הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 233, 2018-07-11 09:34

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם, אני ברשותכם פותחת את דיון הוועדה בנושא מכונים להתפתחות הילד, מרביתם מהפריפריה, בסכנת סגירה מיידית, דיון מהיר שבעצם ביקש חבר הכנסת מאיר כהן.

יפעת שאשא ביטון: הצטרפו אליו חברת הכנסת תומא סלימאן עאידה, חבר הכנסת מקלב אורי, חבר הכנסת מוטי יוגב וחבר הכנסת איציק שמולי.

יפעת שאשא ביטון: זה לא הדיון הראשון שאנחנו מקיימים בנושא התפתחות הילד.

יפעת שאשא ביטון: לתפיסתי, הדיון הזה צריך להיות מאוד ממוקד, מאוד ענייני, מאוד ממצה אם אנחנו באמת רוצים להגיע לאיזשהו פתרון, ואנחנו כמובן נפתח עם דבריו של היוזם והמציע, חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.

מאיר כהן: תודה רבה גבירתי.

מאיר כהן: אני רוצה שהוועדה תדע שיושבת ראש הוועדה מוותרת על דיון חשוב מאוד בוועדת הכספים בכדי לקיים את הישיבה הזאת.

מאיר כהן: אני מודה לך מאוד.

מאיר כהן: מישהו פחות רגיש היה הולך לדיון השני כי הוא מתעסק בכסף ופחות באנשים, ופה זה מתעסק בדיני נפשות, אז אני מלא הערכה על כך שאת הסכמת לקחת את זה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

מאיר כהן: חבריה, אני משער שלחלק מהאנשים אני מדבר לא לאוזניים ערלות ואתם מכירים את הנושא.

מאיר כהן: יש משבר גדול מאוד בכל מה שקשור למקצועות הפרא-רפואיים ובמיוחד לקלינאי תקשורת, במיוחד בפריפריה הגיאוגרפית ובפריפריה החברתית.

מאיר כהן: כ-23,000 היותר מחמירים ילדים מחכים היום בתור לטיפולים פרא-רפואיים, במיוחד אני שם זרקור על הנושא של קלינאי תקשורת.

מאיר כהן: בצר לנו, ועכשיו אני חובש את הכובע של ראש עיר, הצטרפנו אנחנו ראשי הערים והקמנו מרכזים להתפתחות הילד.

מאיר כהן: אני הקמתי מרכז מפואר שעובד יפה מאוד בדימונה.

מאיר כהן: ראש עיריית ראש העין הקים בראש העין מרכז מפואר.

מאיר כהן: ראשי הערים לקחו מה שלא אמור להיות תחת אחריותם.

מאיר כהן: יש 45 מרכזים כאלה.

מאיר כהן: הבניינים הטובים, המפוארים נבנו על ידי פילנטרופיה, אצלי בדימונה זה היה מפעל הפיס וקרן לגסי וכו', וגם כשחשבנו להקים לצידם כל מיני גופי סמך שיפרו מבחינה כלכלית את המקום, אז מסתבר שכמעט כל רשות צריכה להשקיע בין 60% ל-70% מהפעילות של המרכז הזה, והקופות, עם כל ההסדרים המצ'וקמקים שלהם, ומשרד הבריאות מכסה לכל היותר במקומות שזה בסדר, הם מכסים 40%.

מאיר כהן: הודיעו ראשי הרשויות ובצדק גדול, חבריה, אני רוצה שתבינו, בצדק גדול.

מאיר כהן: אנחנו לא יכולים לתבוע מהם דבר וחצי דבר.

מאיר כהן: חוק הבריאות הממלכתי לא אומר לראשי הרשויות, אתה אחראי על הקופות אצלך, אבל היות ובמיוחד במקומות קטנים ב-12 בלילה אם אין רופא, נוקשים לך בבית כראש עיר, אתה תהיה הרופא, תבוא.

מאיר כהן: אגב, גם כשאין מישהו מהחברה קדישא, אז אומרים לך, להבדיל אלף אלפי הבדלות, תבוא.

מאיר כהן: נוצר מצב שזה הולך להיסגר.

מאיר כהן: אני התקשרתי לחלק מראשי הרשויות והגיע לכאן ראש עיריית ראש העין, תאמינו לי שיש לו מה לעשות חוץ מלשבת כאן, ואמרו לי, מאיר, אתה מכיר את זה, אתה היית חלוץ של הדברים האלה, אנחנו במצוקה, אנחנו נסגור את המקומות.

מאיר כהן: נעזוב את כל הסיפור הפוליטי.

מאיר כהן: זאת בגידה בילדים האלה שלא מקבלים טיפול, זאת בגידה בהורים האלה.

מאיר כהן: זה לעבוד כנגד החוק.

מאיר כהן: חוק הבריאות הממלכתי לא אומר לאף אחד שאתה צריך להמתין לקלינאי תקשורת או לטיפול פרא-רפואי 13 חודשים.

מאיר כהן: אגב, שלשום ישבתי עם הנהלת קופת חולים.

מאיר כהן: כולם אומרים, אתה צודק, אבל אני לא מרגיש שמישהו עושה משהו, לכן גבירתי היושבת ראש, מה שאני מבקש ממך, בדיון הזה לשמוע, אם נמצאים כאן אנשי משרד הבריאות, פרופ' גרוטו הקים איזו ועדה.

מאיר כהן: אתם יודעים, כשרוצים לתקוע משהו מקימים ועדה.

מאיר כהן: אנחנו רוצים לשמוע מה המסקנות של הוועדה הזאת, מה הוועדה הזאת עשתה.

מאיר כהן: העבירו 60 מיליון שקלים.

קריאה: לא העבירו.

מאיר כהן: אמורים להעביר 60 מיליון שקלים, אז אני אומר, א', בראש ובראשונה גבירתי, אם היית את ראשת עיר, היית רוצה שיעבירו לך את הכסף.

מאיר כהן: שיעבירו לראשי הרשויות, הם יודעים מה לעשות.

מאיר כהן: הם יצילו את המרכזים האלה.

מאיר כהן: הדבר מבחינתי הנורא בכל הסיפור הזה – המקצועות הפרא-רפואיים והקלינאות תקשורת וכו', זה המקצוע היחיד ברפואה הציבורית שהרפואה הציבורית אומרת לך, לך לרפואה הפרטית.

יפעת שאשא ביטון: נכון, באופן מעוות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו דיברנו על זה בדיון הקודם.

מאיר כהן: גבירתי, משרד הבריאות צריך להגיד, רבותיי, אנחנו תעריפים כאלה לא נותנים לסקטור הפרטי.

מאיר כהן: אמרתי להם, אתם רוצים שאנחנו נפתור את זה?

מאיר כהן: יהיה צוואר בקבוק, אבל צריך להבהיר, יותר לא משלמים.

מאיר כהן: לא אומרים להורה, לך לסקטור הפרטי.

מאיר כהן: אגב, אני מסתכל על ילדים ממשפחתי ואני כל הזמן חושב על הורים שאין להם כסף.

מאיר כהן: קלינאי תקשורת בחלק ממקומות הפריפריה מקבלים 400 שקלים לטיפול.

מאיר כהן: הקופה מחזירה 211 שקלים.

מאיר כהן: חלק מהילדים, יש להם שלושה טיפולים בשבוע.

מאיר כהן: זה ממש רפואה לעשירים ואני אמרתי למשרד הבריאות, אמרתי לסגן השר שאוזניו נמצאות במקום טוב, הוא מקשיב, והוא הקצה כסף, אבל לא מספיק.

מאיר כהן: א', אנחנו צריכים להיות אמיצים ולבוא ולהגיד, את הדבר המטורף הזה צריכים להפסיק, אז גבירתי, אני מבקש ברוב טובך לבקש תשובות ממשרד הבריאות, איך משרד הבריאות נערך עכשיו למנוע את הסגירה של ה-45 מרכזים האלה.

מאיר כהן: אני רוצה שתבינו, מרכז השלטון המקומי, ראשי הרשויות נחושים לסגור את זה.

מאיר כהן: להערכתי, הם לא סוגרים את זה עכשיו כי יש בחירות ואף אחד לא רוצה, מושכים את העגלה, אבל אחרי הבחירות זה ייסגר והילדים של כולנו נפגעים.

מאיר כהן: אנא ממך גבירתי, תלווי את הנושא הזה, תדרשי כמו שאת יודעת לדרוש, פתרונות ממשרד הבריאות ואנחנו צריכים לשבת להם על העורף.

מאיר כהן: אסור לסגור את המרכזים האלה.

מאיר כהן: באשר לתעריפים, גם הוועדה שלי, ועדת המשנה לצמצום הפערים בדרום וגם הוועדה של חבר הכנסת יוגב, לצמצום הפערים בצפון, אנחנו במשא ומתן אינטנסיבי עם אנשי משרד הבריאות ועם מנכ"לי הקופות בכדי לשנות תעריפים, להכריז על תעריפי מינימום, להרחיב יותר את ההקצאה, אבל הנושא הזה נקודתית.

מאיר כהן: אנא ממך, זה בידיים שלך.

מאיר כהן: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לחבר הכנסת מאיר כהן.

יפעת שאשא ביטון: הסוגיה הזו של התעריפים כבר עלתה בדיונים הקודמים וביתר שאת בדיון האחרון שבו אנחנו גם דרשנו ממשרד הבריאו תכן לקחת אחריות על הנושא של המחירים, כי נוצר מצב אבסורד שהם באים ומתלוננים שאין מספיק כוח אדם שמוכן לעבוד שם.

יפעת שאשא ביטון: בואו נהיה אמיתיים, גם אני, אם הייתי יודעת שכשאני עובדת בקופה, אז הם משלמים לי 150 שקלים במקרה טוב, במקרה הפחות טוב עוד פחות מזה, אבל אם לא יהיה תור בקופה והם ישלחו אותם בעצם לרפואה פרטית, אז אני אקבל שם כבר 200 ו-200 פלוס שקלים, אז למה שאני אשאר שם בכלל?

יפעת שאשא ביטון: הם מעודדים גם את המטפלים לצאת החוצה וגם את האנשים ללכת ובעצם לטפל באופן פרטי כי ההחזר שם הוא הרבה יותר גבוה.

יפעת שאשא ביטון: בקיצור, העיוות שנוצר בשטח הוא עיוות שאנחנו יוצרים אותו במדיניות שאנחנו קובעים.

יפעת שאשא ביטון: התשובה שקיבלנו בזמנו ממשרד הבריאות זה שהם לא יכולים לקבוע איזשהו פיקס פרייס, ואני חוזרת ואומרת, אנחנו לא מבקשים שתקבעו איזשהו מחיר אחיד, אבל שיהיה מנעד שהוא סביר ושהוא לא מעודד בעצם יציאה החוצה, לא של המטפלים עצמם ובטח לא של המטופלים ובכך אנחנו נוכל גם לצמצם את זמן התורים וגם לטפל בסוגיה הזו בצורה שהיא טובה ונכונה יותר, ואני עדיין עומדת על הדרישה הזו.

יפעת שאשא ביטון: זה לא משהו שאנחנו ממשיכים ממנו הלאה.

מאיר כהן: כשאני דורש ממשרד הבריאות להיות הרבה יותר נחוש בכל ההתפרצות הזאת של ההפרטה הנוראית של המקצועות הפרא-רפואיים, אני לומד ממשרד החינוך.

מאיר כהן: משרד החינוך לא מאפשר לפתוח כאן בתי ספר פרטיים או בתי ספר כאלה ואחרים.

מאיר כהן: הוא מאשר אותם, הוא נותן רישיון, הוא נלחם בהם כשהם מסכנים.

מאיר כהן: לא מתפתחת מערכת פרטית ליד המערכת הציבורית, וכמו שנוהג משרד החינוך כך צריך לנהוג משרד הבריאות, לבוא ולהגיד, רבותיי, אתה קלינאי תקשורת, אתה יוצא ולוקח 400 שקלים?

מאיר כהן: אני אשגיח על התעריף ואני אקבע את התעריף שלך, למרות שיגידו שזה שוק פרטי ומה פתאום אתה מתערב.

מאיר כהן: במקצועות הרפואה אנחנו חייבים להתערב, כי אם אנחנו לא נתערב, הכול יקרוס.

מאיר כהן: הורים שאין להם כסף ימתינו שלוש שנים והורים שיש להם כסף יקבלו תוך שבוע, ואתם יודעים שילד שלא מקבל טיפול בזמן - - -

יפעת שאשא ביטון: הוא עולה הרבה יותר למדינה אחר כך.

מאיר כהן: זה איום ונורא.

קריאה: מעבר לנזק שנגרם.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אי הניהול הנכון של כל הסיפור הזה, בסופו של דבר גורם לכך שאנחנו משלמים פי כמה וכמה בשלבים המאוחרים יותר כשאנחנו לא מטפלים בזמן.

לאה פדידה: יש לי שאלה, בכניסה פגשתי שני ראשי מועצות שאמרו שהודיעו להם ממשרד הבריאות שעבר כסף עבור - - -

יפעת שאשא ביטון: תיכף אנחנו נצלול פנימה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוד רגע בהקדמה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע רגע את ראש עיריית ראש העין, שלום בן משה, בבקשה, תציג את עמדתכם.

שלום בן משה: בוקר טוב גבירתי היושבת ראש, וחברי מר כהן, יוזם הדיון.

שלום בן משה: אני מצטרף לכל הדברים שנאמרו כאן.

שלום בן משה: זה אחד לאחד נכון.

שלום בן משה: מדיניות ההפרטה הזאת כבר נמשכת שנים רבות מאוד.

שלום בן משה: זה התחיל באחיות בבתי הספר שאין, המשיך בטיפות חלב שפעם היו, שאין, והיום זה של קופות חולים, וקופות חולים נוהגות בעניין הזה כך וכך, אחת נוהגת כך, אחת נוהגת אחרת.

שלום בן משה: בסוף ראשי הרשויות הם אלה שאחראים על התושבים שלהם.

שלום בן משה: המכונים האלה הם חיוניים מעין כמוהם.

שלום בן משה: אני היום בונה עיר נוספת.

שלום בן משה: בעוד ארבע שנים אני אהיה 100,000 תושבים כשהייתי לפני שש שנים 40,000 תושבים, ויש לי הרבה מאוד ילדים קטנים.

שלום בן משה: יש לי זוגות צעירים, מחיר למשתכן, מחיר מטרה, כל מה שהאוצר והמדינה רוצה לעשות, והם מגיעים למקום והם ממתינים חודשים רבים מאוד כדי לקבל מפגש ראשון, גם קלינאי תקשורת וגם עובדים סוציאליים וגם פסיכולוגיים, כל הדברים האלה.

שלום בן משה: אנחנו מממנים ומחזיקים את המכון הזה כבר מספר שנים.

שלום בן משה: המצב הולך ומחמיר ונדרש יותר, ואנחנו נמצאים על סף החלטה לסגור את זה.

שלום בן משה: אני לא סוגר את זה מכיוון שזה פשוט נראה לי הזוי ודמיוני, אבל מה שאמר חברי, חבר הכנסת, הוא צודק.

שלום בן משה: עכשיו ראשי רשויות נזהרים כי זה עכשיו עונת המלפפונים, זו תקופת הבחירות, ואחרי זה תהיה קריסה כוללת.

שלום בן משה: אני מייצג גם את העמדה של המרכז לשלטון מקומי, כי אני חבר שם.

שלום בן משה: משרד הבריאות אמר מה שאמר.

שלום בן משה: השתתפתי בדיון לפני שבועות אחדים עם סגן השר, שהוא יעביר כסף, בשנה הבאה יעביר יותר כסף, יעביר כך, יעביר אחרת.

שלום בן משה: ההחלטה בינתיים שמעבירים את הכסף לקופות החולים, לא אלינו בכלל.

שלום בן משה: אני חושב שצריך לתקן את ההחלטה הזאת מייד.

מאיר כהן: מרכז השלטון המקומי תומך בהעברה - - -

שלום בן משה: תומך באופן מוחלט להעביר לשלטון המקומי.

שלום בן משה: אנחנו מנהלים מיליארדים של שקלים, אז אני יכול לנהל עוד כמה מאות אלפים או מיליון שקלים.

שלום בן משה: אני מבקש מגבירתי שהיא תלחץ בכיוון הזה.

שלום בן משה: אנחנו גורמים עוול איום ונורא לילדים.

שלום בן משה: אמרת נכון, זה עולה הרבה יותר כסף, אבל אחר כך יש מקרים שבהם הנזק, אי אפשר לתקן אותו בכלל.

שלום בן משה: יש ילדים שיכולים להיות בטיפול בגן מיוחד.

שלום בן משה: בטיפול נכון בכיתה א' יכנסו לבית ספר רגיל, ואנחנו מנציחים את המצב הזה ופוגעים בהם נפשית וגופנית.

שלום בן משה: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת לאה פדידה, לפני שאנחנו מתחילים בדיון ושואלים את המשרדים, את רוצה להתייחס?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

לאה פדידה: כן, אני אשמח.

לאה פדידה: קודם כול, הכבוד לי.

לאה פדידה: אנחנו מארחים היום את מנהלת מרכז התפתחות הילד, נורית מיקנעם, שהגעת לדיון כי זה חשוב מאוד, ולך יושבת הראש ומאיר, שאתם מעלים את זה שוב ושוב כי למרות הדיונים הרבים התורים לא מתקצרים ואנחנו מאבדים ילדים בדרך.

לאה פדידה: ילד שלא מקבל בזמן, אם הבן שלי לא היה מקבל בזמן, אז עד היום הוא היה עם דיסגרפיה והיום הוא יכול ללמוד והוא מסיים תואר ראשון והכל בסדר.

לאה פדידה: אנחנו מוצאים את אותו ילד וילדה בנקודה, שאם לא ניתן לו, זו נקודת אל-חזור.

לאה פדידה: אני מסתכלת על זה שלצד המערכת שמפעיל משרד הבריאות יש מערכת שלמה של מרכזי התפתחות הילד שמפעיל השלטון המקומי.

לאה פדידה: אותו אזרח ואזרחית מגיעים עד לפתחו של ראש העיר.

לאה פדידה: הם רוצים פתרון.

לאה פדידה: מי כמוך יודע את זה.

לאה פדידה: את המרכזים להתפתחות הילד שנמצאים בערים, שמפעיל השלטון המקומי, חייבים לתקצב.

לאה פדידה: הכסף הולך בבור השחור של משרד הבריאות ולא מגיע ליעדו.

לאה פדידה: זה צריך להיות תקציב צבוע למרכז התפתחות הילד, שמועבר לשלטון המקומי.

לאה פדידה: ככה נקצר תורים.

לאה פדידה: זה גם אינטרס של אותה רשות לתת שירות לאזרח ולאזרחית ואנחנו נוכל ככה לדעת שהכסף הגיע ליעדו ועשינו את שלנו.

לאה פדידה: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חברת הכנסת לאה פדידה.

יפעת שאשא ביטון: בגלל שאני יודעת שיש פה הורים, אני מקריאה לפרוטוקול כי לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה שיעלה הצורך, ימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם מדובר בדיון או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינים של קטינים או ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לו נזק או לזולתו.

יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות, אנחנו כאן פעם אחר פעם.

יפעת שאשא ביטון: אולי נצא מכאן עם איזושהי בשורה קונקרטית, אמיתית שלא נצטרך להתחיל את המושב הבא עם דיון נוסף על התפתחות הילד.

יפעת שאשא ביטון: לא שאנחנו לא אוהבים לדון בהם, אבל אפשר לדון גם על דברים שמחים יותר והתפתחותיים יותר ולא על המצוקה שאנחנו נמצאים בה.

יפעת שאשא ביטון: מה קורה שם?

שיר אברמיצקי: שיר אברמיצקי, אגף תקצוב, תכנון ותמחור של משרד הבריאות.

שיר אברמיצקי: אני אתחיל בעדכון כפי שביקש חבר הכנסת כהן לגבי ועדת גרוטו.

שיר אברמיצקי: ועדת גרוטו מתכנסת ממאי שנה שעברה.

שיר אברמיצקי: היא כונסה בהמשך לדוח מבקר המדינה והיא עסקה בכל הנושאים הרוחביים והפרטניים שנוגעים להתפתחות הילד, גם סוגיות מקצועיות, גם סוגיות כלכליות.

שיר אברמיצקי: לפני חודשיים הוקמו שני תתי צוותים של הוועדה, צוות כלכלי וצוות מקצועי.

שיר אברמיצקי: כל צוות עבד בנפרד וגיבש את ההמלצות.

שיר אברמיצקי: המלצות הצוות הכלכלי הוגשו לפרופ' גרוטו בשבוע שעבר, נערך דיון מעמיק.

מאיר כהן: שימי לב, אין מקום בעולם שסוגיות שקשורות לבריאותם של הילדים.

מאיר כהן: שימי לב, זה התחיל במאי בשנה שעברה.

מאיר כהן: זה לא שביקורתי היא ביקורת ארסית חס וחלילה.

מאיר כהן: הייתי שר בממשלה, אבל כשראיתי דוח מבקר, הוא מייד הפך להיות, לי, זו העבודה שלי.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

מאיר כהן: הדוח שאת מדברת עליו, הוא משקף תמונה קשה מאוד.

מאיר כהן: זו תמונה שנוגעת לנפשות של הילדים האלה, אז במאי שנה שעברה הוקמה הוועדה.

מאיר כהן: במאי השנה הוועדה התפצלה כמו אמבה, לשניים.

מאיר כהן: מה הסיפור?

מאיר כהן: למה פרופ' גרוטו לא מבין שמתעסקים פה בדיני נפשות?

שיר אברמיצקי: אני חושבת שלהיפך.

שיר אברמיצקי: פרופ' גרוטו מבין שמתעסקים פה בדיני נפשות ולכן הסוגיה פה מורכבת.

שיר אברמיצקי: הסוגיה היא לא רק הזרמת כספים למקור כזה או למקור אחר.

שיר אברמיצקי: אנשים שפה וחיים אותו, מכירים אותו, אבל יכול להיות שכל אחד מהזווית המצומצמת פחות או יותר שלו.

מאיר כהן: גבירתי, כשרוצים לטפל בסיגריות, מטפלים.

מאיר כהן: כשרוצים לטפל בפרסומות, מטפלים.

מאיר כהן: כשצריכים לטפל בילדים, פתאום הסוגיה היא מורכבת.

מאיר כהן: שום דבר לא מורכב.

יפעת שאשא ביטון: בוא ניתן לה להשלים את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך גם לי יש הרבה מה להתייחס למה שהיא אומרת, אבל בואו ניתן לה להשלים את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך נוכל להתייחס בצורה מסודרת לכל מה שהיא תגיד.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להבטיח לך שגם להמשך דבריה בטוח יהיה לנו מה לומר.

מאיר כהן: זה לא אישי, אני מצטער.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

שיר אברמיצקי: הנושא מורכב, כאמור, גם בגלל ריבוי השחקנים.

שיר אברמיצקי: רק חלק מהם הוזכרו פה, הרשויות המקומיות, משרד החינוך, התוספת השלישית, קופות החולים.

שיר אברמיצקי: גם יחידות להתפתחות הילד, יש יחידות שמוכרות, יחידות שאינן מוכרות, זאת אומרת, המורכבות פה היא רבה.

שיר אברמיצקי: אני אתייחס לפן הצר שלנו, הכלכלי, שגם פה הוזכר התייחסות.

שיר אברמיצקי: בסופו של דבר גובש איזשהו ארגז כלים שנכלל בהמלצות לפרופ' גרוטו עם כ-40 צעדי התערבות כשאנחנו רואים לנכון שניתן לבצע בקצבים שונים ובתמהיל מסוים כדי לתקן את הליקויים הקיימים.

שיר אברמיצקי: כיוון שפרופ' גרוטו עדיין לא פרסם את המלצותיו, אז אני אתן לו לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור עכשיו, מי מפרסם, איפה, מתי?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יושבים פה בדיון ועדה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לדעת לאן זה הולך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לוודא שזה לא יקרה במאי הבא ורק במאי הבא יחליטו איך מיישמים את זה, ואז תוקם ועדה ליישום.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, אנחנו גוררים את זה ובואו נגיד את האמת.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור של התפתחות הילד לא התחיל במאי שנה שעברה.

יפעת שאשא ביטון: כולנו מכירים אותו עוד הרבה קודם.

יפעת שאשא ביטון: כשאני הייתי סגנית ראש עיר, חבר הכנסת מאיר כהן, אני אישית טיפלתי במשבר התפתחות הילד שהיה בקריית שמונה.

יפעת שאשא ביטון: אותם סיפורים, אותם דברים.

יפעת שאשא ביטון: לא שעכשיו יש לנו איזה משהו חדש כאן ואנחנו ממציאים את הגלגל מחדש.

יפעת שאשא ביטון: אותם דברים בדיוק, אז בסדר, משרד הבריאות היה צריך שמבקר המדינה יתקתק לו בדלת, אבל ידעתם את הבעיות, הדברים היו צריכים להיפתר מאותו מאי בשנה שעברה ולא להתחיל לבדוק מה הבעיות במאי שנה שעברה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו את אומרת לי, אני לא רוצה לומר לכם מה הפתרונות, כי אני רוצה שפרופ' גרוטו יפרסם אותן, אז בשביל מה אנחנו יושבים כאן?

שיר אברמיצקי: אני חושבת שכדי להציג את הפתרונות הנכונים, כן הייתה נדרשת העבודה המאוד יסודית שפרופ' גרוטו הוביל, וכן הייתה נדרשת המעורבות של המנכ"ל ושל סגן השר שמאוד פועלים ושותפים והיה להם חשוב גם להשמיע את האמירות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: יכלו לבוא, אגב.

שיר אברמיצקי: אני חושבת שהם גם השתתפו בכמה דיונים כאלה.

שיר אברמיצקי: לעניין פרסום ההמלצות, כמו שאמרתי, רק בשבוע שעבר הוגשו המלצות הצוות הכלכלי.

שיר אברמיצקי: זה נשמע לי זמן סביר עוד לקחת את הזמן לפרסום המסקנות הסופיות, אבל לכשיפורסמו, מן הסתם גם נבוא לוועדה ונציג אותן ונפרט אותן.

יפעת שאשא ביטון: בשורה תחתונה, מתי?

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להיות פרקטית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יוצאים בשבוע הבא לפגרה, חוזרים הנה באוקטובר בעזרת השם.

יפעת שאשא ביטון: עד אז מה, כלום?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, אנחנו מפזרים היום את האנשים ואומרים להם, חברים, אתם ב'הולד', נדבר אתכם בעוד כמה חודשים.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שקורה, זאת המציאות של עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: יש פה ילדים שתלויים בנו.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו הם תלויים בנו, לא באוקטובר.

שיר אברמיצקי: כמו שאמרתי, העבודה נעשית ויש לוח זמנים מאוד ברור וסדור.

שיר אברמיצקי: האם הוא מתכנס ללוח הזמנים של הוועדה?

שיר אברמיצקי: זה אני לא יכולה להגיד.

שיר אברמיצקי: זה גם לא במנדט שלי.

יפעת שאשא ביטון: אל תבואו להציג את זה פה.

יפעת שאשא ביטון: אם היית אומרת לי, יש לנו כבר מלפני שבוע את ההמלצות, אנחנו ממחר בבוקר יושבים ורואים איך אנחנו מיישמים אותן, בבקשה, כי אני לא צריכה שתבואו להציג את זה פה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שבסוף יקרה משהו.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לצאת מכאן כשאני אומרת לאנשים, תקשיבו, יש פה תהליך שקורה, אנחנו מתקדמים בו.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו, בואי רגע ניקח את התוכנית הזו הצידה.

יפעת שאשא ביטון: יש כספים שדיברתם עליהם בדיונים הקדומים, שהיו אמורים לעבור לקופות ולאן שצריך.

יפעת שאשא ביטון: מה קורה עם הכספים האלה?

שיר אברמיצקי: כפי שהוצג בדיונים קודמים, הכוונה היא להעביר כספים לקופות דרך מבחן תמיכה.

קריאה: חלק מהכסף עבר.

שיר אברמיצקי: טרם עבר, ואני אחדד גם למה הוא טרם עבר, כי הכוונה להעביר לקופות דרך מבחני תמיכה כאשר יש תנאי בצידה, זאת אומרת שלא מדובר פה בתקצוב ישיר של הקופות לשם שמיים, אלא מדובר פה בתנאים מאוד מסוימים שהקופות ידרשו לעמוד בהם כדי באמת שיהיו זכאים לאותם כספי תמיכה.

שיר אברמיצקי: לכשיושלם המהלך של המלצות ועדת גרוטו, נוכל לבוא להציג.

שיר אברמיצקי: יש כבר טיוטה מוכנה.

יפעת שאשא ביטון: הכספים האלה שדובר עליהם בדיונים הקודמים לא עברו כי גם הם מחכים עכשיו להמלצות ולכל מה שיקרה שם?

שיר אברמיצקי: כי הכוונה היא להעביר כספים בצורה שמשיגה את היעדים של התוכנית, שבין היתר זה חיזוק היחידות וחיזוק הספקים, אז אין כוונה להעביר כספים.

שיר אברמיצקי: עוד פעם, הכוונה פה להשלים את המהלך.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבי, אני אומרת לך את האמת, אני בשוק.

יפעת שאשא ביטון: אני יושבת כאן וכאילו אני מנסה להבין מה אנחנו עושים כאן עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: גם הכספים שהובטחו לפני כן, עוד לפני שבעצם יצאו ההמלצות, גם הם עכשיו צריכים לחכות להמלצות.

יפעת שאשא ביטון: כולם בשטח נמצאים ב'הולד'.

יפעת שאשא ביטון: אני כראש ועדה, מה אני יכולה להגיד עכשיו לטענה הזו?

מאיר כהן: זה חידוש, כי בשבוע שעבר הבנו שהכסף כבר עובר לקופות.

מאיר כהן: עכשיו זה חידוש שבעצם הכסף לא עובר לקופות.

יפעת שאשא ביטון: בקיצור, למשרד הבריאות יש זמן, נכון?

יפעת שאשא ביטון: הילדים האלה יחכו.

יפעת שאשא ביטון: אגב, תגידי להם במשרד הבריאות שיכפילו את הסכום, כי כל הילדים האלה שמחכים היום, יעלו לנו כפליים במקרה הטוב בזמן שהם יחליטו להתעורר ולממש את כל ההמלצות האלה.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאני רואה שקורה פה פשוט.

שיר אברמיצקי: אין כוונה שלמשרד הבריאות יש זמן.

שיר אברמיצקי: יש כוונה לעבוד בצורה סדורה ולבצע צעדים שלא נצטער עליהם בטווח הארוך, צעדים שיהיו ברי קיימא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נצטער על כל דקה שאנחנו יושבים כאן ואומרים, אנחנו לוקחים את הזמן, כי אנחנו רוצים לעשות את זה סדור עד שאנחנו נממש את ההמלצות, עד שהוא יקרא אותם, עד שהוא יפרסם אותם.

שיר אברמיצקי: הכוונה היא לתקן את הליקויים בשוק המורכב הזה, מהשורש, ולצורך כך, כן, יש צעדים שהם גם לוקחים זמן.

קריאה: זה לא שוק.

שיר אברמיצקי: השוק של התפתחות הילד, שוק במובן של ריבוי השחקנים ושל ריבוי המהלכים.

שיר אברמיצקי: אני כן שמחה לציין שיש שיח מאוד משתף פעולה גם עם האוצר.

שיר אברמיצקי: הנציגה פה והיא תוכל אולי להרחיב בעצמה, ובהחלט יש כוונה של המשרדים לקדם את הנושא וכבר קורים צעדים.

יפעת שאשא ביטון: מתי?

שיר אברמיצקי: יכול להיות שלכם בעיניים עדיין לא רואים אותם.

שיר אברמיצקי: כבר קורים צעדים.

יפעת שאשא ביטון: זה באמת לא אישי אליך.

יפעת שאשא ביטון: לא את היית בדיונים הקודמים וכל פעם הגיע מישהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: אני יושבת פה דיון אחרי דיון.

יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה שאני מתבזה, כי אני נורא רוצה לקדם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יושבים כאן, אנשים מבזבזים את הזמן שלהם, סליחה שאני אומרת את זה, או מכלים את זמנם או תקראו לזה איך שאתם רוצים, מגיעים מכל מקום אפשרי במדינת ישראל, לא כאן מהחצר האחורית של ירושלים, ומה אנחנו אומרים להם בעצם?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו, יש לנו את הזמן שלנו לעשות את הדברים, תחכו, אולי ניפגש פה בעוד שלושה חודשים, אולי גם בעוד חצי שנה, כאילו שום דבר לא התקדם מהפעם האחרונה שאנחנו נפגשנו כאן.

מאיר כהן: אני יכול להוסיף משהו?

מאיר כהן: דיברת גם בשמי, אני ככה מרגיש, זה נורא.

יפעת שאשא ביטון: זו תחושה נוראית של חוסר אונים.

מאיר כהן: צר לנו שאת צריכה לחטוף את זה, אבל זה באמת מעליב.

מאיר כהן: זה כל כך מעליב, אין לכם מושג.

מאיר כהן: אנחנו באים ושומעים את זה כל הזמן, ובאמת לא יושבים כאן שלושה פוליטיקאים שעניינם לרשום 'וי', בטח לא יושבת ראש הוועדה.

מאיר כהן: אנחנו באים משם.

מאיר כהן: אנחנו מכירים את המצוקות.

מאיר כהן: אני כל יום נוסע לדימונה וחוזר לדימונה.

מאיר כהן: היא נוסעת לקריית שמונה, חוזרת, והיא נוסעת ליקנעם וחוזרת.

מאיר כהן: אנחנו גרים שם, ומתדפקים על הדלתות שלנו בכל שעה, כולל ראשי הערים שאומרים, חבריה, אנחנו מרגישים כזאת מצוקה, אבל כולם מוחלים על המצוקה הציבורית שלהם.

מאיר כהן: אנחנו מדברים על המצוקה של הילדים האלה.

מאיר כהן: חראם.

מאיר כהן: אני מתכוון לצאת מכאן ולבקש מייד פגישה דחופה עם ליצמן.

מאיר כהן: אני אתפוס אותו היום.

מאיר כהן: גם יושבת ראש הוועדה תעשה את זה, בכדי למשוך בשרוול ולהגיד, חבריה, אי אפשר לחכות לכל הדברים האלה.

מאיר כהן: יש פה חבר מאחווה?

מאיר כהן: באחווה בעזרת השם יפתח באוקטובר מסלול לקלינאות תקשורת, אז זה לא רק להתמודד עם משרד הבריאות, זה להתמודד עם המל"ג שחושב שלא צריך בפריפריה עוד.

מאיר כהן: לא קיבלנו בדיוק עזרה ממשרד הבריאות שמבין את זה.

מאיר כהן: תראו, יש אנשים בפריפריה שאין להם כסף.

מאיר כהן: יש אנשים בפריפריה שלא יכולים להגיע לרפואה הפרטית.

מאיר כהן: יש ילדים בפריפריה שתיזהרו בבני עניים.

מאיר כהן: אם רק נעזור להם עכשיו, הם יפרצו את כל הגבולות, אבל צריכים לעזור להם, אז שמישהו במשרד הבריאות, שהנשמה שלו תהיה במקום טוב, שיבין שעכשיו הוא עוצר את נשמתו ומטפל בילדים האלה ולא לחכות למשבר הבא, וזו לא בעיה של כסף, תאמינו לי.

יפעת שאשא ביטון: הם אומרים שזו לא בעיה של כסף.

מאיר כהן: שיבואו ממשרד הבריאות ליושבת ראש הוועדה, היא תיגש איתם לחבר שלה, לשר הבריאות, והיא תביא כסף, אבל שמישהו יבוא ויגיד.

יפעת שאשא ביטון: טוב, רק לומר גם לפרוטוקול ובצורה הוגנת שיש גם במרכז הארץ מצוקות דומות וגם שם יש אנשים שאמנם נמצאים ביישובים חזקים אבל גם הם לא יכולים בעצם לעמוד.

מאיר כהן: כל מה שאמרתי תקף לפריפריה החברתית.

יפעת שאשא ביטון: חשוב להדגיש את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, אני רק מחזקת אותך.

יפעת שאשא ביטון: משרד האוצר.

ליאור קוטלר: ליאור קוטלר, אגף תקציבים, משרד האוצר.

ליאור קוטלר: מה השאלה?

יפעת שאשא ביטון: השאלה, התייחסות לגבי הכספים.

יפעת שאשא ביטון: אומרים פה, אין בעיות תקציביות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שבאמת לפרוטוקול ירשם שהבעיה היא לא כסף.

יפעת שאשא ביטון: את לא צריכה להגיד את זה, אני מתרגמת את זה, הבעיה היא הניהול של הכספים והמשאבים.

ליאור קוטלר: עולם התפתחות הילד, מדובר בעולם שנכנס שוק פרטי לתוך העולם של בריאות.

ליאור קוטלר: באופן די ישיר נוצרים עיוותים ואנחנו כולנו רואים את זה בעולם של התפתחות הילד.

ליאור קוטלר: בעצם המצב היום זה שיש זליגה מתמדת מתוך הרפואה הציבורית לתוך הרפואה הפרטית, שנוצר כתוצאה מרגולציה של הממשלה בתחום הזה.

ליאור קוטלר: צריך לעשות תהליך כדי לתקן את השוק הזה, כדי לחזק את הרפואה הציבורית ולהוזיל את יוקר המחיה.

ליאור קוטלר: בהקשר הזה משרד הבריאות עושה עבודה.

ליאור קוטלר: הם אמורים להציג לנו גם בקרוב בעצם מה הצעדים שהם רוצים לעשות כדי לתקן את העיוות שנוצר בשוק.

ליאור קוטלר: השאלות התקציביות הן כמובן כמו ששיר כאן ממשרד הבריאות אמרה.

ליאור קוטלר: השאלות התקציביות צריכות להגיע בד בבד יחד עם תיקונים רגולטוריים, כלומר התקצוב צריך להיות יחד עם הצעדים הקונקרטיים שהממשלה מתכננת לעשות בתחום והתקצוב יעשה בהתאם.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא לא כסף, זה פעם אחת.

לאה פדידה: את הבנת ככה.

לאה פדידה: אני לא הבנתי את זה.

יפעת שאשא ביטון: אבל בשביל זה אני מחדדת את זה לפרוטוקול, כדי שהיא תגיד לי לא, זה כן כסף.

ליאור קוטלר: לא, אני אחדד.

ליאור קוטלר: למשרד הבריאות ניתנו תקציבים תוספתיים לטובת בין היתר התפתחות הילד, שמשרד הבריאות יכול להשתמש בתקציבים האלה לצורך העניין הזה.

ליאור קוטלר: אני חושבת שגם משרד הבריאות עדיין, תקני אותי שירי ממשרד הבריאות, לגבי התקציבים הקונקרטיים שאמורים לצאת השנה, אני חושבת שהם עדיין - - - .

ליאור קוטלר: מאיתנו כבר אין בקשות בתחום הזה.

שיר אברמיצקי: מבחן התמיכה ל-2018 כבר פורסם להערות ציבור, ניתנו התייחסויות.

שיר אברמיצקי: זה בעצם מה שישמש אותנו לתשלום הסכום הראשון - - - שהוקצה.

שיר אברמיצקי: זה נכון ל-2018.

מאיר כהן: הקול קורא הוא תמיכה, קופות החולים צריכות לפנות אליכם.

שיר אברמיצקי: נכון מאוד.

שיר אברמיצקי: כבר פורסם.

שיר אברמיצקי: הגיעו התייחסויות גם מחלק מהנמצאים פה, לא רק קופות.

שיר אברמיצקי: בהחלט נלקחו בחשבון ההתייחסויות שהגיעו מהציבור.

מאיר כהן: כמו שאני יודע, יש עכשיו 20 מיליון שקלים וב-2019 עוד 40 מיליון.

מאיר כהן: זה הסיפור, נכון?

שיר אברמיצקי: זו כרגע הכוונה.

מאיר כהן: הכסף הזה הוא מכספו של משרד הבריאות או שיש שם כסף תוספתי של משרד האוצר?

שיר אברמיצקי: לא, זה כרגע של משרד הבריאות.

מאיר כהן: כלומר, האוצר עדיין לא העביר כסף.

מאיר כהן: מה שאומרת הגברת, אנחנו העברנו כסף, אבל הוא ייעודי, אתם תחליטו מה לעשות איתו.

מאיר כהן: נכון, גבירתי ממשרד האוצר?

ליאור קוטלר: בהתאם להסכמי בריאות-אוצר יש סכומי כסף שהם בעצם לתעדוף ולסדרי עדיפויות של משרד הבריאות בהתאם לדעתו המקצועית.

יפעת שאשא ביטון: ככה עם כל המשרדים.

מאיר כהן: בסדר, כי אחרי זה הם יגידו שמשרד האוצר לא העביר להם.

מאיר כהן: צריכים לשים לב לניואנסים הקטנים, כי על זה מחפשים עכשיו 100 מיטות בבית חולים סורוקה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מאיר כהן, תקשיבו, וזה מדהים שאנחנו במכניזם הזה כל הזמן בדיוני הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על עוד כסף שצריך.

יפעת שאשא ביטון: הם עוד לא מימשו את הכסף שקיים.

יפעת שאשא ביטון: הם עוד לא מממשים את ה-20 מיליון האלה של 2018.

שיר אברמיצקי: אנחנו נממש דרך מבחן התמיכה.

שלום בן משה: לא מימשתם.

שלום בן משה: היא צודקת.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאני אומרת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כל הזמן מדברים על עוד ועוד כסף, כאילו זה מה שיפתור את הסיפור, אבל אנשים לא מסוגלים לממש את מה שיש להם, אפרופו מה שכתבת לי כאן על הכספים שחזרו למשרד - - - .

יפעת שאשא ביטון: זה לא הסיפור של ניתן להם עוד כסף, זה הסיפור של תתחילו לנהל אותו כמו שצריך.

מאיר כהן: בכדי לזרות קצת כעס על הדבר הזה, אני העברתי נתון ליושבת ראש שהיא הכירה אותו.

מאיר כהן: משרד החינוך במחוז דרום, באמת אנשי משרד החינוך שם הם אנשים יוצאים מן הכלל, עם מנהלת המחוז, בעיניי אחת הטובות.

מאיר כהן: דווקא בגלל יושרם ושקיפותם אמרו לי, החזרנו 2,500 שעות של קלינאיות תקשורת בגני ילדים שהיו מגיעות להורים.

מאיר כהן: החזרנו אותם כי לא מצאנו קלינאי תקשורת.

מאיר כהן: האוצר נתן כסף, החזירו אותו כי אין לנו קלינאי תקשורת.

עדו הדרי: ואז הילדים האלה מגיעים לקופות וגם לנו אין דרך לתת על זה מענה.

יפעת שאשא ביטון: עדו, ממילא אתה הבא בתור.

יפעת שאשא ביטון: אני גם לא מוצאת את הישועה עדיין במשרדים.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שעד סוף הדיון תהיה פה איזושהי התעשתות ואולי בכל זאת משרד הבריאות שאמור לנהל את הסיפור הזה, ייתן לנו איזושהי בשורה טובה לצאת איתה ליום הזה.

יפעת שאשא ביטון: עדו, בבקשה, מכבי.

יפעת שאשא ביטון: אמרת שיש לך גם דברים קונקרטיים.

יפעת שאשא ביטון: העלית דברים שיש בהם הרבה מאוד טעם, אז בבקשה.

עדו הדרי: תודה רבה.

עדו הדרי: המערכת צריכה להוסיף 5,000 שעות טיפול בשבוע למערכת התפתחות הילד הציבורית כדי לקלוט בערך 20,000 ילדים שלא מקבלים היום טיפול בכלל, כי יש לנו שלוש קבוצות של ילדים בישראל היום, מבין אלה שצריכים טיפולי התפתחות ילד.

עדו הדרי: יש את אלה שמקבלים טיפול במערכת הציבורית, בקופות החולים או במסגרות פנימיות או במסגרת רכישת שירותים מיחידות התפתחות הילד, ממכונים בהסכם.

עדו הדרי: ההורים לא משלמים הרבה, הם משלמים נניח 30 שקלים כהשתתפות עצמית לטיפול והם מקבלים את הטיפול.

עדו הדרי: רוב הילדים, זאת הקבוצה הזאת.

עדו הדרי: אני מעריך כ-200,000 ילדים בכל קופות החולים ביחד.

עדו הדרי: זאת קבוצה א'.

עדו הדרי: יש לנו קבוצה ג' שבה יש כ-15,000 ילדים והיא הקבוצה שההורים יכולים להרשות לעצמם לקחת את הילד להחזרים, כלומר, הם הולכים למטפל פרטי שגובה 300-350 שקלים, הקופה מחזירה 211, ההורה משלים את הכסף.

עדו הדרי: יש עוד 20,000 ילדים, אלה מספרים מוערכים, אני לא יכול לדעת אם הם נכונים או מדויקים - - -

יפעת שאשא ביטון: זה המספרים שגם מגיעים לוועדה.

עדו הדרי: 20,000 ילדים שאף אחד מאיתנו לא מטפל בהם, הם לא מטופלים היום.

עדו הדרי: כנראה שלהורים אין כסף לקחת אותם להיות קבוצה ג', אלה שיש החזרים, ולמערכת אין יכולת לקלוט אותם לקבוצה א', בקבוצה שמקבלת טיפולים במסגרת הציבורית כפי שהחוק מחויב לטפל בהם.

עדו הדרי: אלה ילדים שקופים שלא מטופלים היום.

עדו הדרי: כדי לקלוט אותם צריך 5,000 שעות טיפול בשבוע תוספת לכל המערכת.

עדו הדרי: אם אנחנו מעריכים היום שכל שעת טיפול, אני אגיד לפחות מה מכבי היום משלמת ליחידות להתפתחות ילד ולמכונים פרטיים בהסכם, כ-147 שקלים לטיפול.

עדו הדרי: אם אני מכפיל, אנחנו צריכים בערך, ברמת מערכת, 30 מיליון שקל רק בשביל התוספת 5,000 שעות בשבוע, רק כדי להוסיף על המחירים הקיימים.

עדו הדרי: אם אני עוד רוצה גם להגדיל מחירים, אז אנחנו נניח מדברים על 40 מיליון שקל בשנה רק כדי לטפל בילדים שלא מטופלים היום.

עדו הדרי: 1,000 שעות בשבוע זה 40 מיליון שקל בשנה רק כדי לטפל בילדים.

עדו הדרי: זה לא מקצר תורים, זה רק מטפל בילדים שלא מטופלים היום.

עדו הדרי: כדי לקצר תורים אנחנו צריכים להעלות עוד יותר את התפוקות הקיימות.

עדו הדרי: אנחנו מעריכים לשם כך המערכת כולה צריכה כ-60 מיליון שקל לשנה כדי להוסיף עוד מטפלים, כדי להעלות שכר למטפלים כי רק ככה הם יבואו.

עדו הדרי: הדבר השלישי שצריך לקרות כאן, אם אמרתי הדבר הראשון זה תוספת 1,000 שעות רק כדי לקלוט ילדים לא מטופלים, הדבר השני זו תוספת של שעות ותוספת של שכר כדי לקצר תורים לילדים שמטופלים והחדשים שיכנסו.

עדו הדרי: הדבר השלישי שבלעדיו שום דבר לא יקרה פה, זה הפסקת ההפרטה של המערכת הזאת.

עדו הדרי: זאת המערכת היחידה בכל תחום התפתחות הילד שיש בה הפרטה כזאת.

קריאה: בכל תחום הבריאות.

עדו הדרי: בכל סל הבריאות, בכל חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

עדו הדרי: ההפרטה הזאת היא הזנב שמכשכש בכלב.

עדו הדרי: היא הורסת את המערכת.

עדו הדרי: מטפלים מאוד ותיקים שלנו, אנחנו מעלים להם שכר, מנסים לצ'פר.

עדו הדרי: אומרים, בחוץ אני אקבל 400 שקל לשעה, אני הולך.

עדו הדרי: גם היחידות להתפתחות הילד, בסוף לחץ השכר הוא גם עליהם.

עדו הדרי: כדי לשמר מטפלים כל הזמן מעלים את הסכום שהם משלמים.

עדו הדרי: חייבים להפסיק את ההפרטה הזאת מייד.

עדו הדרי: מתווה החילוץ צריך להיראות ככה: המדינה צריכה להכריז שהחל מעוד ארבעה-חמישה חודשים אין יותר החזרים אלא לילדים קיימים שבהמשכי טיפול.

עדו הדרי: ילדים חדשים לא יכולים יותר לקבל החזרים.

עדו הדרי: אני לא רוצה להעניש את הילדים, אבל אני רוצה לתמרץ את המטפלים לחזור להיות ציבוריים.

עדו הדרי: במקביל אני אעלה שכר אם המדינה תיתן לי תקציב בשביל זה.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה האבסורד, עדו.

יפעת שאשא ביטון: זה האבסורד פשוט.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו עליו ואמרה גם ליאור בחצי משפט בצורה מובלעת, יש פה עניין של רגולציה.

יפעת שאשא ביטון: הרי מה אנחנו עושים?

יפעת שאשא ביטון: בתוך הקופה אנחנו משלמים כמו שאמרתי בהתחלה, 147.

יפעת שאשא ביטון: כשאתה יוצא החוצה, אתה מקבל 200, זאת אומרת הילד עולה 200, אז למה שהוא לא יעלה 200 גם בתוך הקופה פלוס ה-30 שקלים.

עדו הדרי: הפוך.

עדו הדרי: תראו, ההחזר הזה של ה-211 שקל, אם אנחנו נקבל תקציב כדי לשלם 211 שקל, נשלם אותם.

עדו הדרי: ההחזר הזה הוא הבעיה בכל הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאני אומרת, אז למה אתה אומר לי הפוך?

עדו הדרי: לא.

עדו הדרי: אם יש 200,000 ילדים שמטופלים במסגרת הציבורית, בואו נניח שחצי מהם או שליש אפילו מהם, 70,000 ילדים מטופלים ביחידות.

עדו הדרי: אם אנחנו נעלה את המחיר, מכבי תעלה מ-150 ל-211, זו עלייה של 30%, נצטרך סכומי כסף אדירים, וקופות אחרות שמשלמות פחות מאיתנו, כדי להעלות ל-211, הסכומים יהיו אסטרונומיים.

יפעת שאשא ביטון: כמה ילדים יוצאים החוצה?

יפעת שאשא ביטון: כמה ילדים נמצאים ב- ג' שלך?

עדו הדרי: ב- ג', אני מעריך ברמה הלאומית, 15,000 ילדים.

מאיר כהן: כשאתה אומר אצלך, זה אצלך במכבי?

עדו הדרי: לא, עשיתי כבר אקסטרפולציות, בגדול.

עדו הדרי: 15,000 ילדים.

עדו הדרי: שוב, זו הערכה.

מאיר כהן: אוקי.

מאיר כהן: אתה כמכבי נותן החזר של 211 - - -

קריאה: 147.

יפעת שאשא ביטון: לא, 147 זו עלות בתוך הקופה, זה מה שהוא משלם.

יפעת שאשא ביטון: הוא מדבר על ההחזר.

מאיר כהן: אני מדבר על החזר.

מאיר כהן: כמה אתה נותן?

עדו הדרי: זה מה שהחוק מחייב אותי.

מאיר כהן: יש פה מישהו מהכללית?

יפעת שאשא ביטון: כולם נותנים.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שהחוק מחייב אותם.

יפעת שאשא ביטון: כולם נותנים החזר של 211.

רות רביץ: אני ממאוחדת.

רות רביץ: זה אותו דבר.

עדו הדרי: זה מחייב.

יפעת שאשא ביטון: כמה אתם משלמים שם?

רות רביץ: עד 147 שקלים.

עדו הדרי: אני רק רוצה דבר אחרון.

עדו הדרי: תראו, אנחנו הכנו רשימה, בינתיים היא עומדת על 50 גנים.

עדו הדרי: זה בדיוק הולם את מה שאתה אמרת.

עדו הדרי: 50 שנים והפסקנו פשוט לטפל בזה, אבל 50 גנים מיוחדים בישראל היום, אין בהם מטפלים.

עדו הדרי: הם מוגדרים מיוחדים, אין בהם מטפלים.

עדו הדרי: התקשרנו, תשמעו, היא עזבה אותנו ובינתיים לא קלטנו, זאת אומרת, אם מערכת קופות החולים נבנתה על זה שהקו הראשון יטופל בגני הילדים ואין טיפול בגני הילדים, כולם מגיעים אלינו כקו ראשון ולנו אין דרך לענות על זה.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעבור לרשימת דוברים נוספת, רק אני ממש מבקשת, תהיו קצרים ומדויקים.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו את הילה סנדלר.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

הילה סנדלר אברמזון: בוקר טוב לכולם.

הילה סנדלר אברמזון: אני הילה סנדלר אברמזון מאשקלון, אימא לר'.

יפעת שאשא ביטון: תשתדלי לא לתת פרטים של הילד, בסדר?

הילה סנדלר אברמזון: הפייסבוק שלי מוצף עם כל הפרטים.

הילה סנדלר אברמזון: ר' מבחינתי היום הוא שליח הציבור עבור אוכלוסיית הילדים עם הצרכים המיוחדים שלא זוכים לקבל את הטיפולים על פי חוק.

הילה סנדלר אברמזון: ר' בן 3.

הילה סנדלר אברמזון: אנחנו, מאז שר' בן עשרה ימים נמצאים בטלטלה רגשית מטורפת.

הילה סנדלר אברמזון: אני פה נמצאת בתוך הוועדה ולפני מספר דקות אני רואה טלפון מהגננת והלב שלי פועם כי אולי הוא לקראת פרכוס.

הילה סנדלר אברמזון: אולי הוא מפרכס בגן ואני לא יכולה להיות שם לרוץ לתת את המענה הנכון.

הילה סנדלר אברמזון: ר' לא מקבל את הטיפולים שהוא זקוק להם בתוך המכון להתפתחות הילד באשקלון.

הילה סנדלר אברמזון: דובר כאן על מאי שנה שעברה, אז זה ממש לא מאי.

הילה סנדלר אברמזון: ר' מעל שנתיים מטופל במכון להתפתחות הילד אך ורק בפיזיותרפיה.

הילה סנדלר אברמזון: בכל שנה הוא לקח חלק בתוך פרויקט מדהים שנקרא "מסיכון לסיכוי" בשיתוף הרווחה וויצו והמכון להתפתחות הילד באשקלון.

הילה סנדלר אברמזון: בשנה הבאה הפרויקט הזה לא הולך לפעול.

הילה סנדלר אברמזון: ליבי על אותם עשרה הורים ועשרה ילדים שלא יזכו לטיפול הזה.

הילה סנדלר אברמזון: הוזכר כאן שילד שמקבל בגילאים האלה טיפולים, הופך להיות אזרח עצמאי יותר בשלבים המאוחרים.

הילה סנדלר אברמזון: הוא הופך להיות פחות נטל על החברה, פחות תמיכות שהוא נדרש לקבל מהמדינה.

הילה סנדלר אברמזון: עצוב לי.

הילה סנדלר אברמזון: אנחנו צריכים לרוץ, לכתת רגליים לשדרות לקבל הידרותרפיה, וכשביקשתי עוד טיפול פיזיו על פי המלצת נוירולוג, אז אמרו לי, אה, מצטערים, אין לך?

הילה סנדלר אברמזון: תצטרכי להמתין למעלה מחצי שנה כי הפיזיותרפיסטית בקופה יצאה לחופשת לידה כרגע, את לא יכולה לקבל, אבל הבן שלי שהולך שני צעדים ומועד ואפילו לא מסוגל לבלום את עצמו, וחוטף בכל פעם מחדש מכה בפנים, והשן שלו כבר עומדת ליפול כי היא כבר שחורה, כי הוא מסוגל לבלום, והיד שלו קפוצה והוא לא מסוגל לקחת כוס ולהחזיק אותה בשתי ידיים כשכל החברים שלו בגן עושים את זה, וכשהוא מסתובב ליד שולחן והוא לא שם לב שהיד הימנית שלו מפילה את הכוס עם המים וכל הכוס נשפכת והוא מתחיל לבכות, זה משהו שפוגע לו ברמה של הביטחון העצמי שלו, אז איפה אנחנו?

הילה סנדלר אברמזון: אני כאן כדי להילחם עבור אותם ילדים שדובר עליהם כאן, שזה לפעמים ילד אחד ולפעמים שניים ושלושה ילדים בתוך משפחה, משפחות קשות יום שלא מסוגלות להילחם כמו שאני כאן.

הילה סנדלר אברמזון: היום יום רביעי, זה יום שאני רצה עם ר' בבוקר למרפאה בעיסוק פרטית שהיא לא מתמחה ב-CP, אין לה את ההתמחות הזאת כי באשקלון אין לי מרפאה בעיסוק שהיא עם התמחות שנקראת בובט, אז אני צריכה לרוץ.

הילה סנדלר אברמזון: כרגע אני ממתינה ברשימת המתנה למרפאה בעיסוק ברחובות, אז בינתיים אני מסתפקת במרפאה בעיסוק בלי התמחות לבובט, ובצהריים אני נוסעת איתו להידרותרפיה בשדרות.

הילה סנדלר אברמזון: תחשבו על הטלטלות האלה.

הילה סנדלר אברמזון: תחשבו על ילד שקיבל טיפול, ובדיוק מה שהוזכר כאן, אז המטפלים עוזבים.

הילה סנדלר אברמזון: במכון להתפתחות הילד, הם מגיעים, מקבלים קצת הכשרה או שבכלל מגיעים לראיון עבודה ומבינים מה הוא השכר, אז הם מרימים פשוט ידיים.

הילה סנדלר אברמזון: אני אתן קצת נתונים.

הילה סנדלר אברמזון: היום במכון להתפתחות הילד באשקלון יש כ-1,200 תיקים פעילים.

הילה סנדלר אברמזון: בעבר ברגעי שיא היו כ-1,650 תיקים פעילים.

הילה סנדלר אברמזון: אנשי צוות היום כולל מזכירה, כולל אחות, כולל עובדת סוציאלית, רק 13 אנשי צוות כשבשיא היו 35.

הילה סנדלר אברמזון: כשמדברים על תקינה בתוך המכון, 20% משרה, 30% משרה.

הילה סנדלר אברמזון: מטפלת, מרפאה בעיסוק שצריכה להגיע מאזור מסוים בארץ והייתה צריכה לשלם כ-2,000 שקלים עבור נסיעות ברכבה הפרטי, היא הרימה ידיים ואמרה, רגע, אני צריכה לעשות לביתי, למה שאני אגיע ואשלם כל כך הרבה כסף?

הילה סנדלר אברמזון: אני מבינה את השליחות, אבל די, עד כאן.

הילה סנדלר אברמזון: 2,000 בחודש על דלק, אני מבינה אותה.

הילה סנדלר אברמזון: למה הם צריכים לחיות בחוסר ודאות, סוגרים, לא סוגרים, בכל שנה מחדש?

הילה סנדלר אברמזון: ולי נאמר על ידי משרד הבריאות, בשנה שעברה אני הייתי כאן בדיונים.

הילה סנדלר אברמזון: אני משתדלת להגיע לדיונים כדי לייצג את הילדים הללו שלא מסוגלים לזעוק את הזעקה הזו.

הילה סנדלר אברמזון: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה, הילה.

יפעת שאשא ביטון: הדברים ברורים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נכנסים אליהם שוב.

יפעת שאשא ביטון: מאוד חשוב לי לחדד ולומר, אנחנו קיימנו הרבה מאוד דיונים בנושא.

יפעת שאשא ביטון: אני מאוד מבקשת שבדברים שלכם תנסו רגע להיות קונקרטיים ולתת לנו איזה שהם פתרונות.

יפעת שאשא ביטון: אולי אם המשרד לא מצליח לגבש בכל הזמן פתרונות, אנחנו נהיה לו לעזר בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, ענת בר ואחר כך בת שבע מהמועצה לשלום הילד.

ענת בר: אני גם יושב ראש הפורום של היחידות הקהילתיות להתפתחות הילד, גם מנהלת את מרכז הפעוט בטירת כרמל ועוסקת הרבה שנים בתחום של הגיל הרך.

ענת בר: אני קודם כול חושבת שתמונת המצב היא עוד יותר גרועה, ועדו, יש גם קבוצה רביעית.

ענת בר: הקבוצה הרביעית היא של הילדים שאפילו לא אותרו.

ענת בר: היא קבוצה ענקית של ילדים.

ענת בר: הקבוצה הזאת, המספרים שאתה מנית הם לא כל המספרים של הילדים.

ענת בר: בפריפריה הרבה הורים לא רוצים לאבחן את הילדים.

ענת בר: היחידות הקהילתיות הן לא ספק של קופת חולים.

ענת בר: היחידות הקהילתיות הן גורם בתוך הרשות המקומית.

ענת בר: הרשות המקומית לא הקימה ספק לקופת חולים.

ענת בר: הרשות המקומית הקימה שירות לתושבי הרשות וזה הבדל עצום, והשירות הזה נמצא בקשר עם כל גורמי הרשות.

ענת בר: השירות הזה גם מאתר ילדים.

ענת בר: השירות הזה מגייס את הכספים שלו.

ענת בר: כשהשירות הזה ייסגר לא יהיו 17,000 ילדים ולא 20,000 ילדים בתורים, יהיו בתורים האלה 40,000 ילדים.

ענת בר: התוכניות האלה של תמיכה של קופות החולים, אני קראתי, מודה, מבינה עברית, לא הבנתי הרבה ממה שקראתי, אז אני מסייגת את מה שאני אומרת.

ענת בר: יש שם כמה סעיפים מאוד בעייתיים, אחד, זה בואו תטפלו, היחידות ההתפתחויות בילדים המורכבים דווקא.

ענת בר: למה דווקא המורכבים?

ענת בר: עד היום זה היה מדובר שקופת חולים, מכון להתפתחות הילד יטפל בילדים מורכבים, כי זה תפקידו לטפל בילדים מורכבים.

ענת בר: תטפלו בילדים הצעירים.

ענת בר: למה רק בילדים הצעירים?

ענת בר: כשאנחנו מחזרים לפעמים אחרי משפחה, הילד יגיע לגיל 4 כשהוא יגיע לטיפול.

מאיר כהן: זה חלק מהקול קורא?

ענת בר: זה חלק, כמו שאני הבנתי את התמיכה.

שיר אברמיצקי: שני הסעיפים האלה לא כלולים במבחן התמיכה.

ענת בר: אבל הם היו שם.

מאיר כהן: אז למה את אומרת שזה לא כלול?

ענת בר: אוקי, אני מסייגת.

ענת בר: תמחקו את זה.

ענת בר: זה מה שאני הבנתי.

יפעת שאשא ביטון: אבל מה את מנסה גם לומר, ענת?

ענת בר: אני מנסה לומר שגם כשכבר יש את ההבדלים בין קופת חולים לבין היחידות, היחידות כבר נחשבות כל כך מומחיות, שגם משרד הבריאות רואה בהם מומחיות ואז הילדים דווקא עם המקרים הפחות קשים, אלה שהם נבנו עבורם, אלה שהם נבנו כדי לשלב אותם אחר כך בחברה ובהשכלה הרגילה, הם בסופו של דבר לא יקבלו את הטיפול.

ענת בר: הם אלה שיעמדו בתור כי המורכבים יקבלו טיפול קודם.

מאיר כהן: ואין הצדקה שהמורכבים יקבלו טיפול קודם יותר?

ענת בר: אני חושבת שכולם צריכים לקבל טיפול, אבל אני חושבת שכשילד, יש לו איזושהי בעיה קלה ואתה יודע - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל את בסוף יוצרת סדרי עדיפויות.

מאיר כהן: בדיוק.

ענת בר: אני לא יוצרת סדרי עדיפויות, אני מקבלת את כולם.

מאיר כהן: אני חשבתי שכאילו רוכבים עליהם, הם לא רוצים לטפל בדברים המורכבים, אז הם שולחים את זה אליכם.

ענת בר: אני לא יודעת מה הם רוצים.

מאיר כהן: אבל היא אומרת שזה לא מופיע.

ענת בר: בסדר.

ענת בר: ההבנה שלי, אני לוקחת בחזרה.

ענת בר: אני רוצה להגיד מה אני מציעה וגם אני רוצה להגיד משהו לגבי הנושא של העברת כסף.

ענת בר: למשל, התוכנית הלאומית.

ענת בר: יושב פה אחיה.

ענת בר: בתוך התוכנית הלאומית יש כספים להתפתחות הילד, כספים שיכלו להיות מופנים גם לדברים אחרים שהילדים האלה צריכים, אבל הם שוב מתקצבים את קופות החולים בכספים של התפתחות הילד.

ענת בר: בתוך משרד הבריאות יש גם כספים שנקראים טב"מ.

ענת בר: הם בעצם נותנים טיפולים מורכבים ובנקודה הזאת הם מעבירים כספים - - -

מאיר כהן: רק בגני תקשורת.

ענת בר: אוקי, אבל הם מעבירים כסף.

ענת בר: יש העברה.

מאיר כהן: אגב, אני עכשיו מתנגד, פנו אלי הורים, גבירתי היושבת ראש, שתדעי את זה, וביקשו שיאפשרו להם לקבל את הטב"מ כתקציב וללכת למקומות אחרים, וזו שוב הפרטה.

עדו הדרי: בדיוק, זה הוואוצ'ר.

ענת בר: אבל יש פה פתרון.

ענת בר: משרד הבריאות יודע להעביר כסף, אז אם הוא יודע להעביר כסף לטב"מ, לעמותות, לגורמים שמתקצבים, שיעביר את הכסף לרשות שלקחה על עצמה.

יפעת שאשא ביטון: אגב, יש כספים שכן עוברים לרשויות.

ענת בר: זה מה שאני אומרת.

יפעת שאשא ביטון: גם לא תמיד הרשות מעבירה את זה למכון.

יפעת שאשא ביטון: ענת, באמת עם כל הכבוד, זה שזה בטירת הכרמל עובר כמו שעון, זה לא אומר שבכל הרשויות.

ענת בר: השלטון המקומי יושב פה.

ענת בר: השלטון המקומי הבטיח לצבוע את הכסף.

רות דיין מדר: מרכז השלטון המקומי, גבירתי יושבת ראש הוועדה, ישמח לשמוע איזו רשות לא מעבירה את הכסף ליחידות.

רות דיין מדר: מעולם לא שמענו על דבר כזה.

יפעת שאשא ביטון: בואי נדבר אחר כך.

רות דיין מדר: הסיסמאות הן טובות אבל הן לא - - -

יפעת שאשא ביטון: רות, זה לא בסדר מה שאת אומרת פה, כי אני מאוד מכבדת אותך.

יפעת שאשא ביטון: רות, קודם כול בואי שבי סביב השולחן.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אפגע בו בשם הרשות הזו, אבל אני אומרת לך שאני בשבוע שעבר טיפלתי ב-70,000 שקל שלא הועברו ליחידה להתפתחות הילד, אז אל תגידי לי את זה.

יפעת שאשא ביטון: באמת, יש גבול גם למה שאפשר לספוג כאן.

רות דיין מדר: נכון, ולכן צריך להגיד את שם הרשות.

רות דיין מדר: אם יש רשות מקומית שלא מעבירה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא רוצה לומר את שם הרשות, אני רוצה שאנחנו נדע לטפל.

יפעת שאשא ביטון: זה לא עניין של שיימינג עכשיו.

רות דיין מדר: אז נטפל בשקט.

רות דיין מדר: אם זה לא שיימינג, אז כרגע נעשה שיימינג לכל השלטון המקומי.

יפעת שאשא ביטון: ממש לא.

רות דיין מדר: אם אפשר לעשות שיימינג לקבוצה שלמה.

רות דיין מדר: אם יש רשות שלא פועלת כדין, יש פה משרד שהוא רגולטור שצריך לבצע את מה שצריך לבצע ושיפסיק את התשלומים האלה מייד.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה רות, ואני עדיין רוצה לומר ואני מתעקשת שזה יאמר ואני לוקחת אחריות על מה שאני אומרת ואני גם אדבר איתך אחר כך ואני אתן לך בדיוק את השמות, אולי תלכי את, תעשי את המלחמות האלה, לא כל שנה מחדש אני צריכה לעשות אותן, ומשרד הבריאות יודע, אגב, על מה אני מדברת.

רות דיין מדר: יש משרד רגולטור, הוא צריך לעצור את הכספים.

יפעת שאשא ביטון: אבל יש רשויות ואמרתי את זה גם לענת, שכמו שעון מעבירות את הכסף, ומה לעשות, יש גם רשויות שלא עושות את זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על עשרות רשויות.

רות דיין מדר: המצב היום הפוך.

רות דיין מדר: המצב היום שהשלטון המקומי מממן את היחידות האלה בעשרות מיליוני שקלים ולולא השלטון המקומי שלקח אחריות על מקום שלא שייך לו, לקח אחריות על תחום הבריאות, ואם השלטון המקומי יקבל החלטה כמו שהוא הודיע לסגן השר ליצמן, שהוא סוגר את היחידות האלה לקראת שנת 2019 – 28 מיליון שקלים שהיום מועברים לתוך היחידות, הם לא יהיו שם.

רות דיין מדר: זה אומר שלמשרד הבריאות ולקופות זה יעלה יותר.

יפעת שאשא ביטון: רות, את מפספסת משהו גם בכעס שלך ואני אומר לך למה.

רות דיין מדר: אני לא כועסת.

יפעת שאשא ביטון: כן, את מפספסת.

יפעת שאשא ביטון: את אולי לא היית פה מתחילת הדיון, אבל אמר את זה חבר הכנסת מאיר כהן בצורה מאוד ברורה ואנחנו הצטרפנו כולנו לדבריו.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על כך הרשויות המקומיות לא יכולות לקחת על עצמן את התפקיד של משרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: זאת הייתה נקודת המוצא.

יפעת שאשא ביטון: משם אנחנו בכלל פתחנו את הדיון הזה, אז אף אחד לא בא לרשויות המקומיות ואמר להם, היום הילדים האלה באחריות שלכם ורק שלכם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא שם.

יפעת שאשא ביטון: את כל המורכבות גם קיבל מראשוני הדוברים, היה ראש עיריית ראש העין, אז אנחנו לגמרי שם.

יפעת שאשא ביטון: אני קצת המומה מאיך שהקפיץ אותך שאמרתי, ואת יודעת שזה נכון וזה לא רק לגבי הבריאות וזה לגבי הרבה מאוד דברים אחרים, שיש רשויות מקומיות, והשלטון המקומי, מה לעשות, לא כולם צדיקים גמורים, שמקבלים כספים עבור משהו ולא מעבירים אותו.

יפעת שאשא ביטון: זאת האמירה שהייתה ובזה זה מסתיים.

יפעת שאשא ביטון: אין פה מה להיכנס, אין פה שיימינג לכל השלטון המקומי ואנחנו יודעים שבכל מקום יש גם את אלה וגם את אלה.

ענת בר: רק לסיים את דבריי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

ענת בר: אני פונה למשרד הבריאות, לכל מי שרק יכול לשמוע, אל תשאירו את המשא ומתן לנו עם קופות חולים.

ענת בר: הם גופים דורסניים, הם מנהלים איתנו משא ומתן כאילו היינו ספק שלהם.

ענת בר: אני כבר לא מדברת על זה שיושבים פה אנשים - - -

עדו הדרי: אני חושבת שבמסגרת אנטי שיימינג גם צריך למתן גופים דורסניים.

עדו הדרי: אני בסוף מלכ"ר בדומה אליך.

ענת בר: זה לא אומר כלום.

עדו הדרי: אני מפוקח על ידי משרד הבריאות.

ענת בר: עדיין אתה מנהל איתי משא ומתן.

יפעת שאשא ביטון: כולם עכשיו במקום של התגוננות.

יפעת שאשא ביטון: יאללה, בואו עכשיו כל אחד יגן על עצמו.

יפעת שאשא ביטון: גם כך, הדיון הזה, לא נראה לי שהוא הולך לאיזשהו מקום.

עדו הדרי: אנחנו באותו צד.

ענת בר: אתה משלם למרפאה בעיסוק שיושבת בחדר בלי מטופל.

ענת בר: אני לא יכולה לשלם לה, כי אתה נותן לי רק עבור טיפולים שהיו.

עדו הדרי: זה לא הופך אותי לגוף דורסני.

ענת בר: אוקי, ובשבילנו זה בלתי אפשרי להחזיק את זה.

ענת בר: ככה זה נראה.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, תודה רבה ענת.

יפעת שאשא ביטון: בת שבע ואחר כך אחיה, אבל באמת תנסו להיות מזוקקים.

בת שבע פיק: בת שבע מהמועצה לשלום הילד, עובדת סוציאלית.

בת שבע פיק: כל מי שיושב פה הוא בתחושה של דז'ה וו.

בת שבע פיק: כולנו ישבנו בוועדת הכספים לפני שלושה שבועות ואמרנו את אותם דברים ושמענו.

בת שבע פיק: הייתה אימא אחרת שהציגה את דבריה.

בת שבע פיק: אני חייבת להגיד שפתרונות נשמעו גם לפני שלושה שבועות ובסוף מה שקורה זה שאנחנו מעמיקים את אי השוויון בין ילדים בישראל ואנחנו בעצם קוראים פה לילדים בעלי צרכים מיוחדים שזקוקים למכונים האלה להיוולד למשפחות עשירות, כי רק מי שיכול להרשות לעצמו ללכת בפרטי, יקבל את הטיפול.

בת שבע פיק: אנחנו מקבלים מדי יום, מדי שבוע עשרות של פניות במועצה לשלום הילד על הרקע הזה של חוסר יכולת כלכלית לשלם עבור נסיעות, של חוסר פניות של הורים שנאלצים לעזוב את מקום העבודה שלהם בשביל להיות פנויים להסיע את הילד ממקום למקום, לנסוע מאשקלון לרחובות, באמת דברים שהם לא יתכנו, ואנחנו לא נוכל להמשיך לשבת פה ולתת יד להעמקת אי השוויון הזה כשאנחנו יודעים כולנו, וזה נאמר, שכל שקל שאנחנו חוסכים עכשיו יחזור אלינו בריבי ריבית בעוד חמש שנים, בעוד עשר שנים כשהילד הזה יזדקק למסגרת מיוחדת ויהפוך לנטל על החברה, לא נוכל להשתלב בעולם העבודה ואנחנו רק מחזירים אותו אחורה.

בת שבע פיק: הדיונים האלה לא יכולים להימשך.

בת שבע פיק: אני הגעתי לפה מהר הצופים.

בת שבע פיק: זה לא כל כך רחוב, אבל למי שהגיע לפה ממקומות רחוקים, ואנחנו באמת דז'ה וו מלפני שלושה שבועות והפתרונות הוצעו לפני שלושה שבועות, ואנחנו בדיוק באותו מקום.

בת שבע פיק: זה לא יכול להימשך ככה.

ליאורה ברק: אנחנו בדז'ה-וו מלפני 20 שנה ויותר.

יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שזה עוד התחיל הרבה לפני שאני הגעתי לכאן, ורק הוועדה, מאז שאני עומדת בראשותה, קיימה - - - .

יפעת שאשא ביטון: אחיה, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך נעמה הלר.

אחיה קמארה: תודה רבה ליושבת ראש הוועדה.

אחיה קמארה: השם שלי, אחיה קמארה.

אחיה קמארה: אני משמש כמנהל התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון, אבל אני אדבר פה גם בכובע הקודם שלי כנציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

אחיה קמארה: המטרה שלנו בתוכנית הלאומית שאליה שותפים חמשת המשרדים, יושבת פה ד"ר הדר ירדני ממשרד הבריאות שהיא כמובן אחת השותפות המרכזיות של התוכנית הלאומית.

אחיה קמארה: המטרה שלנו הייתה ליצור נגישות של היחידות ההתפתחותיות לפריפריה ולכן עד היום נפתחו בכספי התוכנית הלאומית, שזה בעצם כספים של חמשת משרדי הממשלה השותפים לתוכנית, ב-30 ערים בפריפריה במדינת ישראל.

אחיה קמארה: צריך להגיד את מה שענת אמרה.

אחיה קמארה: צריך להבין, התוכנית הלאומית היא תוכנית שנותנת תקציב תוספתי לרשויות המקומיות בשביל לטפל טוב יותר בילדים ונוער בסיכון.

אחיה קמארה: היא לא הייתה אמורה לתת כספים למה שמחויב על פי חוק, והיחידות ההתפתחותיות הם טיפולים שניתנים על פי חוק.

אחיה קמארה: אנחנו היום נותנים 6 מיליון שקלים ליחידות ההתפתחותיות האלה למרות שזה כסף שהיה אמור לעבור לרשויות המקומיות כאקסטרה לטיפול בילדים ונוער בסיכון ולא בשביל לממן דברים שבחוק, בגלל שהבנו שבלי הכסף של התוכנית הלאומית לא יוכלו לקום היחידות האלה בפריפריה, אבל המודל נבנה בצורה כזאת שמשנה לשנה התקציב יורד מתוך הנחה שקופות החולים הן אלה שתתמנה את הטיפולים, מה שכמובן לא קורה.

אחיה קמארה: זו הנקודה המרכזית כמובן, שהיחידות האלה היום ממומנות בצורה מאוד מאסיבית בכסף שלא היה אמור לעבור לנושא הזה.

יפעת שאשא ביטון: לכסות בעצם על אי התקציב מהמקור שהיה צריך לממן אותו.

אחיה קמארה: נכון.

אחיה קמארה: גם ה-6 מיליון האלה שבעצם מחזיקים את היחידות היום בחיים, הם לא כספים שהיו אמורים לעבור לשם.

אחיה קמארה: הם אמורים לעבור לדברים תוספתיים.

יפעת שאשא ביטון: כן.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: נעמה, בבקשה.

נעמה הלר: תודה רבה גבירתי.

נעמה הלר: אני רוצה להודות לך על קיום הדיון הנחוש והמקצועי הזה, ולחבר הכנסת מאיר כהן על הליווי הבלתי מתפשר והעקבי שלו.

נעמה הלר: נשים את הדברים במסגרת.

נעמה הלר: אנחנו יושבים בוועדה לזכויות הילד.

נעמה הלר: הוועדה לזכויות הילד, המסגרת שלה זה האמנה לזכויות הילד שמדברת על הזכות של הילדים להתפתח בתנאים נאותים.

נעמה הלר: מה שקורה פה זה בדיוק ההיפך.

נעמה הלר: אני רוצה להעלות שתי הצעות קונקרטיות לסל הכלים, גבירתי, שאני מבקשת שיצוינו בסיכום הדיון.

נעמה הלר: כולם מדברים פה על זה שיש מחסור במטפלים, מעבר לנושא של הקצאת התקציבים.

נעמה הלר: מדוע לא נפתחים עוד מסלולי לימוד להכשרות של קלינאי תקשורת ומרפאים בעיסוק?

נעמה הלר: פתיחת מסלול לימוד אחד שנה הבאה במכללת אחווה הוא צעד יפה, אבל הוא לא צעד מספק.

נעמה הלר: מדוע לא נפתחים עוד מקצועות, עוד מסלולים?

נעמה הלר: פתרון שני – אנחנו מציעים כמו שבזמנו בשביתת הרופאים הציעו להגדיר מקצועות רפואיים מסוימים כמקצועות במצוקה, כי הבינו שזה מקצוע במחסור, צריך גם להגדיר קלינאי תקשורת, מרפאים בעיסוק כמקצוע במצוקה ולתת את התמריצים לאנשים ללכת לפריפריה החברתית ולפריפריה הגיאוגרפית ולעבוד במקצועות האלה.

נעמה הלר: אנחנו רוצים שאלו יהיו הפתרונות בסל הפתרונות של משרד הבריאות, והייתי שמחה לשמוע ממשרד האוצר והבריאות מה הם עושים בנושא הזה מלבד להעביר תקציבים.

נעמה הלר: איך מגדילים את אנשי המקצוע שעוסקים בתחום הזה?

נעמה הלר: תודה.

מאיר כהן: לפחות בדרום הצלחנו לבנות איזה ארגז כלים וקופת חולים כללית התחייבה שהיא תיקח חלק במלגות לסטודנטים, והרשות לפיתוח הנגב התחייבה גם להשלים את המלגות, כלומר סטודנטים שילכו ללמוד קלינאות תקשורת, אנחנו מתחילים בקלינאות תקשורת באחווה, יקבלו מימון של שכר לימוד מהרשות לפיתוח הנגב ומקופת חולים כללית, ואני מחכה לתשובה של שאר הקופות, ובתנאי שהם יתחייבו להישאר אחרי זה ולעבוד בקופות.

מאיר כהן: אנחנו מנסים לבנות ארגז כלים בכלים הדלים.

מאיר כהן: משרד הבריאות יכול לעשות את זה הרבה יותר מהר.

נעמה הלר: נכון.

נעמה הלר: אנחנו עדיין מחכים שאוניברסיטת בן גוריון בנגב תפתח מסלול.

נעמה הלר: אנחנו עדיין מחכים שהות"ת תאשר לספיר לפתוח מסלול למרפאים בעיסוק שנה הבאה.

מאיר כהן: אני חייב להגיד לך שזה בדרך.

מאיר כהן: האוניברסיטה בבאר שבע נתנה לנו תשובה סופית החלטית שבשנים הקרובות לא יפתח מסלול לקלינאות תקשורת, לכן הם ויתרו וזה יפתח באחווה.

נעמה הלר: ואנחנו מחכים לריפוי בעיסוק בספיר.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: יש התייחסות קונקרטית נוספת?

יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו צריכים לסגור את הדיון.

בטי כהן: בטי כהן מהעמותה למען הילד בגיל הרך.

בטי כהן: אני כן חושבת שצריך להדגיש את העניין הזה של היחידות הקהילתיות שהן נותנות מענה לילדים ליד הבית, לא צריך את הנסיעות הארוכות, ולא צריך להתייחס אליהם כספק שירותים אלא לראות איך תומכים בהם באופן ישיר, אם זה על ידי משרד הבריאות, אם זה על ידי המדינה, לא חשוב איך יתמכו בהם, כדי שהילדים באמת יקבלו את הטיפולים ולא שהם יהיו איזשהו צינור להעברת כספים.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, תודה רבה.

מאיר כהן: אני מתנצל, יש עוד עשר דקות סיום בוועדת החינוך.

מאיר כהן: אני צריך להיות.

מאיר כהן: אני שוב מודה לך, גבירתי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך.

מאיר כהן: אני רוצה שתכירו את אחרי הקלעים של הכנסת.

מאיר כהן: מביאים הצעה כזאת לנשיאות הכנסת, יושבים שם הסגנים והיא מתקבלת.

מאיר כהן: יכול יושב ראש או יושבת ראש שיש להם המון דיונים לבוא ולהגיד, זה יורד לאחרון בסדר העדיפות.

מאיר כהן: אני ביום שני שעבר ביקשתי את הדיון הזה בנשיאות הכנסת.

מאיר כהן: הרמתי טלפון, ביקשתי שזה יהיה כאן.

מאיר כהן: התשובה של היושבת ראש הייתה, אני מזיזה את הכול וזה יהיה היום.

מאיר כהן: אני אומר את זה במיוחד להורים.

מאיר כהן: צריכים להעריך את זה, זה לא ברור מאליו.

מאיר כהן: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חבר הכנסת מאיר כהן.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

אירה בידני: שמי אירה ואני מנהלת אגף הגיל הרך במגדל העמק.

אירה בידני: באמת חשוב לי להתייחס.

אירה בידני: הגברת לאה פדידה דיברה על זה שזה אינטרס של הרשות לפתוח יחידה להתפתחות הילד.

אירה בידני: חידד מאיר כהן.

אירה בידני: באמת תודה לכם על הדיון, אני פעם ראשונה כאן משתתפת בו, אבל הוא דיבר על כך שאין לרשות כסף לממן את זה, וזה נכון.

אירה בידני: מה שקורה במגדל העמק, שאנחנו מחויבים על ידי הקופות לטפל בכלל הילדים של כלל האזור, כלומר גם עמק יזרעאל, גם נצרת, גם עפולה, ומי שממן את זה זו עיריית מגדל העמק.

אירה בידני: לפני שבוע שמנו לזה קץ, אבל אם זה לא יבוא גם מהוראות של משרד הבריאות או משהו מאוגד, שבמידה והרשות לוקחת על עצמה לספוג גירעון של 300,000 שקל לשנה למען תושביה, היא לא אמורה ב-50% מהכסף לממן את תושבי הסביבה.

אירה בידני: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אני מכירה את זה גם מהמקום שאני מגיעה אליו.

יפעת שאשא ביטון: כל ישוב שהופך להיות כזה שנותן שירותים אזוריים, בסופו של דבר סופג את כל האזור ויוצא שאנחנו איפשהו לוקחים את התפקיד של המדינה.

אירה בידני: כשראש העיר שלנו, והוא מאוד תומך בנו, כי היחידה שלנו, כלל הגירעון שלה בתוך המתנ"ס ולא בתוך הרשות, שזה לא תחום ליבה בכלל של החברה למתנ"סים.

אירה בידני: באמת יאמר לזכותו והוא תומך בנו מאוד והוא שם לזה קץ ורק בזכות זה קבעו איתנו פגישה לגבי תעריפים ולגבי הילדים ולגבי בכלל מה הוא החוזה שהיה חתום עד כה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אירה.

יפעת שאשא ביטון: רצית לומר משפט?

מנחם גולדין: כן, באמת משפט, שתי נקודות.

יפעת שאשא ביטון: מי אדוני?

מנחם גולדין: עורך דין מנחם גולדין, ארגון קשר, הבית של המשפחות המיוחדות.

מנחם גולדין: אנחנו מטפלים בהרבה פניות שקשורות בנושא.

מנחם גולדין: שתי הערות קטנות, א', לגבי ההחזרים.

מנחם גולדין: חשוב לי כן לדייק, שאף הורה לא מקבל החזרים לפני שניתנה הזדמנות לגורמים המטפלים לתת את הטיפול בתוך שלושה חודשים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מכירים את זה מדיונים קודמים.

מנחם גולדין: חשוב לי לציין את הנקודה הזאת, כי במשפחות שאני מטפל בהן, אותם ה-15,000, במידה והם לא יקבלו החזרים, הם יכולים להיכנס למעגל העוני ולחבור לאותם אחרים שלא יכולים לקבל טיפולים בלבד.

מנחם גולדין: הנקודה השנייה שאני רוצה להעלות וחשוב לציין אותה, שדוח מבקר המדינה ציין באמת איזשהו כשל שוק מאוד חשוב שהוא קופות החולים, ולכן אני חושב שהעברת הכספים לדברים אחרים הוא מאוד חשוב.

מנחם גולדין: אני רוצה להגיד עוד משהו על קופות החולים.

מנחם גולדין: הנושא של הפרטה, אנחנו מדברים על גוף שהוא לא רק ציבורי.

מנחם גולדין: יש לו אספקטים פרטיים מאוד גדולים.

מנחם גולדין: צריך לקחת את זה בחשבון ובאספקטים האלה הוא יודע להפריט יפה מאוד.

יפעת שאשא ביטון: אוקי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר שאנחנו את כל הסוגיות האלה, את כל המורכבויות, את כל המצוקות, את כל הנגזרות של מה שקשור למכוני התפתחות הילד העלינו כאן בדיונים הקודמים ולפעמים אפילו דיון אחר דיון.

יפעת שאשא ביטון: זו הסיבה שביקשתי לא להיכנס לזה עכשיו, כי אין טעם למחזר את הדיונים.

יפעת שאשא ביטון: כל סוף דיון אני מבקשת עם לוחות זמנים, דרכי פעולה, תוכנית עבודה, ומרגיש לי קצת מגוחך לבוא ולדרוש את זה עוד פעם, אבל אין לי הרבה ברירות והפעם זה יהיה גם בנימה שהיא חריפה, ומי שיושב פה ומלווה אותי בדיונים השונים יודע שאני בדרך כלל לא משתמשת בזה, אז אני רוצה כן לפנות למשרד הבריאות ולבקש עד סוף המושב, זה אומר עד סוף שבוע הבא.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזה לוח זמנים מאוד קצר אבל כנראה אם לא נדחק לפינה, זה לא יקרה, את התוכנית למציאת פתרון בכל מה שקשור להתפתחות הילד, כל הנושא של העברות הכספים, כל ההתמהמהות עם הקול הקורא ועד שתעבירו את התקציבים לקופות החולים ולרשויות ולכל מי שצריך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מבקשים עד סוף שבוע הבא תוכנית מפורטת של מה הולך לקרות ובלוחות זמנים שהוקצבו בעצם לסיפור הזה, ואני אומרת לכם באופן חד משמעי: לא תהיה תוכנית, ואנחנו נעקוב, אם לא תהיה תוכנית תוך שבוע וחצי שתגיע לוועדה, מבחינתנו האמירה של משרד הבריאות, אנחנו לא לוקחים אחריות על התפתחות הילד, ואני חושבת שזאת אמירה מאוד חמורה, אבל אין לנו ברירה אלא לומר את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה די מוגזם שאנחנו יושבים פה כל כך הרבה זמן ואנחנו לא מצליחים להתקדם אפילו צעד אחד קטן, לא כמה צעדים, צעד אחד קדימה.

יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף שאני מבקשת לחדד ואנחנו ביקשנו אותו גם בדיונים הקודמים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שכל המקצועות הפרא-רפואיים הם באמת מקצועות במצוקה.

יפעת שאשא ביטון: קשה לנו לגייס אנשי מקצוע במיוחד בפריפריה, אז ביקשתי בעבר ואני מבקשת שוב, תכריזו על זה כמקצועות בסיכון או איך שזה מוגדר בשפה המקצועית שלכם.

יפעת שאשא ביטון: תנסו לבנות איזושהי תוכנית לאומית כדי שאנחנו באמת נכוון להכשרה באותם המקצועות.

יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שגם זה יעזור לנו לעשות קצת סדר במיוחד באותם מקומות שיש כסף ויש שעות והועבר תקציב, אבל אין למי לתת אותו והילדים לא מקבלים את הטיפול הנדרש.

יפעת שאשא ביטון: אלו שתי הנקודות שמבחינתי אם אנחנו נעשה אותן, אז אנחנו לפחות נוכל להגיד שעשינו צעד אחד קדימה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולכם.