הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 235, 2018-07-16 12:42

יפעת שאשא ביטון: אני פותחת ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם את דיון הוועדה בנושא תלמידים אלרגיים במערכת החינוך, דיון נוסף בסדרת הדיונים שאנחנו בעצם מקיימים כאן מדי חודש.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו באמת מצליחים לשמור על השגרה הזו ואני מקווה שלא נידרש לזה עוד הרבה, שבדיונים הבאים אנחנו כבר נעקוב אחרי התהליכים שמתרחשים ולא נהיה עסוקים בלדרוש את מה שצריך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים כאן כהמשך של דיון של הוועדה המשותפת יחד עם חבר הכנסת מרגי, שהתקיימה לפני כחודש, שבה אנחנו דרשנו באופן חד משמעי את החזרה של משרד הבריאות והחינוך בהם מן ההחלטה לבטל את הסייעות בשנה הבאה, לא כי אנחנו חושבים שהסייעות הן הפתרון האולטימטיבי, אנחנו ממש לא חושבים שהסייעות הן הפתרון האולטימטיבי, אבל אנחנו דיברנו כאן לאורך כל השנה על מערך שלם שצריך להתרחש בתוך מוסדות החינוך, כולל תהליך של הטמעה כשאנחנו עוקבים אחר תהליך ההטמעה ורק בסופו מושכים החוצה את הסייעות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים גם לטובת כל אלה שמנסים עכשיו לצייר את זה כפתרון היחיד שיש במערכת, אז לטובת כל אלה אני אספר ואחדד שהסייעות הן עד כיתה ב'.

יפעת שאשא ביטון: ילדים בכיתה ג' חשופים ובכיתה ד' חשופים וגם בגילאים האחרים ילדים שהם לא אלרגיים למזון בכלל לא מקבלים סיוע.

יפעת שאשא ביטון: יש ילדים שמפתחים אלרגיה תוך כדי תנועה, זאת אומרת לא יודעים שהם אלרגיים בכלל ופתאום הם יכולים להגיב תגובה אלרגית בתוך בית ספר, ולהם אין סייעת, זאת אומרת, אנחנו לא באמת נותנים מענה לילדים אלרגיים בתוך המערכות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נותנים איזשהו כיסוי כזה עבור אלה שאנחנו יודעים שנמצאים גם באיזושהי סיטואציה שהיא קיצונית, אז כולנו הסכמנו שזאת מציאות שצריך לשנות אבל לא כמו שהמשרדים בחרו לעשות את זה, לא קודם כול מוציאים את הסייעות, אחר כך מוצאים פתרון, אלא קודם כול מביאים את הפתרון ואחר כך מוציאים את הסייעות.

יפעת שאשא ביטון: זאת המטרה שלשמה אנחנו נמצאים כאן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שמשרד החינוך והבריאות חזרו בהם רק לגבי חלק מהמסגרות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים בעצם חזרה גורפת לגבי כל המסגרות ובשנה הבאה בעזרת השם לצאת לתהליך מסודר של הטמעה, של גיוס.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שזה לא רק גיוס של הצוותים החינוכיים, שאגב, הרבה יותר מגויסים מאשר מי שמייצג אותם ואני רואה את זה בשטח גם כן.

יפעת שאשא ביטון: זה גם גיוס של ההורים לילדים שהם לא אלרגיים.

יפעת שאשא ביטון: זה עניין של חינוך של קהילה וציבור שלם.

יפעת שאשא ביטון: יש פה באמת עבודה מאוד רצינית שצריך לעשות ואולי בסוף שנה הבאה נוכל לשבת כאן ולהגיד, ואללה, היה תהליך משמעותי, אנחנו יכולים לצאת לדרך ולהוציא את הסייעות החוצה או לתת אותן בצורה אחרת באמת רק במקרים שהם מאוד קיצוניים.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה, ואחר כך נשמע את משרד הבריאות.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת שאשא ביטון, קודם כל אני מודה לך על הדיון.

איילת נחמיאס ורבין: אני מאוד שמחה שפתחת כפי שפתחת, כי אחד הדברים המובהקים והברורים שעולים מכל הדיונים שאת ואני מנהלות בוועדה שלך בשלוש השנים האחרונות, הוא שלטעמי משרדי הממשלה לא מבינים שאנחנו נמצאות ונמצאים בעולם אחר לחלוטין גם מבחינת אלרגיה, גם מבחינת מחלות, גם מבחינת היקפי הסיוע שנדרשים להם.

איילת נחמיאס ורבין: למשל, נושא נוסף שאנחנו עוסקות בו, שזה חינוך לילדים חולים בבתיהם, קדימה מדע וכל הדברים האלה, אבל יש בהקשר של הילדים האלרגיים ושל הילדים הסוכרתיים, שזה נושא נוסף שאנחנו עוסקות בו, דבר מאוד מקומם.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו אמנם יושבים מול משרד הבריאות ואני מודה לכל המנהלים והמנהלות מהמשרד שמגיעים לכאן, גם ממשרד העבודה, גם ממשרד החינוך, גם ממשרד הבריאות מגיעים לכאן ומקיימים איתנו את הדיונים, אבל הבעיה האמיתית שהשתקפה למעשה בהחלטה המופרכת הזאת של הוצאת הסייעות, קודם כול היא השתקפה מעצם זה שאין תחושה שמישהו רגע מסתכל מלמעלה ואומר, קרה לנו כאן משהו.

איילת נחמיאס ורבין: יש לנו הרבה יותר ילדים אלרגיים, יש לנו הרבה יותר ילדים סוכרתיים, יש לנו הרבה יותר ילדים סוכרתיים שסובלים גם מצליאק, כלומר משהו קרה.

איילת נחמיאס ורבין: אין פה הסתכלות מערכתית על מה אנחנו עושים בנסיבות העניין, והנה עכשיו למשל מבחינתנו בכנס הזה, שאנחנו רצינו לקיים עוד דיון על הנושא של הילדים הסוכרתיים, בעיקר על הפעוטות, לא יכולנו לעשות את זה בגלל שבין היתר נוצרה סיטואציה באמת של המוות הנוראי של יסמין ולמעשה נשאבנו לתוך הדיון בנושא של הפיקוח והמצלמות.

איילת נחמיאס ורבין: יפעת, זה לא יכול להיות שאנחנו מסכמות דיונים, באלרגיים זה היה לנו וזה אותו דבר בסוכרתיים.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מסכמים על דברים, תמי טורחת על סיכומי הישיבות בסוף הדיונים, אנחנו דורשות סיכומים בסוף הישיבה, אנחנו אומרות בדיוק מה אנחנו רוצות, ומשרדי הממשלה, אם אנחנו לא מקיימות דיון נוסף, לא טורחים להביא לנו תוכניות ולא טורחים להביא לנו תשובות ורק כשאנחנו נקיים עוד דיון, שזה כנראה יהיה רק בנובמבר, ואם תואילי בטובך אולי בכל זאת לדחוס איזשהו דיון נוסף במהלך הפגרה.

יפעת שאשא ביטון: הארכת את הפגרה?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ב-14 באוקטובר פה.

איילת נחמיאס ורבין: אם את אומרת שזה בשבוע הראשון, בסדר, אבל מה שאני מנסה להגיד זה שלא יכול להיות שרק אם אנחנו כל היום נדחק במעלה ההר את משרדי הממשלה לתת לנו תשובות, אז יתנו לנו תשובות.

איילת נחמיאס ורבין: כמו בנושא האלרגיים, כך אותו דבר על הילדים הסוכרתיים.

איילת נחמיאס ורבין: באמת לא יעזור שום דבר, אין איזושהי מדיניות שמסתכלת רגע מלמעלה ואומרים רגע, הסיטואציה פה השתנה, יש פה איזושהי בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: יפעת, זה עניין של בריאות הציבור.

איילת נחמיאס ורבין: זה מעבר לכל דיון עקרוני אחר של איך משווים את הילדים האלה במערכת החינוך.

איילת נחמיאס ורבין: יש את הדיון הקריטי והחיוני של בריאות הילדים.

איילת נחמיאס ורבין: משהו קורה פה ולכן אני ממש מבקשת ממך, אם תצליחי לעשות דיון בנושא הילדים הסוכרתיים במהלך הפגרה, אני מאוד אודה לך.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שיש לזה חשיבות מאוד גדולה וזה משתלב לטעמי, שוב, בסיטואציה שהמדובר.

איילת נחמיאס ורבין: הורים לילדים אלרגיים שמצאו עצמם מול שוקת שבורה ביום בהיר אחד, אז הנה משרדי הממשלה התרצו והבינו שאי אפשר לעשות את הדברים בצורה כזאת, אבל בואו תגידו לנו בבקשה משרדי ממשלה יקרים שלנו, ובאמת אתם באמת יקרים לנו, תגידו לנו מה אתם מתכוונים לעשות, ובבקשה, מי שלקח על עצמו אחריות בנושא הילדים הסוכרתיים, בבקשה שיעמוד במחויבות שלו כלפי הוועדה.

איילת נחמיאס ורבין: זה ממש המינימום.

איילת נחמיאס ורבין: אחר כך ישאלו אותנו למה אנחנו מחוקקים חוקים.

איילת נחמיאס ורבין: כשאנחנו באים לפקח אז לא מתייחסים למה שאנחנו מבקשים, זאת הבעיה, ואז באים חוקים לעולם.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יפעת שאשא ביטון: הכעס והדרישות בהחלט מובנות.

יפעת שאשא ביטון: הדיון שיהיה מייד אחר כך זה דיון שיעסוק בעצם בילדים האלרגיים בגילאי לידה עד שלוש ושם אנחנו נדרוש גם את ההתייחסות לגבי הסוכרתיים.

יפעת שאשא ביטון: אגב, צריך לומר שהם הצהירו שהם יוצאים לבנייה של תוכנית עבור שנת הלימודים הקרובה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נוודא שזה קורה, ואם לא, אז אנחנו כמובן נמשיך להתעקש כמו על הדברים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך.

יפעת שאשא ביטון: עירית ליבנה, משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אנשי בשורות אתם?

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שהתקיימו ישיבות עם עמותת יה"ל והייתה אמורה להתקיים פגישה אתמול, אבל הסיפור הוא לא כזה גדול ומורכב.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא להגיד, אוקי, הבנו, טעינו, הייתה לנו נציגות לאורך תקופה לאורך תקופה מאוד ארוכה בדיוני הוועדה גם כאן, גם בוועדת החינוך כשהתחלנו, שולחנות עגולים, היית נוכחת בכל והיה שיתוף פעולה מדהים, אנחנו נחזור בנו ושנה הבאה נתחיל את התהליך שדיברנו עליו.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

עירית ליבנה: בפתח הדברים שלך את למעשה עשית כותרות, איפה אנחנו עומדים היום.

עירית ליבנה: קודם כול ברמה העקרונית, למרות הטענות, אתם מתחבאים מאחורי, אנחנו לא מתחבאים מאחורי משרד, אנחנו עובדים עם משרד הבריאות בשיתוף פעולה מלא, כולל עם השלטון המקומי, כולל עם כל גורם שיכול להיות רלוונטי כדי לעשות איזושהי דרך, תהליך של חשיבה שהוא יהיה נכון חברתית, רגשית, כלכלית, ארגונית, הכול.

עירית ליבנה: המוטו הוא באמת לעשות בדיוק כמו שאמרת, וחשבנו על זה.

עירית ליבנה: ישבנו הרבה מאוד מהישיבה האחרונה בפורומים שונים, הפגנו, לא הפגנו, אמרנו, כתבנו.

עירית ליבנה: השתמשנו בכל האמצעים שנדרשים כדי להעלות אולי גם מעבר לשולחנות פה ברמה הציבורית של מדינת ישראל שיש ילדים אלרגיים וזו תופעה שגדלה וחוק האפיפן שבמקביל.

יפעת שאשא ביטון: את אומרת, חלק מהקמפיין הציבורי שדיברנו עליו.

עירית ליבנה: ממש, ואני חושבת שזו רק התחלה של הקמפיין הציבורי.

עירית ליבנה: אני חושבת שהמהלכים שיהיו לנו, הפנימיים, שאנחנו נתחיל אותם ביחד, אם יהיה קמפיין ציבורי אמיתי לנושא הזה, אנחנו שני שליש בפתרון הדברים.

יפעת שאשא ביטון: מה זאת אומרת?

יפעת שאשא ביטון: איזה מהלכים להתחיל ביחד?

עירית ליבנה: אני מדברת על זה שמדינת ישראל עכשיו מחוקקת חוק לנושא של הוצאת האפיפן בכל מקום.

עירית ליבנה: אם הציבור ידע ויבין גם כשאני הולך עם המשפחה שלי למסעדה או לאיזה אירוע ויש את זה, כי זה שכיחות מאוד גבוהה, לכולם, בכל הגילאים, בכל הסיטואציות ובכל מקום, ולכן אם יהיה לנו כחברה אזרחית קודם כול את ההבנה הזאת, את המודעות, זה לראות אם מישהו בקולנוע על ידנו פתאום מתנפח וכו', יהיה לנו כמערכת חינוך, אני אומרת שוב, כחלק מהחברה, ועל זה אנחנו צריכים לעבוד.

עירית ליבנה: זה לא כולם ביחד.

איילת נחמיאס ורבין: עירית, אני סיפרתי את זה באחד הדיונים, הבת שלי יודעת שלה אסור להביא שום דבר עם שומשום לכיתה.

איילת נחמיאס ורבין: זה משפיע על איך שילדים מסתכלים.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה חשוב מאוד מה שאת אומרת.

איילת נחמיאס ורבין: זו רגישות חיובית.

עירית ליבנה: הקשיים האמיתיים שלנו ועם ההורים האחרים, אנחנו אומרים את זה כל הזמן.

איילת נחמיאס ורבין: מה זה הקושי הזה עם ההורים האחרים, עירית?

עירית ליבנה: את נתת דוגמא שהבת שלך יודעת.

עירית ליבנה: אני רוצה להגיד שמגיעות פניות, אתם לא תכתיבו לנו מה - - -

יפעת שאשא ביטון: יש הורים שאומרים, אני לא מוכנה שהילדה שלי לא תאכל גבינה.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה.

איילת נחמיאס ורבין: עירית, אני מתנצלת.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא אומרת שזה לא ראוי להתייחסות - - -

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אמרנו, שצריך לעשות תהליך ארוך לפני שמוציאים את הסייעות וזה בדיוק הסיפור.

איילת נחמיאס ורבין: יש גם הבדל בין סוגי האלרגיות.

איילת נחמיאס ורבין: לי יש ילד, לצורך העניין דוגמאות ממשיות, שאוכל רק דברים שהם חלב ניגר, ויש ילד אחר שימות למות מחלב ניגר בכיתה.

איילת נחמיאס ורבין: גם דיברתי על זה בזמנו עם עמותת יה"ל.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים לראות מה אנחנו עושים עם הדבר הזה, אבל בואו לא נאשים את ההורים.

יפעת שאשא ביטון: להיפך, זה רק מחדד את זה שיש לנו כל כך הרבה מה לעשות ויש לנו דרך כל כך ארוכה לפני שאנחנו שולפים החוצה את הסייעות.

איילת נחמיאס ורבין: מאה אחוז, עם זה אני מסכימה לחלוטין.

עירית ליבנה: מה שהוחלט, משרד הבריאות, משרד החינוך, האוצר, השלטון המקומי, שבשנת תשע"ט בבתי הספר, בגני החובה נשאר as at is עם תהליך שתיכף נדבר עליו.

עירית ליבנה: לגבי גילאי שלוש-ארבע, עדיין מתקיימים דיונים.

יפעת שאשא ביטון: למה?

עירית ליבנה: זאת ההחלטה של משרדי הממשלה.

יפעת שאשא ביטון: למה?

יפעת שאשא ביטון: הילדים שם, אפשר לוותר עליהם?

יפעת שאשא ביטון: זה מה שנקרא, נהרוג אותם כשהם עוד קטנים?

יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה.

יפעת שאשא ביטון: אני מנסה להבין את ההיגיון שעומד מאחורי הסיפור.

עירית ליבנה: אני אומרת שוב, זה עדיין בדיונים.

עירית ליבנה: כל מיני נימוקים שנכנסים לתהליך הזה, שכשיש שלושה מבוגרים בגן ילדים.

עירית ליבנה: הצוות הרב-משרדי מקצועי הזה בוחן איזה מענה אפשרי, נכון וטוב לתת.

עירית ליבנה: אני אומרת שוב, זה עדיין בדיונים עם כל הגורמים שציינתי.

איילת נחמיאס ורבין: צאו להפגין.

יפעת שאשא ביטון: הם מפגינים גם ככה.

יפעת שאשא ביטון: בואו רגע ניתן לעירית לסיים לדבר.

עירית ליבנה: אני אומרת שוב, לא אמרתי לאיזה כיוון זה יוכרע.

עירית ליבנה: הנושא הזה בדיון ואנחנו מקווים שהוא יוכרע בקרוב.

יפעת שאשא ביטון: אוקי.

עירית ליבנה: אני אומרת שוב, אנחנו שומעים את הקולות.

עירית ליבנה: יש פה נציגים של משרד הבריאות.

עירית ליבנה: יושבת פה שוש נחום, מנהלת המינהל הפדגוגי.

עירית ליבנה: אנחנו שומעים פה.

עירית ליבנה: אני אומרת איפה אנחנו עומדים.

עירית ליבנה: הייתה פגישה עם המנכ"ל.

עירית ליבנה: אני רוצה לברך את עמותת יה"ל ואת העמותה השנייה.

עירית ליבנה: המהלך הוא משותף.

עירית ליבנה: המנכ"ל נפגש איתם.

עירית ליבנה: הערב יש פגישה של השר עם נציגי ההורים.

עירית ליבנה: אנחנו מיום חמישי הקרוב מקיימים צוות כדי שיקבע את המתווה שידבר על הטמעת חוזר המנכ"ל, על ההדרכה של עובדי ההוראה, בדיוק כמו שאת אמרת, את אותו תהליך שאנחנו נעבור במהלך השנה As it is ולקראת סופו אנחנו נבחן את היכולת לתש"פ.

מה זה קשור לע"ט?

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אשר, תאמין לי, אני התאפקתי לאורך כל הדברים של עירית ואני חייבת להגיד, זה לא אישי לעירית, כי אם יש לנו שותפה פה בדיונים זאת עירית שיושבת פה פעם אחר פעם.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לומר משהו.

יפעת שאשא ביטון: מה הסיפור בגנים של הטרום חובה?

יפעת שאשא ביטון: למה נכנסה סייעת?

יפעת שאשא ביטון: נכנסה סייעת בגלל הצורך היום-יומי בהתנהלות היום-יומית בלי קשר עכשיו עם אלרגיים או בלי אלרגיים, אז זה לא שיש לי שם כוח אדם עודף, יש לי את כוח האדם שצריך.

יפעת שאשא ביטון: הם רוצים יותר אבל יש לנו את מה שצריך.

יפעת שאשא ביטון: למה אני אומרת את זה?

יפעת שאשא ביטון: כי מה שאנחנו יכולים לעשות בטרום חובה, אנחנו יכולים לצרוך העניין לעשות גם בחובה, כי הרי אנחנו לא מדברים על כמה כוח אדם יש לי שם, אנחנו מדברים על האם הגן הוא ארוך ומותאם, האם באמת עברנו את התהליך שצריך גם עם הילדים וגם עם ההורים, האם הצוותים באמת קיבלו את ההכשרה ואת כל התנאים המתאימים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על כל המערך שצריך להתקיים, בין אם זה בחובה ובין אם זה בטרום חובה, אז אם יש לי את התקן בחובה, ואת התקן אנחנו לא מוסיפים להם.

יפעת שאשא ביטון: זה לא שעכשיו בגנים שיש בהם ילד אלרגי הוספנו מעל התקן.

יפעת שאשא ביטון: יש לי גם את התקן בטרום חובה.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתי הם אותו דבר, אז למה באלה אנחנו כן משאירים את הסייעת ובאלה אנחנו לא משאירים את הסייעת?

יפעת שאשא ביטון: הסיפור זה לא רק הסייעות, הסיפור הוא שהמצב צריך לחזור לקדמותו בכל ההיבטים, אם זה העניין של הסייעת, אם זה העניין של חוזר מנכ"ל, אם זה כל מה שהיה בשנה שעברה, צריך שיהיה גם שנה הבאה, ובשנה הבאה אנחנו רק צריכים להוסיף לזה את כל התהליך שדיברנו עליו, ואת צודקת עירית, זה תהליך ארוך, זה תהליך יסודי שצריך לעשות, זה תהליך עומק.

יפעת שאשא ביטון: את צודקת, ואנחנו צריכים לגעת בדיוק בנקודות האלה ולא רק בקמפיין הציבורי בתוך בית הספר, אלא גם בקמפיין הציבורי הרחב.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לספר לכם, אפרופו מורים ואנשי חינוך שתיכף אנחנו גם נשמע מה להם יש להגיד, אני הייתי בבית קפה בתחנת דלק, באמת משהו כזה על הדרך.

יפעת שאשא ביטון: נכנסתי, שעת לילה מאוחרת והם היו בתדרוך.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי לו, בבקשה, רק קפה, יש לי לנסוע עד קריית שמונה.

יפעת שאשא ביטון: עשה לי ג'סטה, הוא לא ידע מי אני, לא השתמשתי בזה, ותוך כדי שהוא מכין לי קפה, אני שומעת אותו אומר לאנשים שלו, תקשיבו, כל מי שמגיע ויושב לכם בשולחן, אתם נותנים לו תפריט ואתם שואלים באותה נשימה אם הוא אלרגי, ואני ישר הסתובבתי, כולי התרגשתי.

יפעת שאשא ביטון: מלצר הוא לא איש חינוך, הוא לא חייב כלום לאף אחד, זו לא האחריות שלו, בסך הכול בא לשרת את האנשים.

יפעת שאשא ביטון: חלילה אני לא מזלזלת, אבל יש כדי שתבינו את הקונטקסט, והם מקפידים.

יפעת שאשא ביטון: הוא אומר להם ברחל ביתך הקטנה, מגיעים אליהם אנשים, אתם נותנים את התפריט ושואלים את זה, וזאת המהות בעיניי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כולנו צריכים להיות שם, ואת צודקת שזה קמפיין ציבורי.

יפעת שאשא ביטון: למה אמרתי את כל הדברים האלה?

יפעת שאשא ביטון: כדי שאנחנו נבין שאנחנו עוד לא במקום שאנחנו רוצים להיות כדי שאנחנו נוכל לשלוף החוצה את מה שהיה עד עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: גם לא בטרום טרום חובה.

יפעת שאשא ביטון: להיפך, דווקא שם אנחנו צריכים להיות.

יפעת שאשא ביטון: אם עדיין לא עשינו את התהליך שם כמו שלא עשינו במקום אחר, אנחנו צריכות גם להישאר שם עד שנרגיש שאנחנו מוכנים, ואני אומרת לך שביום שנוכל להוריד בטרום חובה, גם יהיה אפשר להוריד בחובה ובבית ספר.

יפעת שאשא ביטון: זה הרי הסיפור.

עירית ליבנה: אז בכל מקרה הפתרון שלנו, רק כדי שפשוט נבין, אנחנו מתיישבים השבוע צוות שיקבע - - -

יפעת שאשא ביטון: שיקבע שמחזירים את הדברים לקדמותם.

עירית ליבנה: אמרתי, זו ההצהרה של המשרד, אבל זה הצעד הראשון.

עירית ליבנה: הצעד השני הוא באמת לבנות איזשהו תהליך הטמעה משותף, לשבת עם משרד הבריאות והם ישבו עם האלרגולוגיים כדי להגדיר את אותם תאים שלא נסתדר איתם בתהליך הזה, ובאמת יש מצבים שבהם מה זה אומר מולטי או או או, ולהם נחשוב בצוות הזה איזה מענה המדינה, ואני אומרת פה המדינה כי השלטון המקומי פה ואנחנו, המדינה תתפור בצורה יותר מהודקת כשלא נוכל להטמיע ולעשות את כל התהליך שאת ציינת ואנחנו נערכים על פיו, ואנחנו נחייב את המחוזות או את הפיקוח.

עירית ליבנה: מעבר לתכנון, הנושא הזה של ביצוע ואנחנו כצוות שנקבע, שקבע, ביקש המנכ"ל, ששוש תעמוד בראשו, ואנחנו נעקוב אחר ההטמעה הזאת.

עירית ליבנה: זאת הדרך.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להבטיח לך, עירית, ולא בטוח שכולם יאהבו את זה פה, אבל הנה אני אומרת לך את זה מול כולם וגם לפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: אני גם מאמינה שהסייעות זה לא הפתרון ואני אומרת שזה לא יותר מאשר כסת"ח שהמדינה בנתה לעצמה באופן זמני, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: הנה בצורה הכי בוטה.

יפעת שאשא ביטון: אם באמת יעשה כל התהליך כמו שאנחנו ישבנו ודיברנו עליו, ובשיתוף עם כולם, כי אנחנו צריכים כמו שאת אמרת, את ההתגייסות של כל המדינה, זה משרדי הממשלה, זה ההורים, זה הארגונים, זה כולם, ואנחנו נעשה אותו כמו שזה קורה בארצות אחרות, אין שום סיבה שזה לא יקרה גם כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני אעזור לכם בסופו של תהליך להוציא את הסייעות ולעשות בהן שימוש אחר, יותר טוב, יותר נכון.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו מספיק צרכים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נדע מה לעשות גם בכסף וגם בכוח האדם הזה, אבל אני כן חושבת שילדים האלרגיים ולמשפחות שלהם מגיע מענה קצת יותר איכותי ממה שיש היום.

יפעת שאשא ביטון: בואו נעשה את הדרך וכשנגיע לאן שאנחנו רוצים להגיע, נקבל את ההחלטה גם לגבי הסייעות.

עירית ליבנה: אני חושבת שהתהליך הוא ערכי, חינוכי, רגשי, אזרחי, שאנחנו יכולים ממנו אחר כך ללמוד ולהעתיק לדברים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה עירית.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת אשר.

תודה.

קודם כול גבירתי היושבת ראש, אני רוצה לשבח אותך על העקשנות שלך ועל זה שהנושא לא יורד אצלך מסדר היום.

גם אם יש מחאה בציבור, גם אין אם מחאה בציבור, את כל הזמן העלית את זה ומעלה את זה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

אני כמובן מחזק אותך גם הלאה, עד פתיחת שנת הלימודים והלאה, כי זה מקבל את מה שאמרת בסופו של תהליך.

כולנו יודעים שבאמת מה שהיה עד היום, הסייעות, זה היה פתרון, היה לפחות רצון טוב של המדינה, אבל זה לא יותר מזה בגלל שוודאי פתרון כוללני הוא הרבה יותר נכון.

לפחות שחלק ממנו יהיה גם הנושא של סייעות אבל בכמויות אחרות, בצורה אחרת, ולכן שוב, את רק מחזקת.

ככל שאת אמרת יותר ודיברת יותר, ואני רואה שאת מבינה ורוצה את זה כמונו, ערכי, חינוכי, אזרחי, דברים כאלה מטמיעים, זה לוקח זמן.

אי אפשר לעמוד עם אקדח על הרכה ולהגיד שבעוד חודש ימים תיפתח השנה ולא יהיה, ולכן אני לא מבין באמת.

אולי עשו את זה בשביל איזשהו משהו פוליטי כדי להראות, אולי מול משרד האוצר או מול מישהו, אני לא יודע, בפוליטיקה אנחנו מבינים יותר, אמרו רגע, את גני הילדים - - -

יפעת שאשא ביטון: מה אתה רוצה מהאוצר?

יפעת שאשא ביטון: הוא עושה מה שמבקשים ממנו.

על זה שלקחו את גילאי שלוש וארבע ואותם שמים בדיון, כביכול הולך להיות איזה נס גדול בימים האלה לעומת דברים אחרים.

זו פוליטיקה של לבוא ולשחק איזשהו משחק.

הסירו את הדבר הזה, תנו החלטה כבר בזמן הקרוב כדי להרגיע את האנשים האלה שכל עוד שהם לא ידעו את זה בצורה רשמית, הם יהיו במתח בעניין הזה.

אני רוצה לומר שבכלל השיטה הזאת של לרתום את העגלה לפני הסוסים היא שיטה שהיא מחלה שקורית אצלנו.

אני אמרתי את זה גם בחוק החינוך המיוחד, שיש בו הרבה אלמנטים נכונים וטובים אבל היישום שלו יכול לקום וליפול רק על זה שאין התארגנות, אין תקציב, דברים מהסוג הזה.

יפעת שאשא ביטון: דווקא שם יש תקציב.

שם יש דיבורים על תקציב.

יש תקציב אבל אף אחד לא בחן אותו אחד לאחד, כי אם אותו ילד שהיום הוא בבית ספר לחינוך מיוחד ואנחנו משלבים אותו - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, בוא לא נגיע לדיון של החינוך המיוחד.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו מספיק צרות פה באלרגיים.

לכן המדיניות הזאת של לרתום את העגלה לפני הסוסים, צריכה להפסיק, ואתם כצוות מקצועי צריכים להגיד, חברים, עד שלא תהיה לנו את החלופה הנכונה שתעבוד, אנחנו לא עושים שום צעד.

דבר נוסף לגבי הנושא שהעלתה היושבת ראש ושאתם העליתם גם בדיונים קודמים לגבי אותה בעיה עם אותם הורים שבאים ואומרים, אנחנו לא רוצים למנוע מהילדים שלנו את הגבינה ואת דברי החלב והכול.

אני חושב שצריך לייצר פה אמנה של כל בתי הספר, של כל המגזרים, שאותם אנשים שכן יבואו ויתעקשו על הדברים הללו, הם יהיו לא במיינסטרים, הם יהיו אנשים שגם החברה תסתכל עליהם בצורה הזאת, ושלדעתי זה לא נכון ואי אפשר לבוא, כי ערבות הדדית היא חלק אינטגרלי מהחיים שלנו, אז הילדים יאכלו את החלב בבית בלילה או על הבוקר כשהם קמים והם לא צריכים לחכות לסבסוד של המדינה לחלב הביתה, ויכול להיות שזו מערכה ציבורית שאנחנו גם נצטרך כולנו, מכל מגזרי הציבור - - -

יפעת שאשא ביטון: זה קמפיין ציבורי, חד משמעי.

אני אתן דוגמא שלא קשורה לדיון הזה אבל היא קשורה.

אתם ודאי מכירים את זה, כל ההורים כאן.

ביטוח לאומי, דבר שעליתי עליו לאחרונה, הוצאתי מכתב לביטוח הלאומי.

איך הורים מקבלים קצבה על ילד אלרגי?

יש הרי הגדרה רפואית של רופא שהילד, יש לו אלרגיה לכך וכך, והרי איך בודקים את האלרגיה?

אתם יודעים שאחד הסעיפים בביטוח לאומי כדי לקבוע את הנכות הזאת זה האם הילד אושפז או לא אושפז, אם הייתה לו התקפה או לא.

מה זה אומר?

באתי לביטוח לאומי ואמרתי להם, רגע, אותם הורים ששומרים על הילדים, אתם תקפצי כמוני כשאני ראיתי את זה.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני מכירה את זה, רק יש לנו צרות אחרות.

יפעת שאשא ביטון: נגיע גם לביטוח לאומי כשיהיה צריך.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה מערכת חינוך.

יש פה חוסר הבנה בסיסי, זאת אומרת שאותם הורים ששומרים את הילד שלהם בצורה המיטבית ואחראים עליו והוא לא היה באשפוז פעם אחת, הוא אלרגי בדיוק אותו דבר כמו ילד שהיה פעמיים באשפוז, כי אולי ההורים שלו לא היו מספיק חזקים.

לא יעלה על הדעת שזה יקרה.

יש פה חוסר הבנה בסיסי ולכן גם אותו חוסר הבנה בסיסי היה בהוצאת כל הסייעות החוצה.

הנושא הזה הוא נושא חשוב, הוא נושא של בריאות, הוא נושא של חיים ומוות.

זה לא משחק ילדים.

זה שהילדים האלה נראים כמו כולם, זה שברוך השם קוגניטיבית וכל דבר אחר, הם כמו כולם, זה לא אומר שהם לא עלולים להגיע לסכנת נפשות וצריך להסתכל על זה בדחילו ורחימו כמו על כל דבר שהוא סכנת נפשות ממש, גם הביטוח לאומי, גם משרד החינוך, גם משרד הבריאות, ושוב תודה לך גבירתי היושבת ראש.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת אשר.

יפעת שאשא ביטון: עמותת יה"ל, בבקשה.

נעמה קציר שמואלי: אז קודם כול תודה רבה חברת הכנסת, יושבת ראש הוועדה, על הדיון הנוסף הזה, על המעקב ועל הניסיונות גם מאחורי הקלעים לפתור את המשבר הנוכחי ובכלל.

נעמה קציר שמואלי: אני חושבת שבפתח דברייך היית מאוד מדויקת לגבי התהליך שנעשה כאן בשנתיים וחצי-שלוש שנים האחרונות, אבל המצב השתנה והוא לא השתנה בגלל שההורים שינו אותו או הילדים שינו אותו, הוא השתנה כי יש כאן גורם מאוד קריטי בתוך התהליך שהחליט לקחת החלטה חד צדדית שמסכנת את הילדים שלנו שנמצאים במערכת, באופן חד משמעי.

נעמה קציר שמואלי: אני לא זוכרת מי זה היה פה שאמר, אם את או חברת הכנסת נחמיאס ורבין, משרד החינוך התרצה והחזיר.

נעמה קציר שמואלי: משרד החינוך לא התרצה.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו מנהלים פה מאבק מטורף חודשיים עם הפגנות, עם מעצרים, עם מה לא.

נעמה קציר שמואלי: הוא לא התרצה ולא בטיח.

נעמה קציר שמואלי: אין לו ברירה כבר, אז הוא אמר, אוקי, אני אחזיר אחורה, ולצערנו הרב אנחנו אפילו עוד לא הגענו למצב שהוא התרצה בכל, אז מה קורה פה בעצם, כאילו מה האבסורד הגדול?

נעמה קציר שמואלי: אנחנו מנהלים מאבק חודשיים של הורים שיוצאים לרחובות על החיים של הילדים שלהם בשביל להחזיר את המצב לקדמותו, המצב הגרוע שהיה קדמותו, כאילו איזה אבסורד.

נעמה קציר שמואלי: זה המצב שלנו היום ולכן כשאת אומרת - - -

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאמרתי פה בשקט, זו כנראה הטקטיקה, לוקחים לנו כדי שנהיה מבסוטים על מה שקיבלנו, שנפסיק להילחם, אבל אנחנו נמשיך להילחם.

נעמה קציר שמואלי: אחרי שהחזירו לנו, שהגעתי למצב שהייתי בו לפני חודשיים.

נעמה קציר שמואלי: אז עכשיו קודם כול שנבהיר באיזה מצב אנחנו.

נעמה קציר שמואלי: בשלב השני כשאת אומרת, הסייעות הן לא הפתרון, ואת אומרת לא פופולרי, אז אני אגיד את ההיפך ממך ואני אגיד, זה גם פופולרי.

נעמה קציר שמואלי: היום הפתרון היחיד במערכת הוא סייעות.

יפעת שאשא ביטון: נכון, היום, כי עוד לא התחלנו את התהליך.

יפעת שאשא ביטון: את צודקת.

נעמה קציר שמואלי: המחשבה חייבת להשתנות.

נעמה קציר שמואלי: אי אפשר לשבת, גם לא בדיון הזה וגם לא בצוותי העבודה שיהיו במשרד החינוך, ולהגיד, יש לנו דד ליין לביטול הסייעות.

נעמה קציר שמואלי: לא.

נעמה קציר שמואלי: החשיבה חייבת להשתנות.

נעמה קציר שמואלי: הדד ליין הוא לא על ביטול הסייעות.

נעמה קציר שמואלי: הדד ליין הוא על הקמת מערכת, הקמת מעטפת ההגנה לילדים שלנו בבתי הספר ובגנים.

נעמה קציר שמואלי: אחרי זה תשבו ותשקלו אם יש בכלל סיכוי לצמצם את מערך הסייעות.

נעמה קציר שמואלי: כל החשיבה חייבת להשתנות.

נעמה קציר שמואלי: נכון, צריך קמפיינים והמודעות גרועה והיא ממש לא עולה בקנה אחד עם קצב העלייה של המגפה הזאת שנקראת אלרגיה למזון, אבל כשזה המצב ואלו הנתונים, תראו, אנחנו לא העולם.

נעמה קציר שמואלי: זה נכון, כל פעם באים ושולפים לנו את הקלף הזה של בעולם אין סייעות ובעולם יש פתרונות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אבל בעולם יש מערך כמו שצריך, נעמה.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה מה שאנחנו אמרנו.

נעמה קציר שמואלי: בעולם יש חוקים.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אבל זה מה שאמרנו, תקיימו את המערך.

נעמה קציר שמואלי: בעולם יש בגן ילדים 20 ילדים.

נעמה קציר שמואלי: בעולם יש שני אנשי צוות בכיתה.

נעמה קציר שמואלי: בבית ספר בכיתה ב', שני מורים.

יפעת שאשא ביטון: לא בכל מקום אבל זה לא הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא כמו שאת אומרת ואני חידדתי גם מול עירית.

יפעת שאשא ביטון: בואו קודם כול תבנו את מה שצריך וכשנגיע לסוף הדרך ונקבל את מה שאנחנו רוצים, אז נדבר על הסייעות.

נעמה קציר שמואלי: יפה, ולכן אני אומרת, השיח הזה של אוקי, אז נשאיר את הסייעות שנה ואז בואו נבטל אותן עוד שנה, לא, תשאירו את הסייעות כמה שצריך עד שתהיה מערכת שתיבחן בשטח, שנראה שהיא נותנת את המענה ורק אז נחשוב אם אפשר לצמצם ואיך אפשר לצמצם, אז זה ברמת הכותרת.

נעמה קציר שמואלי: נפגשנו באמת שבוע שעבר עם מנכ"ל משרד החינוך לפגישה טובה.

נעמה קציר שמואלי: הייתה לנו פגישה, אני חושבת באמת מאוד טובה והרגשנו שאנחנו מדברים עם מנכ"ל קשוב שמבין שצריך להיות כאן תהליך עומק, אמיתי ולא עוד טלאי על טלאי, ואנחנו מאוד מקווים שלמרות משבר האמון הכול כך קשה שיש לנו היום מול המערכת, תבינו, אנחנו מדברים על צוותי עבודה.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו ישבנו בצוותי עבודה פה שנתיים ואז פתאום יום אחד יש החלטה אחרת.

נעמה קציר שמואלי: אני מאוד מקווה שלא נכלה זמננו שנתיים נוספות בכל מיני צוותי עבודה ונגיע עוד שנתיים - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אנחנו לא נרשה את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי, אין מה לדבר עוד.

יפעת שאשא ביטון: יש איזה תכלס, שזה לקום ב-1 בספטמבר ולהתחיל את תהליך ההטמעה בתוך מערכת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אין פה מקום לדיבורים יותר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים כבר יותר מדי זמן.

נעמה קציר שמואלי: אני באמת חושבת, אני אומרת את זה בצער רב לגבי העניין הזה של משבר האמון, אבל אין ספק שהעמותה כנציגת ההורים וכמייצגת אלפי הורים חייבת להיות שותפה בצוותי העבודה האלה.

נעמה קציר שמואלי: דיברנו על זה גם בפגישה וזה אני חושבת מוסכם על כולם, אבל חייבים להבין שזה גם לא יהיה רק למראית עין ולוודא שזה לא רק למראית עין ושאנחנו באמת שותפים לא רק לתהליך אלא גם לקבלת ההחלטות.

יפעת שאשא ביטון: הרווח של מערכת החינוך, אגב.

יפעת שאשא ביטון: יעזור בהרבה מאוד דברים בתהליך.

נעמה קציר שמואלי: נכון.

נעמה קציר שמואלי: יש לנו הרבה מאוד ניסיון והרבה מאוד ידע.

יפעת שאשא ביטון: כן, לא צריך יהיה להמציא את הגלגל כל פעם מחדש.

נעמה קציר שמואלי: בסך הכול רוצים לתרום למערכת ולהבטיח שהילדים שלנו יהיו בטוחים שם.

נעמה קציר שמואלי: זה נורא יפה אם יהיה קמפיין וזה נורא חשוב והכול, אבל באמת אני אומרת לכם כמי שחיה את זה ברמה האישית עם ילד אלרגי וכמי שמלווה לאורך שנים, לא אני, העמותה מלווה לאורך שנים שילוב של ילדים במערכות החינוך.

נעמה קציר שמואלי: מודעות זה דבר חשוב מאוד, אבל בסוף אני לא רוצה טובות מאף אחד.

נעמה קציר שמואלי: אני רוצה הנחיות, ואני לא רוצה שאף אחד יירתם.

נעמה קציר שמואלי: אני רוצה הוראות, ואני לא סומכת על אף אחד שיעשה לי טובה בגלל העיניים היפות או הפחות יפות שלי, והמערכת הזאת חייבת להתחיל להבין שהיא חייבת לייצר הנחיות והוראות, ובלי הנחיות והוראות, אם זה בדמות חוקים, אם זה בדמות חוזר מנכ"ל, לא משנה מה, לא יהיה כאן כלום.

נעמה קציר שמואלי: לבוא לכאן כל דיון ולהגיד, הבעיה היא ההורים, הבעיה זה הילדים, זה נכון, אבל זה תמצית הכול.

נעמה קציר שמואלי: תעשו הנחיות, תעשו הוראות.

נעמה קציר שמואלי: לא צריכה טובות מאף אחד.

נעמה קציר שמואלי: זה כל מה שאנחנו רוצים כל הזמן, אז אני מאוד מקווה שאנחנו נצא מהדיון הזה באמת לדרך אחרת אחרי שמשרד החינוך יחזור בו מההחלטה השערורייתית הזאת לבטל את הסייעות ולהשאיר עכשיו את הביטול הזה רק בגנים אצל הילדים הקטנים.

נעמה קציר שמואלי: אני רק רוצה, גם אמרנו את זה בדיונים הקודמים.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו כעמותה מקצועית מוכנים לתרום את כל הידע והניסיון שלנו למערכת, קודם כול בשביל עצמנו, בשביל הילדים שלנו, אבל באופן כללי למערכת, אבל אנחנו לא נוכל להתקדם קדימה עד שלא נחזור אחורה ולא יוחזרו הסייעות לגני הילדים וגם אכיפה מוחלטת, חד משמעית, של חוזר מנכ"ל הקיים, כי אי אפשר גם לקבוע חוקים ונהלים וגם לא לדאוג שמישהו יפקח על היישום שלהם.

נעמה קציר שמואלי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: חד משמעית.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה נעמה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהדברים ברורים, ציינתי אותם גם בראשית הדיון.

יפעת שאשא ביטון: מהדיון הזה אנחנו צריכים לצאת עם אמירה אחת ברורה: שהמצב חוזר לקדמותו בכל ההיבטים שדיברנו עליהם, ואם פספסנו משהו אז גם לגביו ומשם כמובן לתהליך של הטמעת המערך ואולי באמת לייצר פה מציאות שהיא קצת אחרת.

מאיר אסרף: אפשר רק להגיד מילה טובה על המעצר שלה?

מאיר אסרף: כי אני רוצה להודות לך גבירתי על כך - - -

יפעת שאשא ביטון: להודות לי?

מאיר אסרף: כן.

יפעת שאשא ביטון: אני עצרתי אותם?

מאיר אסרף: לא.

מאיר אסרף: אני רוצה להודות לך על דבר אחד.

מאיר אסרף: העובדה שנעצרו האימהות בהפגנה ליד ביתו שר החינוך, מוצדק, לא מוצדק המעצר, לא רלוונטי.

מאיר אסרף: העובדה שהתקשרו אלי מהעמותה ואמרו לי שדיברו איתך באמצע הלילה במוצאי שבת וענית להם לטלפון ודאגת לטפל כדי בעצם לצמצם את החיכוך הזה שנוצר, זה דבר שהוא ראוי למילה טובה ואף אחד פה לא אמר את זה עדיין, אז אני מרשה לעצמי להתערב ולומר את זה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אתה מרכך אותי לקראת המשך הדיון?

מאיר אסרף: לא, ממש לא.

מאיר אסרף: אני אומר לך כי אני גם קיבלתי טלפון ביום שבת באמצע הלילה וגם אלי התקשרו בנושא הזה, וזה נושא שבאמת צריך לבחון אותו.

מאיר אסרף: הגבולות הווירטואליים שיוצרים לנו לחופש הביטוי ולזכות להפגנה זה משהו שכעורך דין לזכויות אדם מפריע לי מאוד שעוצרים בן אדם שהלך להפגין הפגנה בדרכי שלום.

יפעת שאשא ביטון: בטח בהקשר הקשה.

מאיר אסרף: ברור שבטח בהקשר החינוכי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה מאיר, אני אזכור לך את - - -

מאיר אסרף: לא, אין לך מה לזכור, גבירתי.

מאיר אסרף: העמדה שלנו היא ברורה, אנחנו כבר הכרזנו סכסוך עבודה.

מאיר אסרף: אני פשוט לא ברשות דיבור, אני אחכה שאקבל את רשות הדיבור.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נגיע גם לסכסוך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה מאיר.

יפעת שאשא ביטון: האיגוד הישראלי לאלרגיה, אבל תנסו להיות קצרים כי אנחנו ב-13:30 צריכים לסיים.

יפעת שאשא ביטון: ד"ר אלון הרשקו.

אלון הרשקו: שמי ד"ר אלון הרשקו, אני מנהל מחלקה פנימית ג' בבית חולים הדסה ואני בא לפה בתור מזכיר האיגוד הישראלי לאלרגיה.

אלון הרשקו: אני רוצה להגיד מה העמדה שלנו הרפואית בעניין הזה.

אלון הרשקו: מה שהאיגוד הישראלי חושב שהפתרון צריך לכלול זה כיסוי רוחבי לכל הילדים האלרגיים בכל הגילאים של מערכת החינוך, מהרגע שנכנסים ועד שמסיימים תיכון.

אלון הרשקו: כרגע מה שיש זה פתרון שהוא, זה צוין ככסת"ח.

אלון הרשקו: זה אפילו לא מכסה, למה?

אלון הרשקו: כי פתרון הסייעות הוא לא מכסה את הגילאים הבעייתיים, הגילאים שבהם קורות הטרגדיות והאסונות באלרגיה.

אלון הרשקו: לזה בכלל אין פתרון לא במצב הקודם ולא במצב הנוכחי וזה חייב לקבל מענה.

אלון הרשקו: אני חושב שהמענה הוא הרבה יותר פשוט.

אלון הרשקו: שמעתי פה את הדיווח על דיונים ופגישות וכו'.

אלון הרשקו: לא הבנתי כל כך מה עומד מאחורי זה, על מה דנים, אבל אני חושב שכשיתקבל הפתרון הוא יצטרך לכלול את האלמנטים הבאים: א', באמת מודעות של הסביבה, וזה צריך להיות החלטה מקצועית אם יש נגיד אלרגנים, רוצים להגביל או לא להכניס לבית ספר.

אלון הרשקו: יהיה חייב להיות מזרק אפיפן זמין ויהיו חייבים להיות מבוגרים בסביבה שיודעים להפעיל את האפיפן.

אלון הרשקו: אפיפן זו תרופה מאוד זולה, מאוד פשוטה ואם משתמשים בה בטעות, לא בהתוויה רפואית, לא קרה שום דבר, וזה הטיפול היחידי בעולם שמציל חיים במקרה של אלרגיה מסוכנת, במקרה של אלרגיה קטלנית.

אלון הרשקו: למה יהיו חייבים לקחת אחריות?

אלון הרשקו: מה קורה היום כשילד שובר רגל בבית ספר?

יפעת שאשא ביטון: נכון, זה מה שאני אומרת כל הזמן.

יפעת שאשא ביטון: ילד נופל, מה אומרים, לא, אני לא מטפל בו?

אלון הרשקו: נכון.

יפעת שאשא ביטון: לאיזה רמות אנחנו נגיע?

יפעת שאשא ביטון: הרי אתם לומדים עזרה ראשונה, אבל תיכף אנחנו נגיע למאיר.

אלון הרשקו: אני רוצה להגיד עוד משהו.

אלון הרשקו: הייתה מלחמת המפרץ, חילקו לכל מדינת ישראל מזרקים פשוטים, חומר אחר אבל אותו מנגנון, מוציאים את הפקק, מזריקים לרגל, ומה, כל אחד קיבל איזה הכשרה מי יודע מה מסובכת?

אלון הרשקו: הסבירו בטלוויזיה מה לעשות ואם בטעות הזרקת, לך לבית חולים, לא קרה שום דבר.

אלון הרשקו: אותו דבר הסיפור עם האפיפן.

אלון הרשקו: אותנו מאוד מטריד שבכל הפתרונות עד עכשיו, וכן סייעות, לא סייעות, החלק החשוב, העיקרי, של האלרגיה בבתי הספר, במערכת החינוך, לא מכוסה.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך, מן הסתם, ואני שמחה שאתה הבאת את הדברים ואמרת אותם ואולי גם זה יעזור לנו קצת בהתקדמות גם מול הסתדרות המורים.

יפעת שאשא ביטון: מאיר, תהיה מדויק.

יפעת שאשא ביטון: אתם, לא מתאים לכם לקחת אחריות על כלום, גם לא על זה.

מאיר אסרף: לא, זה לא נכון.

מאיר אסרף: במצב דברים שבו תלמיד נפצע או חווה אלרגיה אנחנו נהיה האחרונים שנאמר לעובד הוראה או לאדם כלשהו, אל תושיט עזרה, אל תושיט יד.

מאיר אסרף: זה לא הסיפור בכלל.

מאיר אסרף: זה בכלל לא הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: מה הסיפור, מאיר?

מאיר אסרף: הסיפור פה הוא השאלה על מי מטילים את החובה החוקית לא רק להושיט עזרה.

מאיר אסרף: זה היום יש בחוק כבר, אלא את החובה החוקית לדאוג לסביבה נקיה מחומרים שיגרמו לתגובה האלרגית, כי זה שיהיה מישהו שיזריק, זה לא עוזר, אנחנו צריכים למנוע את החשיפות, וכדי למנוע את החשיפות צריך את הסייעות.

מאיר אסרף: זו הסיבה שאנחנו, הסתדרות המורים בשיתוף עם הסתדרות המעוף - - -

יפעת שאשא ביטון: מאיר, למה צריך?

יפעת שאשא ביטון: תקשיב, אני רוצה לתת לך דוגמא.

יפעת שאשא ביטון: יש בית ספר בקריית שמונה, שולחת את כולכם ללכת לראות.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא ביקש ממנה, היא בטח לא חיכתה ליפה בן דוד - - -

מאיר אסרף: אני מוכן לבוא לבית הספר.

יפעת שאשא ביטון: יש להם ילד אחד אלרגי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נכנסים בתחילת שנה.

יפעת שאשא ביטון: אם יש משהו שאני עושה כל 1 בספטמבר ואני גאה בזה, אני מגיעה עם הילדים שלי לבית הספר.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה באיזה תפקיד הייתי, מורה, תמיד ידעו שאני פותחת עם הילדים שלי את השנה.

יפעת שאשא ביטון: אני מגיעה ב-1 בספטמבר, אני נכנסת, שלטים תופסים אותי בכניסה לבית הספר שיש ילד אלרגי לאגוזים.

יפעת שאשא ביטון: הבת שלי אתמול תיקנה אותי, לאגוזים ובוטנים.

יפעת שאשא ביטון: כנראה שזה התפתח.

יפעת שאשא ביטון: קודם כול יש ציור, הכול עם תמונות, אתה לא יכול להתעלם מזה, וזה מסביר לך מה זה אומר אגוזים.

יפעת שאשא ביטון: יש לך תמונה של נוטלה ותמונה של זה, זאת אומרת, אין מצב שאתה מפספס שם.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך אנחנו מגיעים, אז הסבירו לנו שיש ילד בבית ספר, בכלל זה לא משנה באיזו כיתה הוא.

יפעת שאשא ביטון: אני אפילו לא יודעת באיזו כיתה הוא, שהוא ככה וככה, ואתה רואה בית ספר שלם שנערך כדי להגן על הילד הזה.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא אמר, יתבעו אותי, לא יתבעו אותי.

יפעת שאשא ביטון: הרי מה אתה מפחד?

יפעת שאשא ביטון: אתם מפחדים שאם יהיה האלרגן - - -

מאיר אסרף: גבירתי, מה שאת ראית בבית הספר זה דברים שאני התוויתי כיועמ"ש יה"ל.

יפעת שאשא ביטון: אז מה הבעיה עכשיו?

מאיר אסרף: אני מסביר שזאת לא השאלה בכלל.

יפעת שאשא ביטון: אז איפה השאלה?

מאיר אסרף: השאלה היא האם אנחנו יכולים לתת יחד למצב שבו מבטלים את הסייעות שהתפקיד שלהן זה להקפיד לא רק להזריק אלא בעיקר שלא תהיה חשיפה.

יפעת שאשא ביטון: מאיר, אבל תקשיב, בוא אני אגיד לך את זה בצורה הכי שיש.

יפעת שאשא ביטון: זה הרע במיעוטו היום, אבל זה קשקוש, כי גם בחלק מהמקומות הסייעת היא רק חלק מהזמן, אז מה, בשעות האחרות הילד לא אלרגי?

יפעת שאשא ביטון: ואם הילד, לא ידעת שהוא אלרגי ופתאום עכשיו הוא מגלה איזושהי תגובה אלרגית, אז לא נהיה שם בשבילו?

יפעת שאשא ביטון: הרי מה אנחנו אומרים בסך הכול?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא באים ואומרים, עכשיו זה על הראש של המורים.

יפעת שאשא ביטון: זאת לא האמירה.

יפעת שאשא ביטון: האמירה היא, אנחנו צריכים כמערכת להיות ערוכים להתמודד עם אלרגיה של ילדים, עם כאלה שאנחנו יודעים שהם אלרגיים ועם כאלה שאנחנו לא יודעים שהם אלרגיים, לתת את המענה והסיוע.

מאיר אסרף: אני מסכים עם מה שאמרת.

יפעת שאשא ביטון: אז זה הסיפור, אז איפה ההתנגדות שלכם?

מאיר אסרף: זו לא השאלה.

יפעת שאשא ביטון: אני שומעת את ההתעקשות.

יפעת שאשא ביטון: הרי אתה מסכים עם המוטו.

יפעת שאשא ביטון: אתם צריכים את הסייעות כי יש לכם עוד איזה זוג עיניים ועוד זוג ידיים שנמצא בכיתה, אבל לא בשביל זה הן באו.

מאיר אסרף: האחריות שלהן היא למנוע את החשיפה, להקפיד לשמור על ילדים.

מאיר אסרף: בבתי הספר החזירו את הסייעות, אבל בגני הילדים, איפה שצריך את הסייעות, ביטלו ולא החזירו, ואני שמעתי עכשיו שגברת עירית ליבנה אמרה שגילאי חמש-שש יקבלו, אז מה עם שלוש-ארבע?

יפעת שאשא ביטון: מאיר, בגנים הכי קל לקיים את המערך הזה.

יפעת שאשא ביטון: הוא עוד לא קוים, בגלל זה אני בכלל לא שם, אבל בגנים, שזה מתחם שהוא הרבה יותר קטן והרבה יותר מוגדר, אפשר גם לשלוט על מה שהילדים אוכלים, מה לא נכנס לתוך הגן, הרבה יותר קל מאשר בית ספר שלם שהוא מחולק לכל מיני שלוחות.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הגדול הוא שאנחנו עוד לא שם בכלל ובגלל זה אני אומרת לך שכל עוד אנחנו לא שם וכל עוד אין מערך, אני אתכם אלחם שהסייעות לא יצאו, אבל בוא לא נתלה את כל יהבנו בסייעות כי הסייעות זה הרע במיעוטו בגלל שאין לנו את כל מה שאנחנו באמת צריכים, ואני אגיד לך עוד משהו.

יפעת שאשא ביטון: גם אחרי שיהיה מערך שלם, איכותי, יסודי, שכולם יהיו שבעי רצון ממנו, תמיד יהיו מקרי הקצה שמה לעשות, אנחנו נצטרך מישהו שילווה אותם.

יפעת שאשא ביטון: ליווי לילד זה לא פריבילגיה.

יפעת שאשא ביטון: אתם לא מבינים איזו משמעות יש לילד שהולך ויש אחריו צל כל הזמן, מבחינה חברתית ודימוי עצמי.

יפעת שאשא ביטון: יש לזה הרבה מאוד השלכות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים על זה כאן, אבל כרגע זה מה שיש לנו ועם זה אנחנו צריכים להסתדר עד שהמשרדים והמערכות ייקחו אחריות ויעשו את מה שצריך.

מאיר אסרף: אם אני עדיין ברשות דיבור, אז אני רק אומר שהמכתב שיצא בחתימת יושב ראש הסתדרות המעוף ומזכ"לית הסתדרות המורים דיבר על כך שההחלטה של משרד הבריאות לבטל את הסייעות היא החלטה חסרת אחריות ניהולית והיא התקבלה בצורה לא הגיונית בעליל, לכן אנחנו משוכנעים ששר החינוך ומנכ"ל משרד החינוך ייקחו את המושכות ויקבלו את ההחלטה הנכונה להחזיר את הסייעות כפי שהיה ואפילו להרחיב את המענה של הסייעות לטובת מתן מענים לילדים האלרגיים, ואם לא כן, יש לנו - - -

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אמרת את מה שאתה צריך לפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני רוצה לשאול אותך שאלה.

יפעת שאשא ביטון: אתם תשתפו פעולה עם הטמעת המערך?

מאיר אסרף: של מה, של סייעות?

יפעת שאשא ביטון: לא של סייעות, הטמעה של מערך של התאמת מוסדות החינוך לילדים אלרגיים.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע איזה חוסר אונים זה של מורה, ויש לנו מורים מדהימים.

יפעת שאשא ביטון: הם בכלל לא בוויכוח.

יפעת שאשא ביטון: הם לא מבינים מה אתם רוצים.

מאיר אסרף: לא, הם מבינים.

יפעת שאשא ביטון: אבל אתה יודע איזו מצוקה זו של מורה לילד בכיתה ג', אין לו סייעת ואופס, יש לו התקף, אל מול אם היא יודעת שיש מזרק שהוא לא כזה סיפור גדול וגם אם היא הזריקה לו בטעות, לא קרה שום דבר.

יפעת שאשא ביטון: אם המורים ידעו ויהיו להם את הכלים המתאימים, אתה פותר גם להם את המצוקות ואת התסכול שהם מתמודדים איתו, אז אני שומעת ממך.

יפעת שאשא ביטון: אני שומעת רק לא, אנחנו רוצים סייעות, ואני אומרת לך, אם אנחנו נמשיך עם מערך הסייעות, עוד מעט על כל ילד תהיה סייעת.

יפעת שאשא ביטון: אתם תהיו בעד?

יפעת שאשא ביטון: אתם תשתפו פעולה?

מאיר אסרף: אני אשיב לך שהעמדה של ההסתדרות, שעובדי הוראה לא נוטלים אחריות רפואית במקום שבו אמורה להיות אחות בית ספר, במקום שבו אמור להיות חובש, במקום שבו אמורה להיות סייעת רפואית.

יפעת שאשא ביטון: יש חובש.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו הילד נפל במדרגות, שיחכה לחובש?

מאיר אסרף: לא, זה ברור הרי שלא, גבירתי.

יפעת שאשא ביטון: למה לא?

מאיר אסרף: זה מביא את זה לאבסורד.

יפעת שאשא ביטון: אני שואלת אותך שאלה פשוטה.

יפעת שאשא ביטון: הסתדרות המורים תשתף פעולה עם המערך של התאמת מוסדות החינוך לילדים אלרגיים, כן או לא?

יפעת שאשא ביטון: זה לא כזה סיפור גדול.

מאיר אסרף: הסתדרות המורים מעולם לא סירבה לנהל משא ומתן על כל נושא שמשרד החינוך הביא לשולחן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מנהלים משא ומתן על הילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: לא יאמן.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע להגיד משהו להסתדרות המורים.

יפעת שאשא ביטון: תזכרו שבלי הילדים במערכת אין לנו לגיטימציה בכלל.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לנו, כי גם אני מורה.

יפעת שאשא ביטון: בלי הילדים אין לנו לגיטימציה, ואנחנו קודם כול אנשי חינוך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא באים לתקתק כרטיס וללכת הביתה ולא באים ללמד אותיות ומספרים.

יפעת שאשא ביטון: ככה אותי חינכו כשאני למדתי הוראה, וכשאני הייתי מורה בבית ספר, עניין אותי מהילד בכל ההיבטים שקשורים בו, אם הוא שמח ואם הוא עצוב ואיך הוא בא מהבית ואם הוא אוכל ואם הוא שותה, שלא יתייבש, ואני לא רופאה, אבל עניין אותי שלומו של הילד כל הזמן.

מאיר אסרף: אני לא חולק על כך.

יפעת שאשא ביטון: אל תקלקלו למורים.

יפעת שאשא ביטון: המורים בשטח הם לא ככה.

מאיר אסרף: ממש לא, אבל גבירתי, אם הסתדרות המורים לא הייתה פה ואומרת את זה, היינו מוצאים מורים שומרים מחוץ לבית הספר.

מאיר אסרף: התפקיד של מורים זה ללמד.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת שאתם תשתפו פעולה.

יפעת שאשא ביטון: אתם אנשי חינוך.

יפעת שאשא ביטון: אל תקלקל להם, אל תפגע בהם.

מאיר אסרף: אנחנו שומרים על תנאי העבודה והשכר של עובדי ההוראה ולא נסכים לאף מטלה נוספת בלי שידברו איתנו.

יפעת שאשא ביטון: מאיר, אל תפגע באנשי החינוך בשטח.

יפעת שאשא ביטון: הם הרבה יותר מלבוא ללמד ולקבל שכר, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: הם יעלבו אם הם ידעו שזה מה שאמרת.

מאיר אסרף: לא, לא, אבל זה התפקיד שלנו, לשמור, ואנחנו שומרים על תנאי העבודה והשכר ומשפרים אותם.

מאיר אסרף: אנחנו לא מסכימים שמורה יעמוד בשער בית ספר לשמור או שיחליף את אחות בית הספר.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, יש מנהלי בית ספר, הם לא שומרים אבל הם מקבלים באהבה את הילדים כל בוקר, וגם אני הייתי שם וקיבלתי את הילדים כל בוקר ובאהבה גדולה וגמורה, אז בוא, אל תקלקל להם בשטח.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם באמת אחראים רק לתנאי העבודה ושכר, סבבה, אתם לא חלק מהשיח, אנחנו יכולים לפעול מול מוסדות החינוך כדי להתניע את המערך.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם מרגישים שאתם קצת יותר מזה ואתם פחות אנשים טכניים, אז אני קוראת לכם פה כוועדה, תצטרפו, תשתפו פעולה, נעשה את זה ביחד, נעשה את זה בורה הנכונה ולא נמעיט מערכם של אנשי החינוך.

יפעת שאשא ביטון: תאמין לי, מגיע להם יותר קרדיט ממה שהם מקבלים פה סביב השולחנות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

דורית חזן: קודם כול על כל התודות וכל מה שנאמר כאן, באמת לך, חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון, ואני חושבת שנעשה כאן תהליך מאוד ארוך.

דורית חזן: בעניין הטכני של ארגון גננות מחנכות, אנחנו גננות מהשטח.

דורית חזן: אין גננת שתסרב להזריק או לעשות משהו.

דורית חזן: מה שאני אומרת, שהוקמה מועצה לגיל הרך ואני חושבת שהמועצה הזאת צריכה לפעול במקרים האלה.

דורית חזן: לא יתכן שמשרד החינוך או כל גוף אחר יבוא - - -

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, זה במגרש שלו.

יפעת שאשא ביטון: מה זה יבוא?

יפעת שאשא ביטון: המועצה אמורה לתכלל את הכול, אבל מי שצריך לקחת אחריות זה משרד החינוך.

דורית חזן: אבל הם לא לוקחים את אנשי השטח.

דורית חזן: יפעת, יש לנו 35 ילדים בגן.

דורית חזן: כשמדברים על הסייעת השנייה שהוכנסה לגני הילדים, את יודעת שהסייעת הזאת לא נמצאת ביום שישי, הסייעת הזאת לא נמצאת אם גננת חסרה במקום אחר.

יפעת שאשא ביטון: דורית, נכון, תדאגו שזה לא יקרה.

יפעת שאשא ביטון: אני אגבה אתכם.

יפעת שאשא ביטון: אני לא באה לפתור עכשיו את כל הצרות של המערכת, אני פה בדיון על האלרגיים, דיון מאוד מדויק.

דורית חזן: על האלרגיים.

דורית חזן: אני שואלת אותך שאלה.

דורית חזן: משרד החינוך מצד אחד מחייב אותנו בחוזר מנכ"ל לנקות את האלרגן.

דורית חזן: מצד שני הוא מחייב אותנו, גם כן הגננות, לעבור השתלמות.

דורית חזן: על חשבון מי זה בא?

דורית חזן: האם באמת יש פיקוח?

דורית חזן: למה אני צריכה ללכת על חשבון הזמן שלי לעשות את ההשתלמות?

יפעת שאשא ביטון: אבל זה כבר סוגיות אחרות.

יפעת שאשא ביטון: על חשבון מי זה יהיה?

יפעת שאשא ביטון: איך זה יהיה?

יפעת שאשא ביטון: למרות שגם על זה יש לי הרבה מה להגיד, כי אתם מחויבים בעזרה ראשונה ובכל הדברים, בכל הריענון הזה.

יפעת שאשא ביטון: זה גם בשבילכם.

יפעת שאשא ביטון: זה גם בשבילך.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר את צריכה להתמודד עם דברים שקורים, אבל אני לא נכנסת לפרוצדורות של הכסף.

יפעת שאשא ביטון: לא מעניינת אותי הפוליטיקה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: אני גם קוראת את הדברים שאתם כותבים ואני אומרת לך, אני כל פעם נדהמת מחדש, אז הסיפור פה עכשיו הוא עקרוני, ענייני.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו מענה בתוך מערכת החינוך שאנחנו יכולים לשחרר החוצה את הסייעות?

יפעת שאשא ביטון: התשובה היא לא.

יפעת שאשא ביטון: פה אני רוצה רגע להגיע לסיכום הדיון.

יפעת שאשא ביטון: כל עוד שאנחנו לא הטמענו את המערך ואנחנו בדקנו וראינו שהמערך באמת הוטמע ועובד ושאנחנו יכולים כולנו בלב שלם למשוך החוצה את הסייעות מהמערכת, אנחנו לא נעשה את זה.

יפעת שאשא ביטון: לא נעשה את זה בבתי הספר, אנחנו לא נעשה את זה בגנים בחובה ואנחנו לא נעשה את זה גם בטרום חובה, ואני פונה למשרד החינוך ולמשרד הבריאות ולכל השותפים, תחזרו בבקשה לנקודת ההתחלה שבה היינו, לא שהיא הנקודה האופטימלית, היא באמת הרע במיעוטו ואנחנו באמת צריכים לצאת ממנה ולבנות מערך שהוא נכון יותר לילדים האלרגיים, אבל בואו נחזור לפחות לנקודת ההתחלה הזו כדי שאנחנו נוכל לעשות את זה כמו שצריך.

יפעת שאשא ביטון: אני מוציאה מכאן פנייה לשר החינוך לבטל לאלתר את ההנחיה שלו להוציא את הסייעות הרפואיות ולהחזיר את המצב לקדמותו גם בעניין הסייעות וגם בעניין האכיפה של חוזר מנכ"ל.

דורית חזן: מאוד חשוב שהתהליך יעשה עם אנשי מקצוע.

יפעת שאשא ביטון: בוודאי שהוא נעשה עם אנשי מקצוע.

יפעת שאשא ביטון: הכול נעשה עם אנשי מקצוע.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מייד יושבים לדיון נוסף בנושא גילאי לידה עד שלוש.