים, הכשרה.

<סימונה מורלי: לאור העובדה כי לא מכשירים בבתי ספר להכשרת מורים, אז אנחנו נכנסנו לכל בתי הספר, לחדרי המורים, עם - - - וזה פרק שאנחנו מעבירים שם בנושא של אינטרנט בטוח.

<סימונה מורלי: אלה שלוש הזירות שאנחנו פועלים בהם, עם הפיקוח ועם היועצת הבכירה של אח"מ ושל שפ"י באשדוד.

<סימונה מורלי: הכול בתיאום מלא.

יפעת שאשא ביטון: מדהים, סימונה.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל מדהים כמודל, מדהים כעשייה בכלל במובן הרחב ובהחלט יש לנו פה מודל שאפשר להעתיק אותו.

יפעת שאשא ביטון: אם היה פה נציג של השלטון המקומי, אני חושבת שזה משהו שאפשר להעתיק אותו למקומות נוספים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא נעשה רק ברמת של בית ספר, זה נעשה ברמה של יישוב ואני חושבת שזה מרתק.

יפעת שאשא ביטון: אגב, בדבר הזה כאן שהעברת לי לגבי "מחפשים עבודה מאתגרת לקיץ", בנוסף להיבט של השיימינג והגלישה הבטוחה והכול, מי שצולל פנימה רואה פה כל כך הרבה ערכים מוספים בנושא של תעסוקת נוער בקיץ, שהנוער בעצם מגויס למשהו ופחות מסתובב, זה נותן מענים על צרכים נוספים ובתוך זה אנחנו מרוויחים כמובן גם את הנושא של גלישה בטוחה.

יפעת שאשא ביטון: יישר כוח, וככל שאנחנו נצליח להפיץ את זה ואת יודעת, אולי דרך אפקט ההדבקה, להדביק יישובים נוספים שילמדו את זה, אז אנחנו נשמח ונברך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: עדי חן, בבקשה.

<עדי חן: שמי עדי חן, יושבת ראש הוועדה לזכויות הילד בלשכת עורכי הדין.

<עדי חן: אנחנו קודם כל מברכים את יו"ר על הדיון היום, מדובר על סוגיה מאוד חשובה, וכמובן את הדוברים במיוחד מגבעתיים, העיר שלי, אני גאה בכם ממש.

<עדי חן: אני רוצה להזין רק קצת input.

<עדי חן: אני חשבתי, כמובן קטונתי מלהעיר הערות בסוגיה הזו, אבל כמה נקודות.

<עדי חן: איכשהו חשבתי על הסוגיה של ההטרדות המיניות ועל הקמפיין שנעשה ואיך שהיום כל כך אנשים מפחדים מלהטריד מינית.

<עדי חן: כל זה תוצר של עשייה חברתית, חינוכית, משפטית משולבת ביחד.

<קריאה: אני לא רואה שהם מפחדים.

<עדי חן: יש הרבה יותר מפחדים, הרבה יותר מה'לא מפחדים' בעבר.

יפעת שאשא ביטון: זה נהיה נושא נורא רגיש.

יפעת שאשא ביטון: בהחלט.

<עדי חן: והייתי מציעה איזושהי דרך למניעת התופעה ולמלחמה בתופעה.

<עדי חן: ברגע שמועלה לרשת החברתית איזשהו מידע מביש או שיימינג, שכל תלמיד יידע שיש עליו חובת דיווח, כמו במעשים מאוד מאוד חמורים, חובת דיווח לבית הספר ולממונה, שיהיה איזשהו ממונה בנושא הזה בכל בית ספר, בין אם מדובר - - -

יפעת שאשא ביטון: זה רעיון יפה.

יפעת שאשא ביטון: בהתחלה כשאמרת "חובת דיווח" נבהלתי, אבל עכשיו אני חושבת על זה שאם ילד, תחשבו כמה ילדים אנחנו יכולים להציל כי ילדים בעצם הרבה פעמים נחשפים גם לפני הנפגע, הם רואים את הפגיעה עוד לפני שהנפגע הגיע לשם, ואם הוא צריך לדווח אז זה כאילו - - -

<עדי חן: בדיוק.

<עדי חן: מעבירים מסר שאנחנו לא נותנים יד לפגיעה כזו.

<עדי חן: אנחנו מעבירים מסר של אחריות, מעבירים מסר גם לתלמידים, 'אם אני קיבלתי ממך מסר, דע לך שאתה לא יותר אדון למסר הזה, אני חייב להעביר אותו הלאה'.

<לילי הלפרין: זה ממש בעייתי בימים של "מלשין" ו"הלשנה".

<לילי הלפרין: ומה קורה גם - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל זה הסיפור, לילי.

יפעת שאשא ביטון: זאת לא הופכת להיות הלשנה, כי אני מחייבת אותך.

יפעת שאשא ביטון: אגב, אוי ואבוי אם הילדה שלי תחשוב שלספר לי משהו זה להלשין.

<תמי אומנסקי: אבל בסוף אנחנו נטפל בשיימינג דרך שיימינג וזה מאוד מסוכן.

<תמי אומנסקי: המורכבות היא שאנחנו נטפל בשיימינג דרך שיימינג.

<תמי אומנסקי: שזה אומר שברגע שאני רואה משהו שהוא לא תקין ואני מדווחת אני יכולה לעשות שיימינג על השיימינג.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל זה - - - תקשיבי, אם אני מדווחת למורה אז אני לא עושה לו שיימינג.

יפעת שאשא ביטון: אז מה, אז נשאיר את זה פרוץ?

יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה לילי, מה רצית?

יפעת שאשא ביטון: רגע, חברים תראו מה זה, אנחנו לקראת סיום הדיון ופתאום הכול התעורר פה.

יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה, שנוכל להתייחס לרעיון הזה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, לילי.

<לילי הלפרין: אני בדיוק מסיימת שבוע הגנה לאינטרנט בשבוע שעבר והוזמנתי להרבה בתי ספר בסיכון, שזוהי ההתמחות שלי, והעברתי אינסוף הרצאות בנושא של אלימות ושיימינג באינטרנט.

<לילי הלפרין: הנושא שעלה כל הזמן, 'אנחנו לא נלשין, זו הלשנה, טמבל מי שעושה את זה, לא נדבר איתו'.

<לילי הלפרין: הנושא הזה - -

יפעת שאשא ביטון: אבל זה חמור בעיניי.

<עדי חן: וכשילד מתאבד?

<לילי הלפרין: ודאי ודאי - - -

יפעת שאשא ביטון: זה חמור, איפה ההגנה על הילדים?

<לילי הלפרין: חמור, אבל הנושא הזה שאני אתפס כמלשן - - -

יפעת שאשא ביטון: אז צריך לטפל בזה כי אם זו תהיה חובה אז הוא לא יהיה מלשין.

<לילי הלפרין: בדיוק.

<לילי הלפרין: במיוחד עם בני נוער בסיכון.

יפעת שאשא ביטון: אני אשאל את משרד המשפטים, אבל הסיפור הוא - - -

<קריאה: החוק הזה - - -

יפעת שאשא ביטון: קודם כול אנחנו עוד לא בתהליך חקיקה.

יפעת שאשא ביטון: הלוואי שזה היה ככה, עולה רעיון ואנחנו בחוק, זה לא הסיפור, אבל אני רגע מנסה לתקוף את זה מהמקום שלא צריך להגיע לילד ולספר לו, אלא אני עכשיו פותחת ווטסאפ ורואה שעושים עליהום, סליחה, על ילדה או ילד, ואני בעצם הולך ומספר, מדווח למבוגר.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני לא צריך - - -

<קריאה: זה לא מדווח, זה תהליך חינוכי - - -

יפעת שאשא ביטון: אז זאת חובת הדיווח, זה מה שאני רואה לנגד עיניי.

<עינב לוק: צריך להבחין בין חובת הדיווח לבין תהליך חינוכי.

<עינב לוק: כשאנחנו מדברים על תהליך חינוכי, אנחנו מדברים, הזכירה כאן מהמועצה לשלום הילד את כל הנושא של שומרי סף, של האחריות החברתית שילדים - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל זו אחריות לדווח.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אל תקראי לזה חובת הדיווח במקום הקשה שאנחנו מכירים.

<עינב לוק: אז אני אומרת שאנחנו עושים תהליך חינוכי שמדבר על הבחנה בין דיווח להלשנה, שמדבר על פנייה לעזרה, שמדבר על אחריות חברתית, אבל זה תהליך חינוכי, ואני חושבת - - -

יפעת שאשא ביטון: אז מה הבעיה לקרוא לזה אחריות לדווח?

<עינב לוק: אחריות לדווח זה בסדר גמור, אבל להגיד 'חובה לדווח' - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אני מבינה את הקושי במינוח, זה בסדר.

<עינב לוק: ההבחנה בין תהליך חינוכי - - -

יפעת שאשא ביטון: אז בואו נעשה 'אחריות לדיווח'.

<עינב לוק: זה מה שנקרא אצלנו שומרי סף, שאנחנו מעודדים - - -

יפעת שאשא ביטון: שנייה, כי אנחנו גם מתקרבים לסיום הדיון, אז רגע כדי שנוכל לשמוע את כולכם.

יפעת שאשא ביטון: יש לך עוד משהו?

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל לא כזה עוד פעם.

<עדי חן: לא, לא.

<עדי חן: לא כזה.

<עדי חן: בגלל ההתראה הקצרה לא יכולתי לבדוק את הנושא לעומק, אבל אני חוקרת אורחת במכון למשפט השוואתי בשווייץ בלוזאן, ופניתי אליהם אתמול כדי לדעת איך הם מתמודדים שם.

<עדי חן: מסתבר שהחקיקה בשווייץ היא מאוד מאוד רדיקלית והיא מאוד מגנה בכל מה שקשור לבריונות החברתית.

<עדי חן: אני אשמח להעביר לוועדה את החוקים שקיבלתי מהם, בשמחה.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, אז אנחנו נשמח לקבל למרות שאת מציגה ששם זה אולי קצת קיצוני, אבל אנחנו נראה מה מתאים לנו.

<עדי חן: כן, יש הגנה מלאה על הנפגעים ומאוד מחמירים עם הפוגעים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: איילת, ממש במשפט.

<איילת רזין בית אור: אני אתייחס רק בנקודות.

<איילת רזין בית אור: אני איילת, היועצת המשפטית של איגוד מרכזי הסיוע לנפגעי ולנפגעות תקיפה מינית.

<איילת רזין בית אור: לגבי נתונים, אני מתחברת לנתונים של חברתי לירון.

<איילת רזין בית אור: כמעט 10% מבני הנוער שפנו למרכזי הסיוע בשנת 2016 מדווחים על פגיעה מעבירות של פרסום תמונות ומידע ברשת.

<איילת רזין בית אור: חשוב להכיר את הנתון הזה כי זה באמת בספקטרום של הפגיעות יש בו נדבך משמעותי.

<איילת רזין בית אור: עוד נקודה, אנחנו פועלים בוועדת חוקה.

<איילת רזין בית אור: כרגע יש דיונים נמרצים והצעת חוק שעוסקת בהסרת תוכן שפרסומו מהווה עבירה.

<איילת רזין בית אור: הדגש הוא בעיקר הסתה לטרור ועבירות - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אנחנו מכירים.

<איילת רזין בית אור: אנחנו פועלים שגם הנושא של הסרת פרסומים פוגעניים מיניים ייכללו בחוק הזה, כלומר שתובע יוכל לגשת ולקבל צו מנהלי של הסרת תוכן כזה או אחר, לא משנה אם זה דף או רק את הפרסום, אלה דיונים אחרים, אבל שאפשר יהיה להסיר את אותו פרסום פוגעני מיני.

<איילת רזין בית אור: ודבר אחרון, וחבל לי שזה בקצה של הדיון, זה שאני רואה בעייתיות גדולה מאוד במנגנון הדיווח.

<איילת רזין בית אור: העליתי את זה כבר בדיון לפני שבועיים שהיה מנגנון דיווח שלא מאפשר דיווח אנונימי למערך מאו"ר, אז זה אולי דורש דיון שלם אחר.

<קובי עזרא: סליחה, אנחנו לא הצגנו עמדה כזאת שלא לדיווח - - -

<קריאה: אבל אתם לא מתחייבים על כך באופן גורף.

<איילת רזין בית אור: אני העליתי את זה והם אמרו שזה בלתי אפשרי.

<איילת רזין בית אור: אפשר להסתכל בפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: שווה דיון.

יפעת שאשא ביטון: אני גם לא בטוחה שאני בעד או נגד.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהסיפור הזה של דיווח אנונימי, במיוחד אם אנחנו מצפים שיהיה טיפול בפנייה, היא צריכה להיות מאוד מוגדרת.

יפעת שאשא ביטון: צריך לשבת ולחשוב על זה כי זה נשמע הרבה יותר מורכב.

יפעת שאשא ביטון: גם אם זה היה בתחילת הדיון לא היינו יכולים להקדיש לזה את תשומת הלב שנדרשת מבחינת החשיבה.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אני ממש חמש דקות לוקחת מכם רק כדי לשמוע, בזק במשפט ואחר כך משרד המשפטים ירצה להתייחס, אז בבקשה.

<מור ירקוני גלאי: שלום, נעים מאוד אני מור מ"בזק בינלאומי".

יפעת שאשא ביטון: גילוי נאות, אין לי שום קשר.

<מור ירקוני גלאי: שתי חברות שונות לגמרי.

<מור ירקוני גלאי: אחד הדברים שאנחנו זיהינו בהקשר של הרבה מאוד דברים שנאמרו פה היום זה כל הנושא של הנוער ואפילו הילדים שחווים בריונות, שבעצם 80% מתוכם לא יספרו למבוגר או אפילו לחבר, ואנחנו רואים את הבריונות שבעצם מגיעה משלל אפליקציות ובגילאים שכבר החל מגיל שמונה ואחד הדברים שאנחנו בעצם לקחנו לעצמנו כאיזשהו ערך מאוד חברתי זה לפתח אפליקציה שנועדה לטובת ההורים, שבעצם תציג להורים את ההודעות הפוגעניות של הילדים שלהם.

<מור ירקוני גלאי: לא רק בפייסבוק כי אנחנו יודעים שכבר הילדים כבר לא נמצאים היום בפייסבוק, הם יותר באינסטגרם, בסנפצ'אט, במיוזיקלי וכמובן ווטסאפ.

<מור ירקוני גלאי: בעצם המטרה היא שההורים לא יבואו ויחטטו, הילדים לא יצטרכו להרגיש לא בנוח להיות השטינקר והמלשן וה'לדווח', אלא ההורה יקבל בלייב את ההודעה הפוגענית ואז בעצם חובת החינוך וחובת העשייה עוברת למבוגר האחראי, וזה להורה וההורה יכול לדעת אם הילד שלו נפגע, פוגע או סתם עומד מהצד.

<מור ירקוני גלאי: זה שירות שאנחנו השקנו בשבועיים האחרונים לקהל הרחב כחלק משבוע גלישה בטוחה, גם העלינו את הנושא למודעות.

<מור ירקוני גלאי: זה קמפיין שצבר מבחינתנו ויראליות מאוד מאוד גדולה ואנחנו מזמינים שיתופי פעולה עם האנשים שנמצאים פה בוועדה.

יפעת שאשא ביטון: אגב, גם כאן - - - בבקשה, יובל.

<יובל חלביה: לא, אני חייב להגיד שאני באמת שומע שיש המון תוכנות של המעקב אחרי הילדים, אני חושב שזה פשוט הזוי שיש אפליקציה כזאת שקיימת בכלל בתוך האפליקציות של ההורים.

<יובל חלביה: אני חושב שזה בכלל, אני אפילו אקצין את זה, זו בושה לחברה הישראלית שיש דבר כזה - - -

<קריאה: יובל, תספר על - - -

<יובל חלביה: לא, אני אגיד את זה באמת מתוך כאב, כי ברגע שילד יידע שההורים שלו התקינו אצלו אפליקציה כזאת, עזבי את המעקב אחרי הילד שלך - - -

<קריאה: זו האזנת סתר.

<יובל חלביה: עזבו את החלק הזה, זה לא קשור.

<יובל חלביה: אני אגיד לך מאיפה אני אומר את זה, בסופו של יום את לא רק גורמת לילד לא להיות שותף בתוך קבוצות כאלה, ימדרו אותו מהחבורות האלה, כי בסופו של יום גם אני מקבל בקבוצות הווטסאפ שלי, כן יש לפעמים קללה של, את יודעת, 'מפגר', 'מטומטם' משהו כזה.

<יובל חלביה: לא שזה דבר טוב שזה קורה, אבל זה קיים, אבל אם אימא שלי תקבל את זה אף אחד לא ישתתף יותר בקבוצות האלה בכלל.

<מור ירקוני גלאי: תשמע, קודם כול חייבים להגיד - - -

<יובל חלביה: רגע, קר נקודה נוספת - - -

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע להצטרף לדברים של יובל, גם בהערה - - -

<יובל חלביה: אם אפשר לסיים את זה ממש בקטנה?

<יובל חלביה: אני חושב שאם אנחנו רוצים לטפל בעניין ההורים, ההורים צריכים לקבל להיות המבוגר הזה שאני יוכל לפנות אליו, להיות המנטור שלי אם אני אצטרך את העזרה שלהם, אוקיי?

<יובל חלביה: כי יש פעמים שאני לא צריך את ההורים שלי כדי לפתור את הבעיות שלי האישיות, אבל ברגע שאני אצטרך אני אדע שאני יכול לפנות אליהם בכל דבר.

<יובל חלביה: זה מה שאימא שלי כל הזמן אמרה לי, "אני לא רוצה לעקוב אחריך, אבל אני רוצה שתדע שברגע שתצטרך משהו – אני פה בשבילך", וזה המסר שצריך לעבור להורים.

<מור ירקוני גלאי: קודם כל אתה צודק.

<מור ירקוני גלאי: אני אסכים איתך שאתה צודק, בסדר?

<מור ירקוני גלאי: אבל היום יש להורים בעיה מאוד רצינית, וכן, גם הורים צעירים, שלא מכירים מספיק את הטכנולוגיה, את המקומות שבהם הילדים נמצאים ואני לא מדברת על בני נוער בהקשר הזה.

<מור ירקוני גלאי: להיפך, אני מדברת יותר על הגילאים הצעירים שהילדים לא באמת מבינים את המשמעויות כמו שנאמר פה, וההורים לא מבינים מה קורה ולא יודעים מה קורה, והמטרה - - -

<צביקה כספי: ההורים מבינים מצוין.

<צביקה כספי: האפליקציה - - -

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לומר - - - אני רוצה ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם לומר משהו - - -

<צביקה כספי: אז עם כל הכבוד - - -

<מור ירקוני גלאי: המטרה היא לא לעקב - - -

<קריאה: יש פה איזה שהוא מקום פרטי שמקדם את עצמו.

יפעת שאשא ביטון: לא, רגע, רגע.

יפעת שאשא ביטון: אתם - - -

<צביקה כספי: אני חושב שהדיון הבא בוועדה יהיה על ניטור ואינטרסים - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אז רגע.

<צביקה כספי: - - ואז אני ארעיד לכם את העולם.

יפעת שאשא ביטון: לא, אז אתה לא תרעיד לי כלום עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: אתה עכשיו רגע תהיה בשקט - -

<צביקה כספי: לא עכשיו, בדיון הבא.

יפעת שאשא ביטון: - - כדי שאני אוכל לדבר, בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע להתחבר לדברים של יובל, אבל גם לומר משהו.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני מוכרחה לומר, ואני אמרתי את זה גם בכל פורום אפשרי, במיוחד כשהילדים צעירים אני כן בעד שההורים יהיו נוכחים גם במרחב הווירטואלי, בדיוק כמו שאני חוצה איתם את הכביש כשהם קטנים ובדיוק כמו שאני בודקת מהחלון אם הם ירדו למטה והכול בסדר ואני נמצאת שם עם העין, אני רוצה להיות עם העין גם במרחב הווירטואלי.

יפעת שאשא ביטון: אני חייבת את זה עבורם.

יפעת שאשא ביטון: אני מדברת בעבור הילדים הצעירים, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: ילד בכיתה א' מקבל היום טלפון כי ההורים רוצים לוודא שהוא הגיע בבטחה לבית הספר או הגיע חזרה הביתה ושהכול בסדר בכל רגע נתון, ואין לו מושג באיזה ג'ונגל הוא שם את הילד שלו.

יפעת שאשא ביטון: אז אני, בשביל ילד בכיתה א', ב', ג' ד', כן, אני רוצה להיות שם ולפתוח ולראות שהכול בסדר.

יפעת שאשא ביטון: זה פעם אחת.

יפעת שאשא ביטון: לגבי הילדים המבוגרים, אני מסכימה איתך, גם בגישה של אימא שלך.

יפעת שאשא ביטון: ברגע שהילד שלי בכיתה א', ב', ג', ד' ידע שאני שם ותהיה תרבות שאנחנו מדברים על הדברים ושאנחנו כולנו שותפים, אז בכיתה ה', ו', ז' אני כבר לא אצטרך להיות שם, הוא כבר יבוא לבד כשיקרה משהו.

יפעת שאשא ביטון: ואני אומרת את זה מתוך ניסיון, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: מתוך ידיעה מוחלטת, מתוך ניסיון.

יפעת שאשא ביטון: מה שכן, מה שמטריד אותי בסיפור הזה זו דווקא ההתמודדות של ההורים והתגובה שלהם, כי פה הם צריכים לדעתי לעבור איזשהו תהליך של הכשרה.

יפעת שאשא ביטון: הם צריכים לעבור איזשהו תהליך, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אני אפילו לא אומר בשם אם זו הסברה, מודעות, הכשרה או whatever.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: כי הורה מקבל ורואה שהילד שלו קיבל הודעה פוגענית, אנחנו מכירים גם את ההורים שיכולים עכשיו להרים טלפון לאותו אבא של הילד או לילד עצמו ושומו שמים מה יכול להתגלגל.

יפעת שאשא ביטון: ולכן הם צריכים לדעת גם איך להתמודד, ואני חושבת שחלק מהתהליך של להתמודד זה אולי פעם אחת גם להבין בפרופורציות ולבחון מרחוק כמה פעמים זה חוזר על עצמו, האם מדובר פה על איזושהי תופעה, אם זה מופע חד פעמי.

יפעת שאשא ביטון: ההורים צריכים לדעת להתמודד עם דברים כאלה.

יפעת שאשא ביטון: אם זה משהו שהוא תופעה וזה חוזר על עצמו וכו' אז לדבר עם הילד ולנסות דרכו.

יפעת שאשא ביטון: אני מפחדת מהמקומות שבהם הורים יקפצו עכשיו, יתחילו, את יודעת, הילדים בסכסוך וההורים פתאום עכשיו התחילו גם להתקוטט ביניהם ואנחנו מוצאים פה מהומת עולם - -

<מור ירקוני גלאי: אני מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: - - האפליקציה לבד היא אולי חשובה, אבל היא לא יכולה לבוא בלי שהיא באה עם איזושהי הנחייה או איזושהי פלטפורמה שמסבירה להורים, לתת להם את ההכשרה של איך אפשר להתמודד עם זה בצורה טובה.

<מור ירקוני גלאי: אני מסכימה.

<מור ירקוני גלאי: אני שמעתי על הרבה מאוד מקרים בבתי ספר שבמסגרת שבוע הגלישה הבטוחה בעצם הזמינו דווקא את ההורים לכנסים ולהרצאות שמסבירים על כל הנושא הזה.

<מור ירקוני גלאי: כי באמת, זה לא יעזור, הורים, גם צעירים כמוני, לא מכירים הרבה מאוד אפליקציות והרבה מאוד מרחבים לא מוגנים שהילדים שלנו נמצאים היום, וברגע שזה מגיע גם לכותלי בית הספר, שההורים מגיעים לאיזושהי הרצאה, לאיזשהו הסבר, לאיזשהו מקום שמעורר את המודעות ומעורר גם את הכלים ומלמד את הכלים שההורים יכולים להשתמש בהם כדי להגן על הילדים, אז זה מאוד מאוד חשוב.

<מור ירקוני גלאי: זה ברור שאפליקציה היא לא - - -

יפעת שאשא ביטון: היא לא יכולה לבוא לבדה, חייבים כלים להתמודדות.

יפעת שאשא ביטון: אני מפחדת מזה, אני מודה.

יפעת שאשא ביטון: אני מפחדת.

יפעת שאשא ביטון: אגב, לא כי אני לא סומכת על הילדים, כי במקרה הזה אני אומרת, ובלי שיפרשו אותי, אבל אני לא סומכת כל כך על ההורים שיידעו להתמודד עם זה נכון, הם יכולים ליצור משברים נוספים.

<עודד פריד: את גם לא יכולה להבטיח דבר כזה.

<עודד פריד: זו אפליקציה שמנטרת את הווטסאפ, שבוע אחרי זה תצא אפליקציה שמונעת את הניטור הזה.

<עודד פריד: ההתערבות של ההורים - - -

יפעת שאשא ביטון: בשביל זה אנחנו מדברים פה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שרוב השיח שהיה פה הוא חינוכי חברתי ואני חושבת ששם הכתובת.

יפעת שאשא ביטון: משרד המשפטים, רוצה משפט בעיקר לגבי המקרה שסיפרתי?

יפעת שאשא ביטון: הורים שעושים חרם, עושים שיימינג אמיתי על ילד בכיתה ב'.

יפעת שאשא ביטון: זה כל פעם מדהים אותי מחדש, המבוגרים אל מול הקטנטנים האלה.

יפעת שאשא ביטון: נסגר התיק, אין שום כלים להתמודד.

<לילך וגנר: דבר ראשון, אני חייבת להצטרף למחמאות לבני הנוער שהשתתפו פה בדיון - -

יפעת שאשא ביטון: נכון, הם מקסימים.

<לילך וגנר: - - כי באמת מגיע להם כל הכבוד.

<לילך וגנר: בתור מי שמגדלת בני נוער אני יודעת כמה קשה זה להיות מעורבים בעניינים שמחוץ לתחום חיי החברה וחיי המשפחה הרגילים ובאמת יישר כוח וכל הכבוד.

<לילך וגנר: אני רוצה להעיר כמה הערות קטנות.

<לילך וגנר: דבר ראשון, אני רוצה להזכיר את הפעילות של הוועדה הציבורית בראשות כבוד השופטת ארבל לגיבוש אמצעים להגנה על הציבור ובהם נושאי משרה בשירות הציבור מפני פעילות ופרסומים פוגעניים כמו בריונות ברשת האינטרנט.

<לילך וגנר: הוועדה הזאת היא ועדה ציבורית ששוקדת למצוא פתרונות במישורים המנהליים, האזרחיים, הפליליים אם צריך.

<לילך וגנר: היא שומעת דעות מכל מיני גורמים אזרחיים וממשלתיים בהקשר הזה ואני מקווה שבחודשים הקרובים היא תסיים את העבודה שלה ותוציא את ההמלצות שלה, ואני מקווה שגם זה יהיה עוד נדבך בפתרונות שאנחנו יכולים להציע על בריונות ברשת.

<לילך וגנר: לגבי הנושא של השימוש בכלי הפלילי, אני רוצה לומר שכשמדובר בפרסומים פוגעניים ברשת כלפי בני נוער, בדרך כלל מי שמבצע את הפרסומים האלה זה בני נוער אחרים, ולכן השימוש בכלי הפלילי הוא מראש הוא לא המצב האידאלי, הוא לא התכלית שלנו - - -

יפעת שאשא ביטון: הוא לא האפיק האופטימלי.

<לילך וגנר: בדיוק.

<לילך וגנר: כמובן שהכלי הפלילי צריך להיות שמור פה למקרים חמורים, אבל צריך לזכור שהדיון שאתם עשיתם פה, בכלים החינוכיים ובאמצעים אולי להסרת תכנים, אמצעים כאלה שיכולים לסייע לתלמיד שהפך להיות קורבן לבריונות ברשת, הם באמת העזרה הראשונה האמיתית והטיפול היותר מתאים בסוגיות האלה מאשר הכלי הפלילי.

<לילך וגנר: לגבי הנושא שעלה פה של חובת הדיווח, אני מבינה שלא התכוונתם לחובת דיווח, כי בעצם חובת דיווח - -

יפעת שאשא ביטון: לא חובה.

יפעת שאשא ביטון: זו אחריות דיווח.

<לילך וגנר: - - חובת דיווח שסנקציה בצידה היא בהחלט לא כלי מתאים במישור הזה, בדיוק מהטעמים שציינתי.

<לילך וגנר: לא הייתי רוצה להפוך את אותו תלמיד שלא דיווח לעבריין בגלל אי הדיווח.

יפעת שאשא ביטון: מה קורה עם מבוגרים שעושים שיימינג?

<לילך וגנר: עכשיו לגבי עבירות, שוב, אתם שואלים אותי על הכלי הפלילי, יש עבירות פליליות שאפשר לעשות בהם שימוש במקרים מתאימים.

<לילך וגנר: כמובן כשמדובר על פרסומים של סרטונים מיניים, תוקן החוק למניעת הטרדה מינית, אתם מכירים את התיקון הזה והצגנו אותו פה.

<לילך וגנר: יש עבירות נוספות, יש את החוק למניעת הטרדה מאיימת שמאפשר להוציא צו נגד מי שמטריד אותך באופן כזה גם באמצעות פרסומים ברשת, ומי שמפר את הצו זו עבירה פלילית.

<לילך וגנר: זאת אומרת יש כלים כיום, אני לא יכולה להגיד שאלה הכלים המיטביים לטיפול בכל התופעות שציינו, אני באמת ממתינה לתוצרים של ועדת ארבל כדי לראות אם אולי יש מקום לחשוב על חקיקה חדשה בתחום הזה, אבל אני באמת מציעה שנמתין וגם נראה איך מערך מאו"ר נכנס לתפקיד.

יפעת שאשא ביטון: מה הצפי מבחינת לוחות זמנים?

<לילך וגנר: אז בדיוק שאלתי את יו"ר מה קורה באמת מבחינת הלו"ז.

<לילך וגנר: הבנתי שבחודשים הקרובים היא תפרסם את ההמלצות ואני מקווה שאנחנו נוכל לקיים פה דיון גם אחרי פרסום ההמלצות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אז אנחנו נחכה.

יפעת שאשא ביטון: נשמח לקיים את הדיון כאן ולהבין גם את ההמלצות.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<אוהד רובינשטיין: אז לגבי מה שאת אמרת לגבי השיימינג שעשו לילדה ומה שהיא הזכירה, חשוב להדגיש שנגיד עכשיו, הורה רואה שמישהו קילל את הילד שלו יכול להיווצר מצב שהוא עושה שיימינג לילד שקילל את הבן שלו, צריך לקחת בחשבון גם את זה.

יפעת שאשא ביטון: כן, כן, הצורה של ההתמודדות של ההורים פה מאוד מטרידה אותי, אני מודה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<תלמידה: אז אם אנחנו כבר חוזרים אחורה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו לא, אבל אני מסכמת.

<קריאה: למה אחורה?

<תלמידה: רציתי רק להגיד משהו בנוגע למשהו שכבר אמרו כאן ל-מה זה שיימינג?

<תלמידה: גם כשעושים כל מיני הסברה לכיתות ולתלמידים אני חושבת שממש חשוב זה לא רק להראות להם את הסרטונים, לספר את הסיפורים, להזהיר אותם מפני הסכנות, אלא גם להסביר להם בצורה מאוד יסודית מה זה השיימינג.

<תלמידה: אני יכולה להגיד שלפני שבוע ארגנתי איזשהו מפגש עם מועצת התלמידים בתיכון שלי ומועצות התלמידים של בתי הספר היסודיים וניהלנו כל מיני מעגלי שיח בנושא הזה, כי אנחנו רוצים להעביר ביחד איתם מערכי שיעור.

<תלמידה: אז שאלתי אותם, השאלה הראשונה שהתבקשה זה מה זו בעצם בריונות ברשת ואיך הם רואים את זה.

<תלמידה: יש תחום שאצלם זה נורא אפור, הם לא בטוחים בנוגע למתי זה שיימינג ומתי זה סתם בצחוק.

<תלמידה: וסתם דוגמה, נתתי להם דוגמה של אני עכשיו פותחת עכשיו קבוצת ווטסאפ "כולנו שונאים את יוסי" ואני כוללת בה את כל הילדים בכיתה וגם את יוסי ומפרסמת שם קללות עליו ודברים כאלה.

<תלמידה: האם זה נחשב לשיימינג?

<תלמידה: והיו ילדים שאמרו שזה לא נחשב כיוון שגם הוא בקבוצה, ואם גם הוא בקבוצה, אם הייתי מרחיקה אותו מהקבוצה אז זה יהיה שיימינג כי הוא מחוץ, אבל כל עוד הוא בתוך, אז זה לא.

<תלמידה: אז יש תחום שילדים נורא לא מבינים אותו - - -

<קריאה: והוא אבל גם הרגיש שזה לא שיימינג?

יפעת שאשא ביטון: לא, היא נתנה את זה בתור דוגמה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא - - - טוב, לנו ברור שזה מצב שהוא לא תקין, ותודה רבה על החידוד וההערה - - -

<קריאה: כי אלה בדיוק הסוגים השונים, אני חושבת של השיימינג שדיברנו עליהם קודם.

יפעת שאשא ביטון: שזה בדיוק המקום שבו אנחנו צריכים גם לחדד בהסברה שלנו ובהבאה למודעות שהכול זה שיימינג.

יפעת שאשא ביטון: גם הבדיחות הקטנות שנראות 'אה, זה רק בשביל הצחוקים פה בתוך הכיתה', הן בסופו של דבר יכולים להיות מאוד פוגעניות ואני חושבת שהחידוד הזה הוא מאוד חשוב.

<צביקה כספי: אני רוצה בבקשה להגיד משהו.

יפעת שאשא ביטון: לא, זהו.

יפעת שאשא ביטון: סיימת?

<תלמידה: כן, סיימתי.

יפעת שאשא ביטון: אז קודם כל אני רוצה להודות לך.

יפעת שאשא ביטון: נכון שאנחנו עוסקים בוועדה הזו לאורך הזמן בדיונים, אבל בזכותך אנחנו הבאנו את זה רגע לקדמת הבמה ואספנו קצת חקיקה מהארץ ונכנסנו עוד קצת לעומק, והכי חשוב זה כמו שאמרתי בהתחלה, מבחינתי אתם המסר.

יפעת שאשא ביטון: אתם, שבחרתם לקום ומהמקום הזה לצמוח ולהצמיח ולהעביר את התורה הלאה, מבחינתי אתם כשלעצמכם זה המסר.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לעבור לסיכום.

יפעת שאשא ביטון: אז מבחינת משרד החינוך, הכשרה של מורים בנושא בריונות ברשת.

יפעת שאשא ביטון: אם צריך שזה יהיה בחקיקה, אין בעיה, נסייע.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם חושבים שאתם יכולים להכניס את זה דרככם, דרך משרד החינוך לתוך הכשרת מורים כקורס חובה, אז אנחנו מאוד נשמח.

יפעת שאשא ביטון: אני בכל מקרה אכין גם אפיק של חקיקה כדי שאנחנו נוכל לפעול במקביל.

יפעת שאשא ביטון: הנושא של עשייה חינוכית מתקנת, להפוך את זה למשהו שהוא חובה.

יפעת שאשא ביטון: לא רק ברמה של להעביר שיעור, אלא ברמה של באמת, שילד ירגיש שהוא נותן מעצמו כדי לתקן את אותו עוול שהוא עשה וגם הוא בתוך התהליך הזה יצמח.

יפעת שאשא ביטון: הנגשת הכלים שיש למערכת החינוך לכלל הציבור, זאת אומרת להורים, לתלמידים, למורים, לכל מי ששותף במערכת.

יפעת שאשא ביטון: יש דברים יפים בתוך המערכת שאנשים לא מודעים להם, אז הם גם לא יודעים להשתמש בכלים האלה ולכן זה מאוד חשוב.

יפעת שאשא ביטון: התייחסות בכל הנושא של הכשרה, בכל הנושא של כלים שניתנים לצוותים להתמודדות של הקהילה הגאה בתוך הסיפור של השיימינג.

יפעת שאשא ביטון: גם עלה כאן הנושא של הנגשה שפתית ובכלל התרבויות השונות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים שגם בהכשרה יהיו הכלים המותאמים לתרבויות השונות ולאוכלוסיות השונות שמתמודדות עם זה.

יפעת שאשא ביטון: ועד הורים, הנושא של מודעות הורים זה גם בעצם מערכת החינוך, זה גם פורום הורים יישובי ובכלל להעלות את כל הנושא של מודעות והפצה של תכנים של ילדים.

יפעת שאשא ביטון: הורים לא תמיד יודעים שכשהם מעלים תמונה של הילד שלהם הוא יכול מאוד להיפגע.

יפעת שאשא ביטון: הם מאוד גאים, אבל הוא יכול מאוד להיפגע ולהרגיש לא בנוח.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לספר שאני לא מעלה כלום בלי שהילדים שלי רואים ומאשרים לי את התמונה.

יפעת שאשא ביטון: באופן חד משמעי וגורף, אז שזה יהיה פה להורים.

יפעת שאשא ביטון: אתם יודעים, לא עושים את זה ממקום רע, הם האחרונים שירצו לפגוע בילד, אבל שיתחשבו גם בזה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שבהקשר הזה גם הבט"פ וגם החינוך, בנושא של קמפיין והסברה והנגשה בעצם של המידע ושל הקו החם של 105 שיהיה, להעלות גם את הסוגיות האלה, שההורים יהיו כל הזמן מודעים גם למה שהם עושים ברשת ועלול לפגוע בלי שהם באמת התכוונו לכך.

יפעת שאשא ביטון: לבט"פ, הנגשה של מערך מאו"ר גם באמצעות קמפיין.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזו בשורה באמת באמת חשובה וצריך להביא אותה לכל אחד ואחד בעם ישראל.

יפעת שאשא ביטון: באמת, אני חושבת שכל אזרח במדינת ישראל צריך לדעת שיש את האופציה הזו, על אחת כמה וכמה הילדים.

יפעת שאשא ביטון: זאת כתובת מצוינת ואני יכולה רק לאחל לכם בהצלחה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולכם, לחבר'ה מגבעתיים, לילדים המקסימים, המון המון תודה.