ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 677, 2018-07-10 10:49

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 10 ביולי 2018, כ"ז בתמוז תשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא: תכנית למניעת אלימות בחינוך הערבי הפורמלי, ויש לנו דיון נוסף.

יעקב מרגי: שילבנו שני דיונים, הביטחון המופקר בביה"ס במגזר הערבי, וגם זו פריבילגיה.

יעקב מרגי: אני אומר לחברי הכנסת, בימים אלו אין דיונים בוועדות, דיונים שהם לא חקיקה, בכל אופן אצלי.

יעקב מרגי: ביטלתי את כל הדיונים.

יעקב מרגי: השארתי רק חקיקה פרט לדיון הזה, וזה שצירפנו אותו ביחד, הם יהיו בשעה וחצי ביחד שני דיונים, כי מה לעשות, אנחנו בסוף מושב ויש סדר של חקיקה, אבל אמרתי, המצב פה באמת דורש התייחסות ואני מבקש שבשעה וחצי אנחנו נהיה יעילים ואפקטיביים כדי לצאת עם סיכום משמעותי שיביא לכלל מעשה.

יעקב מרגי: מי מנהל את היום הזה של יום המאבק באלימות ופשיעה בחברה הערבית?

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

מסעוד גנאים: תודה אדוני היושב ראש.

מסעוד גנאים: תחילה, אני מברך את חברי איימן עודה שיבוא עוד דקה או שתי דקות, על היום החשוב הזה.

מסעוד גנאים: אני מברך אותך אדוני היושב ראש שמכל הוועדות, היושב ראש הסכים בסוף לערוך את היום החשוב הזה.

מסעוד גנאים: זו לא פעם ראשונה שאנחנו דנים בעניין של האלימות.

מסעוד גנאים: אני אתרכז בעניין של האלימות והפשיעה במערכת החינוך או התפקיד של מערכת החינוך במיגור בלחימה בפשיעה באלימות בחברה הערבית.

מסעוד גנאים: יש לי אמרה שתמיד אני חוזר עליה, שלצערי בתי הספר, הם ראי למצב של החברה.

מסעוד גנאים: הכוונה, את האלימות שאנחנו חווים בבתי הספר בין התלמידים או את האלימות שאנחנו חווים בצורת התקפות על הסגל הבית-ספרי, אם זה מורים או מורות וכל התופעות של הוונדליזם וכל סוגי האלימות, לצערי הרב הם משקפים את המצב האלים שחיה בו החברה הערבית, אבל בסוף התפקיד של החינוך ושל בתי הספר לא להיות ראי אמין למה שיש בחברה, אלא להיות ראי מתקן.

מסעוד גנאים: הכוונה, שאנחנו דרך החינוך מנסים לתקן את המצב של החברה, של הקריטריונים, של המידות, של כל עולם ההתנהגות הפסול שאנחנו רוצים לתקן אותו.

מסעוד גנאים: חווינו בבתי הספר לצערי הרב לאחרונה התקפות על מורים, התקפות על תלמידים, את האירוע החמור ביותר בג'לג'וליה כאשר אנשים צעירים נכנסו לשם וירו בתלמיד ויצאו משם.

מסעוד גנאים: אנחנו ביקרנו שם.

מסעוד גנאים: הסכנה הגדולה יותר מזה, זה שיש אחוז של תלמידים שאת האנשים האלה שהם משתייכים לכנופיות פשע, אנשים עם נשק, הם נהפכו למודל.

מסעוד גנאים: הם מעריצים.

מסעוד גנאים: יש אחוז מסוים שמעריצים אותם, שזו הדוגמא של הגבר, של החזק, וזו הסכנה הגדולה ביותר.

מסעוד גנאים: אדוני היושב ראש, אני חושב שמערכת החינוך צריכה לפעול בשני מישורים: מישור אחד זה העניין של תוכניות הלימוד, את החינוך לסובלנות, לקבלת האחר בלפתור את הבעיות בדיאלוג אנושי, את החינוך לקדושת חיי בני האדם.

מסעוד גנאים: את כל הדברים האלה מערכת החינוך, היא אמונה עליהם, אבל היא לא לבדה.

מסעוד גנאים: יש את ההשפעה המאוד חשובה של המשפחה, של הבית, של הרחוב, כי בסוף אתה יכול לחנך את הילד שלך את החינוך הכי טוב, אבל יוצא לרחוב והוא בסוף יושפע ממה שיש בחוץ.

מסעוד גנאים: מקלקלים לך את כל החינוך של הילד שלך.

מסעוד גנאים: המישור השני זה המישור של אבטחת בתי ספר.

מסעוד גנאים: ב-2010 הייתה החלטת ממשלה, נדמה לי 3837, שבאמצעותה הוחלט על אבטחת בתי הספר הערביים.

מסעוד גנאים: שם הוקצו 520 תקנים.

מסעוד גנאים: התקנים האלה אזלו.

מסעוד גנאים: היום יש מחסור ביותר מ-200 תקנים לאבטחת בתי הספר.

מסעוד גנאים: אני חושב, על משרד החינוך לעבוד.

מסעוד גנאים: אני כבר את הנושא העליתי בפני השר לביטחון פנים דרך שאילתות, דרך העלאה גם במליאת הכנסת.

מסעוד גנאים: על משרד החינוך, אני חושב, לפעול גם מול המשרד לביטחון פנים כדי להקצות את התקנים האלה ולהשלים את המחסור וגם לשתף פעולה כדי שאבטחת בתי הספר הערביים לא רק יהיו החלטת ממשלה, אלא או יהיו בחקיקה או יהיו דרך קבע.

מסעוד גנאים: חלאס.

מסעוד גנאים: כל מוסד חינוכי שניבנה חדש, יש לו אבטחה.

מסעוד גנאים: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עמותת סיכוי, בבקשה.

איברהים אגבריה: שלום לכבודכם, שלום לקהל הרחב, שלום לידידיי, לעמיתיי.

איברהים אגבריה: קוראים לי אגבריה איברהים, אני מעמותת סיכוי מפרויקט המאבק באלימות בחברה הערבית עם דגש על תוכנית עיר ללא אלימות.

איברהים אגבריה: (הצגת מצגת) יש תוכנית שהיא מוכרת לכולנו, שקוראים לה עיר ללא אלימות, שהיא בעצם התוכנית המרכזית של הממשלה כדי להתמודד ברמה הבין-משרדית עם תופעת האלימות באופן כללי.

איברהים אגבריה: התוכנית הזאת התחילה לפעול משנת 2004 כאשר בפועל אחרי כל כך הרבה שנים אנחנו רואים שבשטח, ובפועל האלימות זה לא רק שהיא לא הצטמצמה, אלא הולכת ומגברת, מה שבעצם מחייב את כולנו לבחון לעומק את התוכנית הזאת שהיא הייתה אמורה להגיע לתוצאות הרבה יותר יעילות גם ברמה ארצית, והדגש היום הוא על החברה הערבית שהאלימות הולכת ונהיית יותר חמורה ויותר חריפה.

איברהים אגבריה: זה לא סוד וזו עובדה שהיא מוכרת לכולם.

איברהים אגבריה: אנחנו נמצאים בוועדת החינוך והשאלה היא מה הקשר בין תוכנית עיר ללא אלימות לבין מערכת החינוך.

איברהים אגבריה: התוכנית עיר ללא אלימות הייתה אמורה מלכתחילה להתעסק בהרבה תחומים וביניהם החינוך, הרווחה, האכיפה, זמן פנאי והקהילה, כאשר החינוך נחשב כציר מרכזי, כאשר בפועל הקצאת התקציבים באמת לא עומדת מבחינה זו בסדר עדיפות ראשון.

איברהים אגבריה: אני רוצה להצביע על עובדה מסוימת שאני מצפה גם שהוועדה הזאת תתייחס ותביא לשינוי מסוים.

איברהים אגבריה: אחד הפרויקטים של תוכניות הדגל של תוכנית עיר ללא אלימות במישור החינוכי זה מה שנקרא מדריך מוגנות.

איברהים אגבריה: זה תפקיד שבעצם הוכיח את עצמו גם בבתי ספר יהודים, גם בבתי ספר ערביים, שהוא הביא לכך שהצליח להפחית את מידת האלימות במסגרות של בתי הספר.

מאיר כהן: אדוני היושב ראש, אנחנו מכירים את התוכנית הזאת.

מאיר כהן: חבל על הזמן.

מאיר כהן: מה התוכנית הזאת עשתה ספציפית למגזר?

יעקב מרגי: אני אוסיף על מה שאמר חבר הכנסת מאיר כהן.

יעקב מרגי: האם אתה יודע לומר לי אם כל הרשויות מיישמות אותה?

יעקב מרגי: יש קשיים ביישום?

איברהים אגבריה: כרגע אין לי מספרים, אבל אני גם איש שבאתי מהתוכנית עצמה.

איברהים אגבריה: אני יודע שבפועל היא עובדת והיא מצליחה והיא הוכחה מבחינה מקצועית גם בחברה הערבית.

איברהים אגבריה: הבעיה היחידה שלה, שהיא בעצם לא מופעלת בכל בתי הספר.

איברהים אגבריה: לא בכל חטיבות הביניים וגם לא בתיכונים, וגם היא לא מותאמת עד הסוף לחברה הערבית, אבל זה אחד הדברים שהם מהקונקרטיים, שהם באמת לא מיושמים בצורה נאותה ובצורה צודקת בגלל הגבלה של משאבים.

איברהים אגבריה: זה לפחות גם ברמה המוצהרת של התוכנית.

מאיר כהן: זאת תוכנית מצ'ינג ולכן היא תמיד בעייתית ביישובים חלשים.

מאיר כהן: זה המגרעה הגדולה של התוכנית.

מאיר כהן: הרשות צריכה לשים את חלקה.

מסעוד גנאים: כן, כן, אבל יש רשויות שהן חזקות, שמו חלקן.

יעקב מרגי: רגע, בואו נעשה סדר.

יעקב מרגי: התוכנית עיר ללא אלימות זה במשרד לביטחון פנים ולצערי הרב הפעלתי אפילו לחץ אתמול על נציגי המשרד לביטחון פנים שיגיעו וישלחו נציגים.

יעקב מרגי: הם רצו להציג לי תוכנית הגנה מרחבית על בתי הספר.

יעקב מרגי: אמרתי לו, אני לא צריך אותך לדיון.

יעקב מרגי: תבוא, תאמר לי, האתגרים של המשרד לביטחון פנים למיגור האלימות בחברה הערבית באמצעות מערכת החינוך ובשיתוף מערכת החינוך.

יעקב מרגי: אמנם השיחה הייתה ב-23:00 בלילה והוא קיבל נזיפה מלשכת המפכ"ל מדוע הוא מדבר איתו בשעה כזו.

יעקב מרגי: אם לא יגיעו עד סוף הדיון, ניתן את המחאה שלנו ואם צריך, נזמין אותם שוב.

יעקב מרגי: אתה תציג, אבל יהיה חסר לנו פה התייחסות של המשרד לביטחון פנים כולל הנתונים על הפריסה, על היישום, אם זה עם מצ'ינג, אשכולות 1-3 אם פטורים ממצ'ינג, לא פטורים ממצ'ינג.

יעקב מרגי: זה סוגיות שאנחנו צריכים לגעת בהן.

יעקב מרגי: מי שיודע, אחר כך, בהמשך.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

איברהים אגבריה: תודה רבה אדוני, זו גם הייתה הכוונה שלנו.

איברהים אגבריה: אנחנו מציגים את הדברים מתוך מקום שאנחנו כולנו ביחד צריכים לעבור לרמה בשטח ואיך אפשר לקדם את זה.

איברהים אגבריה: הדבר השני, בחינוך הבלתי פורמלי אנחנו יודעים שתוכנית 922 הביאה לתוצאות חיוביות במישור הזה, אבל ברמת השטח זה עוד לא מספיק וקיים צורך מאוד גדול לפתח תוכניות ספציפיות ברמה של החינוך הבלתי פורמלי, שזה יהיה מותאם לטיפול בנושא - - -

יעקב מרגי: למרות הזרמת המשאבים בשנה האחרונה ובשנתיים האחרונות לחינוך הבלתי פורמלי במגזר הערבי, עדיין חסרים תוכניות?

חנין זועבי: יש הזרמה - - -

מאיר כהן: סוף סוף אני לא מתווכח עם חנין.

מאיר כהן: היא צודקת.

מאיר כהן: יש הזרמה של כסף.

מאיר כהן: אין ניצול נכון.

יעקב מרגי: לכן אני שמתי את זה על השולחן.

איברהים אגבריה: לכן המשפט שאין מספיק תוכניות זה משפט חסר.

איברהים אגבריה: המשפט שלאחריו, חסר תוכניות שהן מותאמות ומנוצלות בצורה יעילה שמביאה לתוצאה.

איברהים אגבריה: כל עוד שהתוצאה היא לא כפי המצופה, סימן שהתוכניות לא מנוצלות והן לא מספיקות.

מסעוד גנאים: אולי לעבור מה צריך לעשות כדי להתאים את התוכנית לצרכים של החברה הערבית, מה ההמלצות שלכם.

איברהים אגבריה: לגבי מה צריך לעשות, אני באמת אביא שתי דוגמאות שזה אמור להדליק נורה אדומה גם לנו אבל גם לתוכנית עיר ללא אלימות בתור אחראית, שיש תוכניות שהוכיחו את עצמן בשטח אבל אף אחד לא בא והרים אותן כדי להפיץ אותם בכל היישובים.

איברהים אגבריה: אני ביקרתי לא מזמן בעיר אום אל פאחם ויש שם תוכנית שהיא משלבת בין האימאמים של המסגדים לבין העברת מסרים לכלל הקהל בכל היישוב ופשוט התוכנית הקצתה שם חצי תקן לבן אדם שעושה את החיבורים האלה, ואנחנו יודעים כמה כוח יש במקומות האלה וכמה כוח השפעה יש על כלל האנשים.

איברהים אגבריה: לצערי זה כמעט היישוב היחידי שהתוכנית הזאת מופעלת שם.

איברהים אגבריה: זה או שהיא לא מופעלת בכלל ביישובים אחרים, אבל זה משהו שהוכיח את עצמו, אז זה כאילו נשאר בכל מיני מקומות שהתוצאה הסופית זה באמת - - -

מאיר כהן: אתה אומר שבעצם הבעיה תהיה - - - באנשי חינוך ומנהלי בתי הספר.

מאיר כהן: אתם הולכים לאימאמים, למטיפים.

מאיר כהן: לא שיש לי התנגדות, אבל יותר באנו לשמוע לא אם אתה מנצל אימאם כזה או אחר שיש לו כוח השפעה.

יעקב מרגי: זה גם חשוב.

יעקב מרגי: אנחנו הממסד.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים לראות אם משרדי הממשלה רואים את הבעיה, יודעים להציף את הבעיה, יודעים להתמודד איתה.

חנין זועבי: לא, התוכנית משלבת גם בתי ספר.

חנין זועבי: תענה.

חנין זועבי: יש בתי ספר שם.

חנין זועבי: יש את כל המוסדות באום אל פאחם.

חנין זועבי: זה לא רק המסגדים.

חנין זועבי: הכול, כל החברה האזרחית וגם הממסד החינוכי.

יעקב מרגי: הוא הביא כדוגמא.

יעקב מרגי: הלאה.

איברהים אגבריה: אני הבאתי את זה בתור דוגמא.

איברהים אגבריה: דוגמא שנייה זה מה שנקרא סיירת הורים.

איברהים אגבריה: סיירת הורים זה משהו שגם הוכיח את עצמו, אבל יותר בחברה היהודית ויש צורך להתאים אותה.

איברהים אגבריה: יש מלא אנשי מקצוע כאן מסביב.

איברהים אגבריה: יש פחות שיתוף של אנשי מקצוע מהחברה הערבית - - -

יעקב מרגי: זה מה שאני רוצה לשמוע, את הדברים האלה.

איברהים אגבריה: כדי להביא להתאמת התוכניות.

איברהים אגבריה: אם תוכנית של סיירת הורים, שאנחנו יודעים שהיא הוכיחה את עצמה, למה שהיא לא תצליח גם בחברה הערבית וגם כשיש תקציבים?

יעקב מרגי: למה אתה חושב שיש מחסור באנשי מקצוע בחברה הערבית?

איברהים אגבריה: לא שיש מחסור.

מסעוד גנאים: לא משתפים אותם.

יעקב מרגי: הם לא משותפים.

איברהים אגבריה: בשילובם, בשיתוף.

איברהים אגבריה: אחת ההמלצות שלנו כעמותת סיכוי זה רק לשתף מנהיגות מקצועית, ויש אנשי מקצוע שהם מובילים בתחום הזה.

איברהים אגבריה: או שהם עובדים בצורה עצמאית או שהם עובדים בצורה לפעמים מנוגדת, אבל אין גוף שככה מגייס אותם כדי לעבוד - - - .

איברהים אגבריה: בסופו של דבר אנחנו מדברים על משאבים.

איברהים אגבריה: לצערי, אם אני אתייחס ספציפית לתוכנית עיר ללא אלימות, היא מתוקצבת עד היום ליישובים לפי מספר תושבים של היישוב ולא לפי רמת הפשיעה והאלימות שלה, וזה משהו שבעצם התוצאה הסופית שלו, שהוא מפלה את החברה הערבית, כי אנחנו יודעים, אותו מספר תושבים של ישוב ערבי, אחוז האלימות שלו הוא הרבה יותר גדול מאותו ישוב של - - -

יעקב מרגי: אמרת את המשפט החזק.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חנין, בבקשה.

חנין זועבי: כאשר ראש הפירמידה מתכנן, הוא מתכנן לפי אוכלוסיית הרוב.

חנין זועבי: התוכנית העיקרית של עיר ללא אלימות לא מותאמת לחברה הערבית, אז אתה צריך רמת יוזמה יותר גדולה, רמת שיתוף פעולה יותר גדולה ביישובים הערבים, פי חמש ושש מאשר רמת שיתוף הפעולה בתכנון.

חנין זועבי: מה הדרישה הייתה?

חנין זועבי: הדרישה הייתה מראשי הרשויות, תנו לנו את הכסף, אנחנו נבנה את הסעיפים.

חנין זועבי: אל תגידו לנו סעיף X כך התקציב, סעיףY כך התקציב.

חנין זועבי: אנחנו נבנה את הסעיפים, והדרישה הזאת לא נענתה בחיוב, כלומר, יש תוכנית מובנית שהיא נוחתת מלמעלה ולא מתאימה לנו.

יעקב מרגי: הצטרף אלינו מוביל היום הזה וכנהוג בכנסת, מי שמוביל את היום, נותנים לו דברי פתיחה.

יעקב מרגי: איימן היה במקומות אחרים ואנחנו מכבדים אותו בברכה.

יעקב מרגי: אנחנו תוך כדי דיון הכנסנו אותך.

יעקב מרגי: אנחנו מקיימים דיון משולב בשני נושאים, ואמרתי זאת, מאחר ואם אין אני לי, מי לי, ביטלנו את כל הדיונים בוועדות.

יעקב מרגי: נשארנו רק עם חקיקה עד סוף המושב, אבל מצאתי לנכון לקיים את הדיון הזה בגלל גודל הבעיה וגודל המצוקה.

יעקב מרגי: בבקשה אדוני.

איימן עודה: כבוד היושב ראש מרגי היקר והרציני והאכפתי שאני מעריך אותך.

יעקב מרגי: תודה.

איימן עודה: חבריי, חברי הכנסת, פדידה, חנין, מוסי, מאיר, חבריי נציגי הוועדות, אני רואה גם את עימראן כנאנה, ראש מועצה מקומית יפיע, אהלן וסהלן.

איימן עודה: שייח' כמאל ריאן, צריך להזכיר את השם שלו כל הזמן, כי הוא המוביל הכי עקבי במאבק נגד אלימות ופשיעה בקרב האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: אני רואה גם את עטפי מעדי, מנכ"ל ועדת המעקב לחינוך ערבי, גם את שרף חסאן שהוא יו"ר הוועדה.

איימן עודה: טוב, אז אני שמחתי.

איימן עודה: אתם מבינים שאני יודע שאני שמחתי.

יעקב מרגי: כל המכובדים כולם.

איימן עודה: נציגי הממשלה, כל המכובדים, אהלן וסהלן.

איימן עודה: מרגי, אין נושא יותר חשוב לנו בשנת 2018 כמו המאבק באלימות ובפשיעה בקרב האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: מבחינתנו זה מצב חירום מספר 1.

איימן עודה: תבינו שבשנת 2017 נהרגו 78 אזרחים ערבים.

איימן עודה: בגלל שאנחנו מדברים במקום של חינוך, אז אני רוצה לחשוב קצת על החינוך הערבי.

איימן עודה: אז חיפשתי פלשתיני בכל מקום.

איימן עודה: בגדה המערבית נרצחים עשרה ערבים לכל מיליון אזרחים.

איימן עודה: בעזה 11 ערבים לכל מיליון אזרחים.

איימן עודה: בירדן עשרה אנשים לכל מיליון.

איימן עודה: במדינת ישראל 46 ערבים לכל מיליון.

איימן עודה: אפשר לדבר הרבה למה או מה הסיבות, אבל גם בקרב האוכלוסייה הערבית מצאנו כל מיני הבדלים, שאחד מהנושאים שאנחנו נאבקים נגדם זה ארגוני הפשע המאורגן בקרב האוכלוסייה הערבית.

איימן עודה: חברים, אנחנו מוכנים להקריב את הכול בשביל להיאבק נגד ארגוני הפשע המאורגן בקרב האוכלוסייה הערבית, אבל זה לא הנושא של הוועדה הזו.

איימן עודה: זו ועדת חינוך.

איימן עודה: חשיבות החינוך היא במקום האסטרטגי.

איימן עודה: החינוך לא יפתור את הפשיעה תוך חצי שנה, אבל מאבק נגד ארגוני הפשע כן יפתור לפחות חצי מהפשיעה, אבל חינוך זה דבר אסטרטגי.

איימן עודה: לפני כשבועיים הייתי עם חברי מסעוד גנאים בישיבה עם מנכ"ל משרד החינוך, אבוהב.

איימן עודה: הייתה ישיבה רצינית ואנחנו מקדמים שבשנה הבאה, 2018-2019 בבתי הספר הערבים תהיה שנת מאבק נגד אלימות ופשיעה בקרב האוכלוסייה הערבית, שנת לימוד וחינוך למען סובלנות.

איימן עודה: הרבה כסף, הרבה תוכניות.

איימן עודה: אנחנו לא נרפה.

איימן עודה: זה נושא החירום מספר 1, לכן אני מאוד מעריך את קיום הישיבה הזו.

איימן עודה: מרגי, ערבים נהרו בכמויות, אם לא באוטובוסים, אבל בצורה פרטנית לכנסת כי הנושא בוער בעצמות שלהם, לכן אנחנו לא נרפה אבל אנחנו מבינים שזה חייב להיות בשילוב ידיים יחד עם משרד החינוך, עם המשטרה, עם כל הגורמים.

איימן עודה: אנחנו נעשה את הכול בשביל שיתוף פעולה אמיתי וכן עד שנצליח למגר את התופעה הכואבת הזו.

איימן עודה: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מוסי.

מוסי רז: אני רוצה בקיצור, קודם כול להודות לחבר הכנסת איימן עודה על היוזמה של היום הזה.

מוסי רז: זה מאוד חשוב וכמובן זה כללי.

מוסי רז: הנתונים שהוצגו פה קודם מדברים בעד עצמם.

מוסי רז: יש כאן בעיה של מיעוט לאומי בתוך המדינה שיש לה הרבה סיבות גם בתוך החברה הערבית, גם בתוך הממסד.

מוסי רז: אי אפשר לדון כרגע בכולם.

מוסי רז: לגבי הנושאים של חינוך, אני רוצה לחזק את הדברים של חברת הכנסת חנין זועבי שאמרה שכשיש תוכנית צריך להתאים אותה פר תרבות, וזה ברור.

מוסי רז: אני חושב שגם יש מחשבה על זה בפרויקט עיר ללא אלימות.

מוסי רז: צריך שתהיה על זה יותר מחשבה.

מוסי רז: צריך גם להגביר ולחזק את הפרויקט הזה בתוך היישובים, להגדיל את התקציבים שלו, כי יש לו אפקטיביות מסוימת וכמובן לא להסתפק רק בו.

מוסי רז: זה מכלול של המון דברים כדי להתמודד עם בעיה.

מוסי רז: אגב, אלימות יש בכל חברה, גם ביהודית, גם בחברה הערבית בעזה וגם בשבדית בשבדיה, אבל צריך להוריד את זה למימדים כמה שאפשר יותר נמוכים.

מוסי רז: אני מאוד אהבתי את הפרזנטציה של סיכוי שהצביעה על הדברים החשובים לדעתי, ואני חושב שחשוב שנעסוק בנושא הזה לא רק ביום הזה אלא במשך כל השנה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מאיר כהן, בבקשה אדוני.

מאיר כהן: תראה אדוני, חשוב מאוד לארגן ימים כאלה.

מאיר כהן: אני מוצא את הפתרון בחינוך, חינוך, חינוך, לכן אני מדגיש ואני שואל את השאלות.

מאיר כהן: אני מכיר לפני ולפנים את היישובים הבדואים בנגב ואני מכיר את עמיתיי מנהלי בתי הספר, את ראשי המועצות שכל אחד עושה כמיטב יכולתו, אבל משהו מאוד לוקה בחסר בכל השיח בתוך היישובים האלה בנושא של פעילות אחר הצהריים ופעילות הפנאי של הילדים.

מאיר כהן: יכולים להחזיק אותם עד 13:00-14:00 בבית הספר.

מאיר כהן: אני חושב שיש היקש גם ביישובים בצפון ובמרכז הארץ.

מאיר כהן: כמעט ואין פעילות אחר הצהריים, ואם משרד החינוך נכנס ומספר על פרויקטים, כשאני שואל כמה בערוער, אז אומרים לי, יש 20 תלמידים בערוער, והלב נחמץ.

קריאה: לא מדויק.

מאיר כהן: אתה יכול להגיד שזה לא מדויק.

מאיר כהן: אני חייב להגיד לך שבדקתי את הנתונים במשרד החינוך על מה שהם מתוקצבים.

מאיר כהן: אם יש משהו אחר, אבל כשמשרד החינוך בא ואומר, בצפון אני משקיע כל כך הרבה כסף, ואני שואל, בסופו של יום בכמה אנשים אתם נוגעים?

מאיר כהן: והם מדברים איתי על עשרות, אז לכן אני קיבלתי את מה שחנין אמרה, שיש פער גדול בין תוכניות, בין שקפים, בין מפקחים שיושבים וכותבים תוכניות לבין מה שצריך השטח, ואולי אדוני, אחד הדברים שצריך לעשות זה באמת לקחת ראשי רשויות, מנהלי אגפים, ועדי הורים, הורים מהיישובים, איתם לשבת ולהגיד, אנחנו מביאים תקציב, בואו אתם ותהפכו את התקציב הזה למיטבי, כי אין מי שיודע יותר טוב מה שצריך יותר מאנשי השטח, לכן אני קצת כופר בהמון תוכניות שבאות ממשרד זה למשרד אחר.

מאיר כהן: אתה יודע כמה ישובים ניסו למשל דבר פשוט, כשהייתי ראש עיריית דימונה, עשה שינוי.

מאיר כהן: מוקד רואה, אתם מכירים את זה?

מאיר כהן: מוקד רואה זה מצלמות בתוך היישוב.

מאיר כהן: אתם יודעים איזה שינוי זה עשה?

מאיר כהן: שכמעט כל פעם, וכל בית ספר וכל קרן רחוב כוסתה במצלמות, אז זה לא עניין של האח הגדול, אבל זה נותן איזו תחושה ביישוב של דברים מפוקחים, מסודרים.

מאיר כהן: כמעט ואין ישוב ערבי שיש בו מוקד רואה וזה חבל מאוד.

מאיר כהן: הדבר החשוב, אני לא מוצא ביישובים הערבים, בחלקם כן, בחלקם לא, אבל צריך לעבוד על זה ואני מציע, חנין וגם לחבריי חברי הכנסת.

מאיר כהן: ההורים הם חלק חשוב מאוד במשולש הזה של חינוך.

מאיר כהן: הוא אמר שסיירות הורים מאוד מצליחות ביישובים יהודים וחבל מאוד שלא מצליחים להניף אותם במגזר הערבי.

מאיר כהן: יש משמעות לסיירת הורים שמטיילת - - - .

מאיר כהן: תודה.

יעקב מרגי: עוד החמצה שהמשרד לביטחון פנים לא כאן איתנו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יו"ר ועדת המעקב לענייני חינוך ערבי.

יעקב מרגי: בבקשה, תציג את עצמך.

שרף חסאן: שרף חסאן.

שרף חסאן: טוב, קודם כול מכיוון שאנחנו בוועדת החינוך, אני רוצה להדגיש את חשיבות התוכניות החינוכיות, לא רק התוכניות של התרעה, כי דובר על עיר ללא אלימות שבמרכזה הרתעה ומצלמות וכו'.

שרף חסאן: זה לא פותר לבדו את עניין הפחתת האלימות.

שרף חסאן: כל תוכנית להתערבות צריכה לטפל בשני צדדים: א', להפחית, למגר את האלימות, ו-ב', למנוע עד כמה שאפשר מבני נוער להצטרף לפשע המאורגן.

שרף חסאן: כפי שנאמר, חלק גדול מהבעיה זה הפשע המאורגן בחברה הערבית, ולכן אני רוצה להציג שבע נקודות שיתייחסו לכל תוכנית חינוכית.

שרף חסאן: חבר הכנסת איימן עודה דיבר בעצם על תוכנית של משרד החינוך.

שרף חסאן: לא כל תוכנית היא תוכנית טובה.

שרף חסאן: צריך לשים לב לכמה נקודות: א', זה עניין הערכים.

שרף חסאן: כל תוכנית חינוכית שצריכה להיות בבתי ספר, צריכה להתייחס לפן הערכי-זהותי-לאומי של החברה הערבית.

שרף חסאן: בלי לחנך לשייכות, לזהות, שאתה חלק מהחברה, כל תוכנית תהיה חסרה.

שרף חסאן: הדבר השני, צריך עבודה מקיפה מגיל צעיר ועד התיכון, לא פעילויות חד-פעמיות, גם אם יהיו כל כך חזקות, וגם משהו שיכסה גם את החינוך הפורמלי והחינוך הבלתי פורמלי.

שרף חסאן: הנקודה השלישית שחשוב לקחת בחשבון זה הסוגיה של צדק חברתי, ואני קושר את זה עם נושא הנשירה הסמויה והגלויה מבתי ספר.

שרף חסאן: בלי לטפל, להשקיע בילדים, בבני נוער, בשכבות מוחלשות, כל תוכנית תהיה חסרה.

שרף חסאן: אם אנחנו מדברים על מי האוכלוסייה שבסופו של דבר מצטרפת לארגוני פשע, זה בדרך כלל, לפי מחקרים, מאוכלוסיות מוחלשות, לא רק, אבל אוכלוסיות מוחלשות בעיקר ולכן צריך לטפל באוכלוסייה הזאת מגיל צעיר.

שרף חסאן: עוד נקודה אחת שחשובה.

שרף חסאן: עד עכשיו אין תוכנית מקיפה של מערכת החינוך.

שרף חסאן: יש יוזמות של מנהלים של בתי ספר, של מורים.

שרף חסאן: זה לבד לא מספיק.

שרף חסאן: צריך תוכנית של כל בתי הספר ברמה יישובית.

שרף חסאן: תודה.

יעקב מרגי: תודה, נשמע בסוף.

יעקב מרגי: אני רוצה לתת זמן למשרד החינוך כדי לשמוע אותם.

יעקב מרגי: בבקשה, חברת הכנסת לאה פדידה.

לאה פדידה: תודה רבה.

לאה פדידה: ראשית, אני רוצה להודות ליוזמי היום, אבל להגיד לך היושב ראש שלא רק בימים מיוחדים אתה מטפל, ואנחנו בוועדה הזאת מדברים על הסוגיה הזאת.

לאה פדידה: כשאנחנו מדברים על חינוך אנחנו צריכים לזכור שאכן זה המפתח, אבל חינוך צריך לפגוש את הילד בכל שעות היום וזה מה שנקרא חינוך הוליסטי וחינוך מחבר.

לאה פדידה: החינוך הפורמלי צריך לדבר עם החינוך הבלתי פורמלי על מנת לתת לילד את מה שהוא צריך.

לאה פדידה: אותו נער ונערה שנמצאים במסגרת פורמלית ומצליחים לקבל את הכלים, כשהם יוצאים החוצה ואין להם מעש ואנחנו לא נותנים להם את פעילות הפנאי שמתאימה ומותאמת להם, על מנת לעשות תוכנית אנחנו צריכים לדעת מי הקהל שעומד לפנינו, מי הצרכנים.

לאה פדידה: יצא לי ללוות שנתיים את עיר ללא אלימות בעיר שבה הייתי סגנית ראש עיר, ביוקנעם.

לאה פדידה: זה חולל מהפכה, אבל רק אחרי שבמשך חצי שנה הם בדקו מי הקהלים, מה הם צריכים, וגם אם זה שולחן סנוקר.

לאה פדידה: כדי שהמדריך למוגנות ידבר איתם ויביא אותם לשולחן ויגרום להם להיכנס למועדון ולמסגרת, אז שמים את זה כדי לראות באמת מה הנוער הזה צריך אחרי צהריים, איך אנחנו מביאים אותו לתוך המרכז ונותנים לו את הכלים להתמודדות ונותנים לו את האופק להתקדם הלאה.

לאה פדידה: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עורך דין רסול סעדה, בבקשה.

רסול סעדה: כבוד היושב ראש, תודה על קיום הדיון.

רסול סעדה: אדוני, אנחנו למדים לא רק ממחקרים, גם ממה שאנחנו עושים בשטח.

רסול סעדה: חלק מהטיפול שאנחנו עושים הוא בעיקר על התפר הזה בין הקהילה של מה שאנחנו מכנים הוועדות המייעצות, גם של אימאמים, גם של הורים, גם של נוער, בתפר הזה של מה אפשר לעשות עם מערכת החינוך.

רסול סעדה: אני אדגיש, אדוני, דבר אחד.

רסול סעדה: מערכת החינוך היום חייבת לייצר תודעה בנושא האלימות והפשיעה.

רסול סעדה: הקמפיין האחרון שאנחנו יזמנו שהיה לפני החג בנושא של החג, שאנחנו לא קונים לילדנו נשק, נשק צעצוע הכוונה, וחולק לילדי בתי הספר, אנחנו בדקנו שזה רתם עוד ועוד הורים.

רסול סעדה: יש כשל אחד בנושא התוכניות שמופעלות הן על ידי עיר ללא אלימות וגם במאגר של תוכנית אתגרים של החינוך הבלתי פורמלי, שהמון פעמים התוכנית אינה מותאמת קהילה.

רסול סעדה: אני חושב שזה הכשל העיקרי.

רסול סעדה: כל נושא המצ'ינג והתקצוב הוא פחות בעיה היום ברשויות המקומיות, למרות הצורך בעוד.

רסול סעדה: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

נאיף דגש: אדוני, אנחנו מהמשרד לביטחון פנים.

נאיף דגש: אני מבקש שיתנו לנו רק הזדמנות להתייחס.

יעקב מרגי: אתה מהמשרד לביטחון פנים?

נאיף דגש: כן.

יעקב מרגי: למה אתם לא מודיעים?

יעקב מרגי: אני אומר את זה פעם אחר פעם.

נאיף דגש: ניסיתי, השתקת אותנו.

יעקב מרגי: תודה.

יהודית גידלי: לא נרשמתם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד ממשלתי צריך לדעת איך באים לוועדה ואיך נרשמים ואיך מבקשים רשות דיבור.

יעקב מרגי: בבקשה.

סעיד אלחרומי: תודה אדוני היושב ראש.

סעיד אלחרומי: אני מודה לך על קיום הדיון הזה.

סעיד אלחרומי: אני מודה גם לחברי איימן, ראש הרשימה המשותפת על היום הזה, יום שלם בוועדות וגם בכנס שיהיה אחר הצהריים, וגם במליאת הכנסת אנחנו נוגעים בנושא הקריטי מאוד לחברה הערבית, זה נושא האלימות.

סעיד אלחרומי: הדיון הספציפי והנושא הספציפי שרציתי לדבר עליו זה הירי בבית ספר תיכון בג'לג'וליה לפני כמה שבועות.

סעיד אלחרומי: הזדעזענו כולנו למשמע הידיעה הקשה שרעולי פנים נכנסו לבית ספר תיכון בג'לג'וליה, רדפו אחר אחד התלמידים שם ובקור רוח ירו בתלמיד הזה בתוך חצר בית הספר.

סעיד אלחרומי: מובן שהצוות החינוכי, המורים, המנהלת שנמצאת איתנו כאן ואני מברך אותה שנאותה להגיע ולהציג עוד מעט את הסוגיה ואת מה שקרה שם, הצוות המקצועי כולם היו בתדהמה וכולם היו במצב מאוד קשה.

סעיד אלחרומי: אני מקווה שאנחנו אחרי הדיון הזה נצא עם מסקנות, נצא בתובנות שיועילו לטיפול ולמיגור התופעה הזאת.

סעיד אלחרומי: אני אשאיר את שאר הדברים למנהלת בית הספר.

יעקב מרגי: מנהלת בית הספר, בבקשה גבירתי.

ריאן דרהקאן: שלום לכולם, קודם כול אני רוצה להתחיל בדברים טובים שלא תמיד אומרים אותם בתקשורת, שלפני שבוע בית ספר קיבל פרס חינוך מחוזי כבית ספר מצטיין ברמת מחוז מרכז, ברמלה, וזאת תעודת הצטיינות לסגל ולבית הספר.

יעקב מרגי: אבל את היריות כולם פרסמו.

יעקב מרגי: הפרס עבר ככה.

קריאה: תגידי את השם שלך.

קריאה: הם לא יודעים מה השם שלך.

יעקב מרגי: תודה רבה אדוני.

ריאן דרהקאן: השם שלי, ריאן דרהקאן, מנהלת בית ספר תיכון ג'לג'וליה, שנה רביעית, עם הישגים מצטיינים.

יעקב מרגי: כמה תלמידים בבית הספר?

ריאן דרהקאן: 500 תלמידים בתוך בית הספר ועם אחוז זכאות של 88% שהוא נקרא באחוזי הזכאות הגבוהים ביותר בין בתי הספר הממשלתיים במרכז ובארץ בכלל.

ריאן דרהקאן: בית הספר, לאור השנים האחרונות לקח על עצמו אחריות גדולה להרים את התלמידים למצב הטוב ביותר.

ריאן דרהקאן: ג'לג'וליה, אוכלוסייה, יש בה הרבה מורכבות, הרבה תרבויות, הרבה שונות, הרבה משפחות, הרבה זרים.

ריאן דרהקאן: יש שוני קצת בין מקום אחד לאחר.

ריאן דרהקאן: למרות כל הקשיים היה לנו אתגר להוביל את בית הספר למקום הכי טוב והצלחנו בזה, אבל כשאתה בין יום ולילה מתעורר בבוקר על מקרה כזה, על אירוע ירי שבתוך בית הספר, זה פתאום שובר לך את כל הביטחון, את כל המערכות, את כל תחושת החוסן שהייתה, כאילו נפל עלינו דבר שקשה מאוד לקבל.

ריאן דרהקאן: למרות זה אני כמנהלת מדברת בשם שלי, עמדתי על הרגליים והתמודדתי בכל הכוחות שאני יכולה.

ריאן דרהקאן: עם תמיכת משרד החינוך ועם כמה תמיכות מגורמי החוץ הצלחנו לעבור את התקופה הזו לאורך שלושה חודשים ולייצב את התלמידים ואת כל המורים, אבל אני לא יכולה שלא להודות שזה יצר משבר בבית הספר, יצר זעזוע בקרב המורים.

ריאן דרהקאן: יש עכשיו כמה העברות של מורים.

ריאן דרהקאן: היה סיכוי לנשירת תלמידים לבתי ספר אחרים.

סעיד אלחרומי: המורים ביקשו לעבור?

ריאן דרהקאן: יש כמה מורים שעברו למקום המגורים שלהם, אבל זה יצר מצב של תחושת חוסר ביטחון בקרב המורים, למה?

ריאן דרהקאן: כי כבר זה קרה.

ריאן דרהקאן: מה נעשה ומה הולכים לעשות בכדי למנוע שזה לא יקרה?

ריאן דרהקאן: זאת השאלה שנשאלת עכשיו ל-1 בספטמבר 2018, האם אני בטוחה שלא יהיה עוד מקרה אלימות כזה שאנחנו הותקפנו על ידי גורמי חוץ שאין להם שום חוקים, שום אכיפה שמונעת מהם, שום שמירה.

ריאן דרהקאן: אין ביטחון מלא בתוך בית הספר.

ריאן דרהקאן: אין גידור, אין שמירה, אין שומר חמוש.

ריאן דרהקאן: השומר פתח את הדלת, נכנסו בקלי קלות.

ריאן דרהקאן: כשנכנסו שני אנשים עם נשק גלוי מול כולם, מה אתה יכול לעשות?

ריאן דרהקאן: הרבה אנשים היו חכמים ואמרו שכן, אחריות בית ספר, היה יכול למנוע.

ריאן דרהקאן: אף אחד לא היה יכול למנוע.

ריאן דרהקאן: שני אנשים נכנסו לתוך בית הספר עם ירי ועם נשק בידיים.

ריאן דרהקאן: מי יכול לעמוד מולם?

ריאן דרהקאן: נכנסו, ירו בתלמיד כשהיה עומד בחצר ויצאו בקלי קלות.

ריאן דרהקאן: אנחנו אנשי חינוך, אנחנו מורים.

יעקב מרגי: גבירתי, משפט מסכם, מה את מצפה מהוועדה.

ריאן דרהקאן: אני מבינה אותך שמשפט מסכם, אבל אתה מדבר על דוגמא חיה.

יעקב מרגי: ברור.

יעקב מרגי: אני לא מקנא בך, לא מחליף אותך.

יעקב מרגי: תיארת את הסיטואציה ונשאבתי כאילו אני חווה אותה.

יעקב מרגי: אני מבין אותך, אבל אנחנו רוצים בדקות שיש לנו גם לתת לעוד הרבה דוברים.

יעקב מרגי: אני רוצה שתאמרי לנו מה את מצפה.

ריאן דרהקאן: א'-ב', כשמדברים על זכות קיום, הצרכים הפיזיים הראשונים הידועים של כולנו, אנחנו לא יכולים להמשיך לנהל באותה סוגיה עם תחושה טובה וביטחון מלא ללא שמירה חזקה, ללא אבטחה בתוך בתי הספר.

ריאן דרהקאן: במועצות אומרים לך, אין לנו תקציבים.

ריאן דרהקאן: במשטרה אומרים לך, אנחנו לא יכולים - - -

יעקב מרגי: זה בחקירה, אנחנו לא יכולים להתייחס.

ריאן דרהקאן: אני סבלתי שלושה חודשים עם חברת השמירה שלא רוצים לבוא לשמור בג'לג'וליה.

ריאן דרהקאן: כל שבוע היה לי שומר אחר.

יעקב מרגי: קיבלת ליווי ממשרד החינוך?

ריאן דרהקאן: ליווי ממשרד החינוך קיבלתי.

ריאן דרהקאן: ליווי משטרה, היו נוכחים שלושה חודשים.

ריאן דרהקאן: היו עם השומרים.

ריאן דרהקאן: הניידות עמדו מול בתי הספר.

ריאן דרהקאן: אני חייבת להגיד את האמת, ניסו לתמוך בכל מה שהם יכולים, המשטרה.

ריאן דרהקאן: אני מדברת על זה אחרי האירוע, אבל עכשיו אני מדברת על מה הולך להיות.

ריאן דרהקאן: השוטרים לא יכולים לשמור על בית ספר כל יום והם לא חייבים לשמור על בית ספר כל יום.

ריאן דרהקאן: צריך לגייס מערכת אבטחה.

יעקב מרגי: תודה גבירתי.

יעקב מרגי: יוסף, בקצרה.

יוסף ג'בארין: באמת אין ספק שסוגיית האלימות כפי שאתה מתרשם, לאורך כל שלוש השנים האחרונות, היא הסוגיה המרכזית.

יוסף ג'בארין: עובדה, אתה רואה ראשי רשויות מקומיות, נציגי עמותות, פעילים.

יוסף ג'בארין: אתה לא מכיר אותם אישית.

יוסף ג'בארין: אני מכיר אותם אישית.

יוסף ג'בארין: אלה האנשים שמובילים את החברה הערבית בישראל.

יוסף ג'בארין: זה רק כדי להדגיש את חשיבות הנושא.

יוסף ג'בארין: היות ואנחנו בוועדת חינוך, כבוד היושב ראש, אני רוצה להדגיש, ואמרתי את זה בפני נציגי משרד החינוך.

יוסף ג'בארין: יש גם כשל בחומר הפדגוגי שקיים במשרד החינוך להתמודדות עם תופעת האלימות, התמודדות עם מצבי סיכון, עם נוער בסיכון, הרבה חומר, בעיקר חוזרים של המנכ"ל שלא קיימים בשפה הערבית, ואני לא רוצה רק שיתורגמו.

יוסף ג'בארין: אני חושב שהגיע הזמן שמשרד החינוך ייקח אנשי מקצוע ערבים, ולא חסרים כאלה גם מסביב לשולחן, והם פשוט יכינו את החומר הזה להתמודדות עם תופעת האלימות, עם נוער בסיכון, עם נוער נושר.

יוסף ג'בארין: זה מאוד כמובן נדרש בחינוך הערבי.

יוסף ג'בארין: בנוסף, כמובן לצרכי האבטחה.

יוסף ג'בארין: אבטחה היא לא רק לעניינים ביטחוניים כפי שמנסים לומר.

יוסף ג'בארין: צריכים גם אבטחה במובן החברתי שלה.

יוסף ג'בארין: בתי הספר מופקרים.

יוסף ג'בארין: קיים אולי מסר שהכול אפשרי והכול הפקר.

יוסף ג'בארין: הגיע הזמן גם לספק את האבטחה הנדרשת הזו, שלא לדבר על כך, זה אולי בהזדמנות אחרת, על בעיית המיגון.

יוסף ג'בארין: כפי שאתם יודעים, במרבית בתי הספר היום, חס וחלילה אם תהיה רעידת אדמה, אנחנו נישאר בעצם בלי שום הגנה.

יוסף ג'בארין: זה אולי לשבוע הבא, אנחנו נדון בו.

יוסף ג'בארין: יישר כוח.

יעקב מרגי: יוסף ג'ומעה, תציג את עצמך.

יוסף ג'מעה: כבוד יושב ראש הוועדה, חברי כנסת נכבדים, אני יוסף ג'ומעה, יושב ראש ועד הורים מרכזי בטייבה.

יוסף ג'מעה: אדוני, פשוט מאוד עובדה מאוד מצמררת.

יוסף ג'מעה: במדינת ישראל בשנת 2018 אני כבחור בן 38, פעם ראשונה שאני רואה סמים בחיים שלי למרות שאני ייצגתי כעורך דין בתחום הפלילי.

יוסף ג'מעה: זה היה בתוך בית ספר.

יוסף ג'מעה: מה שאני מנסה להגיד כאן זה דבר מאוד חשוב, שהפעילות של המשטרה, אני נתקל בתקופה האחרונה אחרי שהתחלתי בתפקיד של יושב ראש ועד הורים, שהמשטרה מעוניינת להיכנס לבתי הספר לתת כל מיני הדרכות, אז אני באתי ואמרתי להם, אין לי שום בעיה, אבל מה הבעיה עם הקטע של הסחר בסמים בתוך בתי הספר?

יוסף ג'מעה: מה אתם עושים בעניין של הסחר אפילו בנשק, אדוני, בתוך בתי הספר?

יוסף ג'מעה: אז אין שום תשובות.

יוסף ג'מעה: מנגד אומרים לנו, אנחנו רוצים להיכנס ולתת הדרכות בכל מיני עניינים.

יוסף ג'מעה: לעניין החינוך הבלתי פורמלי ותוכנית אתגרים, האמת, שבאמת כפי שאמר פה חברי לעניין התוכנית, לא חסר תקציבים, אבל מה שכן חסר זה עניין מאוד חשוב, שהתוכניות, קונים אותן מהמאגר הירוק של משרד החינוך לא על פי הצרכים של התלמידים, וזה הדבר שמאוד חשוב.

יוסף ג'מעה: מאוד חשוב שאת התוכניות שקונים ונותנים לילדים יהיו בהתאם לצרכים של התלמידים.

יעקב מרגי: פרופ' מונא חורי.

פרופ' מונא חורי כסאברי: שלום, אני פרופ' מונא חורי כסאברי מהאוניברסיטה העברית.

פרופ' מונא חורי כסאברי: אני רוצה להגיד בקצרה, אני יודעת שהזמן קצר ואני גם בטוחה שבשני המשפטים שאני אגיד לא נפתור את הבעיה, אבל מה שאני חושבת שאנשים פה מדגישים, את החוסר בהתאמת התוכניות לחברה הערבית, אחת הבעיות בכלל של תוכניות התערבות במדינת ישראל זה התאמת התוכניות למחקר.

פרופ' מונא חורי כסאברי: אנחנו פשוט כל היום כחוקרים עסוקים.

פרופ' מונא חורי כסאברי: כל הקריירה שלי עשיתי על הנושא של - - -

יעקב מרגי: ואף אחד לא לוקח מהמדף את המחקרים.

פרופ' מונא חורי כסאברי: אף אחד לא לוקח את מה שאנחנו עושים.

יעקב מרגי: החוכמה נמצאת במקום אחד.

פרופ' מונא חורי כסאברי: אנחנו כותבים, אנחנו מצביעים על גורמי הסיכון של האלימות, אנחנו חוקרים את החברה הערבית ובסופו של דבר כשאני שומעת על תוכניות, הרבה פעמים אינם מתכתבים עם מה שאנחנו מצביעים עליו במחקר.

יעקב מרגי: וחבל.

פרופ' מונא חורי כסאברי: אחת הבעיות החמורות שיש בבתי הספר, אגב, כולנו מדברים על נשק.

פרופ' מונא חורי כסאברי: לא נעים, אני מבינה את המנהלת, זה אלימות בין תלמידים, היום-יומית.

פרופ' מונא חורי כסאברי: 60% מהתלמידים הערבים חווים אלימות יום-יומית בבית הספר.

פרופ' מונא חורי כסאברי: אם אנחנו לא נפתור את הבעיה הזאת, אנחנו לא נוכל לפתור את הבעיה היותר קשה.

פרופ' מונא חורי כסאברי: אנחנו מדברים על בתי הספר.

פרופ' מונא חורי כסאברי: הילד לא מגיע ללוח חלק בכיתה א'.

פרופ' מונא חורי כסאברי: יש לו שש שנים עד שהוא מגיע לשם.

פרופ' מונא חורי כסאברי: אם אנחנו לא נחנך נכון בגיל הרך, שום בית ספר לא ימחק את כל מה שחינכנו בשש השנים הראשונות.

מאיר כהן: אתם פניתם למשרד החינוך עם התוצרים שלכם?

פרופ' מונא חורי כסאברי: אנחנו דווקא עם משרד החינוך עובדים מאוד צמוד.

פרופ' מונא חורי כסאברי: משרד החינוך בתוכניות שלו כן מיישם את תוצאות המחקרים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חשוב לשמוע.

יעקב מרגי: עאטף מועדי.

עאטף מועדי: שלום לכולם, כבוד היו"ר, אני עאטף מועדי, מנכ"ל ועדת המעקב לענייני החינוך הערבי.

עאטף מועדי: אני אמשיך ממה שמונא אמרה, שגם תוצאות המיצ"ב האחרונות, 2017, מראות שיש - - -, אז למעשה אנחנו לא פותרים, אלא 5% פה, 11% שם, אז כל המגמה היא מגמת עלייה של אלימות על גווניה.

עאטף מועדי: החשש הגדול שלנו זה שבאמת ההתנהגות האלימה תהפוך לתרבות אלימות ופה אנחנו באמת ניקלע לבעיה אחת גדולה שלדעתי מחייבת דבר פשוט, א', תוכנית לאומית להכריז, לא רק הנושא המרכז של שנת 2018, אלא באמת תוכנית לאומית עם משאבים, עם תקציבים, לבנות תוכניות, מודלים, לפתח, על ידי פרופ' מונא, על ד"ר דיאנה דעבול.

עאטף מועדי: יש אנשי מקצוע ממש ממדרגה ראשונה שאנחנו גאים בהם.

עאטף מועדי: הם יכולים לעשות את העבודה.

מאיר כהן: עאטף, יש עדיין את המושג הזה של נושא מרכז?

עאטף מועדי: כן, זה עדיין קיים פה ושם.

מאיר כהן: אף אחד לא בדק את היעילות של הדבר הזה?

מאיר כהן: השנה נושא מרכז, האלימות, בשנה הבאה - - -

עאטף מועדי: כולם עוסקים במלחמה באלימות, אבל זה יוזמות ונגיעות ללא תוצאות.

מאיר כהן: נכון, זה מה שאני אומר.

יעקב מרגי: עאטף, משפט מסכם.

עאטף מועדי: המורים היום זועקים לשמיים.

עאטף מועדי: כ-40,000 מורים אומרים, אין לנו כלים, אין לנו ממש איך להתמודד עם התופעות האלו.

עאטף מועדי: אף אחד לא הכשיר, אף אחד לא נתן העצמה, אף אחד לא נתן להם כלים ואני חושב שזו המטרה שצריכה להיות.

יעקב מרגי: נסרין חדאד חאג' יחיא.

נסרין חדאד חאג' יחיא: שלום, קודם כול אני רוצה לברך את הרשימה המשותפת שעושה עבודת חיל.

נסרין חדאד חאג' יחיא: לצערי הרב התקשורת העברית לא יודעת לתווך גם את הדיונים האלה לציבור היהודי וחבל מאוד.

נסרין חדאד חאג' יחיא: בהמשך להערה של חברת הכנסת פדידה לגבי הממשק בין החינוך הפורמלי לבלתי פורמלי, אני רוצה לחזק את הנקודה הזאת ולהגיד משהו שהוא הרבה יותר חמור מזה.

נסרין חדאד חאג' יחיא: לצערי הרב המשרדים הממשלתיים, משרד החינוך, משרד התרבות, אף אחד לא יודע יד ימין מיד שמאל.

נסרין חדאד חאג' יחיא: יש המון תוכניות.

נסרין חדאד חאג' יחיא: לא חסרים משאבים ולא חסרים תקציבים, אבל אף אחד לא יודע מה נעשה עם הכסף הזה ואיך הוא מנוצל בתוך הרשויות המקומיות הערביות.

נסרין חדאד חאג' יחיא: אני רוצה לחזק את הנקודה ששרף חסאן דיבר עליה.

נסרין חדאד חאג' יחיא: גם אם המדינה תמשיך לשפוך מאות מיליארדים, לצערי הרב כל עוד התלמידים הערבים יגדלו כשהם לא יודעים מי הם, מה הזהות שלהם, מה המעמד שלהם בתוך המדינה, גם מאות מיליארדים לא יטפלו בבעיית האלימות.

נסרין חדאד חאג' יחיא: נקודה אחרונה.

נסרין חדאד חאג' יחיא: אני תוהה איפה עבדאללה חטיב.

נסרין חדאד חאג' יחיא: זה ראש הפירמידה, זה ראש מערכת החינוך הערבית במדינת ישראל.

נסרין חדאד חאג' יחיא: למה הוא לא נמצא בדיון הזה?

נסרין חדאד חאג' יחיא: לגבי החפיפה בין המחקר לבין המלצות מדיניות, בשדה האחרונה יצא לי לכתוב מחקר מאוד גדול עבור משרד החינוך על איך אפשר לעשות ניצול יעיל של המשאבים שהוקצו עבור החינוך הבלתי פורמלי, 650 מיליון.

נסרין חדאד חאג' יחיא: אני לא יודעת איפה הדברים עומדים היום, אבל אני בהחלט חושבת שאפשר לקחת המון מהמחקר, ללמוד ממנו וליישם אותו במסגרת השטח.

נסרין חדאד חאג' יחיא: המלצה אחרונה – להקים ועדה בין-משרדית שתכלול את משרד החינוך, תרבות, ביטחון פנים וכלל המשרדים הממשלתיים כדי שנבנה תוכנית הוליסטית לטיפול בתופעה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עימראן כנאנה.

עימראן כנאנה: אני עימראן כנאנה, ראש מועצת יפיע.

עימראן כנאנה: אני אדבר על שני דברים: אתגרים ותוכנית עיר ללא אלימות.

עימראן כנאנה: אני שמעתי הרבה על התוכנית הזאת עכשיו, אבל אני מבין שהרוב לא מכירים מה זה תוכנית עיר ללא אלימות.

עימראן כנאנה: היא תוכנית מובנית, נלחמנו לקבל אותה.

עימראן כנאנה: הרבה רשויות שילמו את המצ'ינג שלהם.

עימראן כנאנה: ישוב כמו יפיע של כ-20,000 תושבים, יש לנו שני בתי ספר תיכוניים, שניים חט"בים, חמישה יסודיים.

עימראן כנאנה: התוכנית מובנית באופן של אכיפה.

עימראן כנאנה: חלק לאכיפה הולך, חלק לרווחה, חלק לחינוך ועוד חלקים אחרים.

עימראן כנאנה: הנתח של החינוך הוא מדריך מוגנות אחד ששמנו אותו בבית ספר חט"ב אחד.

עימראן כנאנה: - - - וכל הבעיה של האלימות, לא מספיק מדריך מוגנות אחד או רק תפקיד כזה.

עימראן כנאנה: יש צורך בהרבה פעילויות למניעת האלימות, אבל אנחנו מדברים על עשרה בתי ספר עם מדריך מוגנות אחד.

עימראן כנאנה: שתבינו מה זו תוכנית עיר ללא אלימות.

עימראן כנאנה: זה מה שאנחנו מקבלים.

עימראן כנאנה: אתגרים – בניגוד למה שאמר חברנו לשעבר, בחברה הערבית עוד לפני תוכנית אתגרים, יש לנו פעילות.

עימראן כנאנה: זה באופן יחסי בין היישובים, יותר או פחות.

עימראן כנאנה: קיבלנו תוכנית אתגרים.

עימראן כנאנה: גם הכסף המושקע שם בקושי מספיק לחוג לכל שלושה-ארבעה ילדים.

עימראן כנאנה: דעתי, שעם הסכמתי להרבה דברים שנאמרו, מדובר בחברה הערבית שמחלת האלימות היא מחלה קשה שצריך ניתוח רציני.

עימראן כנאנה: אנחנו מקבלים כדורי הרגעה ולא פותרים שום חלק מהבעיה, ומצטרף לשאר הדברים שאמרו חבריי.

עימראן כנאנה: צריך לנתח קודם כול ניתוח מעמיק למחלה עצמה וביחד לראות איך לנתח אותה.

עימראן כנאנה: גם להתאים כל תוכנית או כל הצעה לשטח, וזה אמרו הרבה חברים כאן.

יעקב מרגי: אמרו וחוזר על זה.

עימראן כנאנה: צריך להתאים לשטח.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נאיף ד'גש, בבקשה אדוני.

נאיף ד'גש: תודה רבה שנתת לי הזדמנות, אדוני יושב הראש.

נאיף ד'גש: נאיף ד'גש, משרד לביטחון פנים, אגף קהילה ומניעת פשיעה.

נאיף ד'גש: אני עובד בתחום הזה 18 שנים.

נאיף ד'גש: נכון להיום במשרד שלנו ישנם שלושה גופים, שזה עיר ללא אלימות, מציל"ה, שזה אגף חברה ומניעת פשיעה והרשות למלחמה בסמים.

נאיף ד'גש: שלושת הגופים האלה עובדים בכ-220 רשויות מתוך 256 רשויות במדינה.

נאיף ד'גש: נכון מה שנאמר כאן, שיש הרבה תוכניות שמתחלקות מבחינת תקציבים, אבל התקציבים נקבעים על פי מפתחות מסוימים, לפי גודל היישוב.

נאיף ד'גש: מהתוכניות שאנחנו מפעילים אותן, מה שדיברו כאן, נושא של מדריך מוגנות שזה דבר מאוד מוצלח בבתי ספר, רצוי גם כן לאמץ אותו, אבל זה לא רק העניין הזה.

נאיף ד'גש: אנחנו פועלים בהרבה מאוד תחומים.

נאיף ד'גש: נושא של מניעה, שזה סדנאות, נושא של פעילות ספורטיבית, והבחירה של התוכניות כמו שאמרה כאן חברת הכנסת חנין וחבר הכנסת כאן, אנחנו לא בוחרים לרשות את התוכניות שלה.

נאיף ד'גש: הם בוחרים לעצמם על פי הצרכים שהם מציגים.

נאיף ד'גש: כמובן יש מגבלה של תקציב, שאנחנו דרך המגבלה הזאת אומרים, אפשר לכסות רק חלק.

נאיף ד'גש: ראש מועצת אבו גוש יעיד גם כן בקטע הזה שאנחנו עובדים בשיתוף פעולה די טוב מזה מספר שנים.

נאיף ד'גש: בנוסף לתחום הזה יש מה שנקרא תחום הסייבר.

נאיף ד'גש: אנחנו עובדים בקטע הזה של תחום הסייבר, שזה בעצם לעקוב אחרי ילדים דרך הרשתות החברתיות, לבדוק איזה סיכונים עוברים שם הילדים או לאתר סכנות.

נאיף ד'גש: אני לא רוצה לפרט יותר מדי כאן, אבל נושא של אונס, נושא של סמים, נושא של פגיעות חברתיות, ניסיונות התאבדות.

נאיף ד'גש: כל הדברים האלה עולים מייד.

נאיף ד'גש: כל חמשת משרדי הממשלה שותפים לפרויקט הזה או לתוכנית הזאת, בעצם לטפל בנערים, בילדים, בנשים בכל העניין הזה.

נאיף ד'גש: נכון לשנה התחלנו תהליך של איחוד ביחד, שזה כולל את שלושת הגופים: מציל"ה, עיר ללא אלימות והרשות למלחמה בסמים.

נאיף ד'גש: לפי חוק שהתחיל ב-7 בפברואר, בשנת 2019 אנחנו נתחיל עם תוכנית חלוקה חדשה, עם תוכנית תקצוב חדשה, כאשר לכל הרשויות במדינת ישראל תיכנס התוכנית הזאת עם תקציב.

יעקב מרגי: נאיף, אני רוצה לשמוע ממך האם יש התייחסות מיוחדת לחברה הערבית בסוגיות האלה?

יעקב מרגי: כשאני אומר לי מציל"ה, עיר ללא אלימות, בפס רחב, אנחנו נקבל את התוצאות באותם מדדים שאנחנו מקבלים בכל התחומים.

יעקב מרגי: סוגיית האלימות בחברה הערבית ידועה.

יעקב מרגי: החברה הערבית סובלת ממנה.

יעקב מרגי: מדינת ישראל סובלת ממנה.

יעקב מרגי: כולם סובלים ממנה.

יעקב מרגי: זה אתגר ברמה הלאומית להתמודד עם התופעה הזו.

יעקב מרגי: השאלה אם אתה יכול לבוא ולומר לי שהמשרד לביטחון פנים, כשהוא מדבר על מציל"ה, הוא לא מדבר על מציל"ה שהוא מפעיל בדימונה או בבאר שבע או באילת.

יעקב מרגי: כשהוא מדבר על עיר ללא אלימות, זה לא באותה מתכונת, לא באותה עוצמה, לא באותה רמה כפי שהוא מפעיל אותה בעפולה, תל אביב או ירוחם.

יעקב מרגי: זה מה שאני רוצה לשמוע, אם יש התייחסות מיוחדת.

נאיף ד'גש: אני יכול להגיד לך באחריות מלאה ובפה מלא, כל התוכניות שנבחרות ביישובים הלא יהודיים הן מותאמות ומונגשות תרבותית.

נאיף ד'גש: הן נבחרות על פי הצרכים של הרשות.

נאיף ד'גש: ראש מועצת אבו גוש, הוא עומד מקרוב - - -

מאיר כהן: אתה עושה את זה אידיאלי.

מאיר כהן: זה לא נכון.

נאיף ד'גש: ראש מועצת אבו גוש בכבודו ובעצמו, הוא מאשר את התוכניות ובחירה של התוכניות.

נאיף ד'גש: אני לא בוחר לו את התוכניות.

נאיף ד'גש: הבחירה בשיתוף עם הרשות על פי הצרכים של הרשות.

נאיף ד'גש: אנחנו מלווים את כל התוכניות.

מאיר כהן: אם הוא אומר לך, אני לא צריך מוגנות, אני צריך עובדת סוציאלית בבית הספר הזה, אתה מאפשר לו?

נאיף ד'גש: יש, כן.

חנין זועבי: זה לא נכון.

חנין זועבי: תסמכו עלינו שאנחנו מכירים את השטח.

נאיף ד'גש: אנחנו בעיר ללא אלימות עובדים בחמישה תחומים מרכזיים: נושא של פנאי, נושא של חינוך, נושא של אכיפה, נושא של טכנולוגיה.

יעקב מרגי: נאיף, אתה יודע לענות לשאלה שלי?

יעקב מרגי: אני לא הקשבתי, יכול להיות שענית.

יעקב מרגי: האם ההתייחסות לחברה הערבית היא התייחסות שונה?

נאיף ד'גש: בהחלט כן.

יעקב מרגי: במה זה מתבטא?

נאיף ד'גש: מותאמת תרבותית.

יעקב מרגי: מותאמת תרבותית ומה עוד?

נאיף ד'גש: לפי כל ישוב אנחנו תופרים חליפות.

יעקב מרגי: משאבים, אותו דבר?

יעקב מרגי: אותו מפתח?

נאיף ד'גש: לא, יותר טוב.

יעקב מרגי: תציג את זה.

יעקב מרגי: אני צריך לחלוב?

נאיף ד'גש: אין לי כרגע את המפתחות אבל מבחינתנו הרשויות הערביות, אם אנחנו לרשות יהודית של 30,000 שקל צריכה לקבל 5 מיליון, הרשות הערבית עם 20,000 שקל מקבלת 5 מיליון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד החינוך.

יעקב מרגי: להזכיר לכם, זה דיון משולב בשני נושאים, אז מי שמיצה את הנושא הזה, יפנה מקום.

יעקב מרגי: בבקשה.

עלי הייכל: שלום, אני עלי הייכל, ממונה חינוך חברתי קהילתי תלמידים ונוער במשרד החינוך, מינהל חברה ונוער.

עלי הייכל: אני חינוך חברתי תוך בית-ספרי ארצי וגם חינוך בלתי פורמלי.

עלי הייכל: אני רוצה להגיד לחבר הכנסת מאיר, אנחנו לפני שנתיים התחלנו בתוכנית של החינוך הבלתי פורמלי, תוכנית אתגרים.

מאיר כהן: אני יודע, במחוז דרום.

עלי הייכל: לא רק מחוז דרום.

עלי הייכל: מדובר על כל הרשויות הערביות.

עלי הייכל: מדובר על 76 רשויות, מתוכן גם בתי הספר במועצות האזוריות.

עלי הייכל: מדובר על 130 מיליון שקל לכל שנה למשך חמש שנים, כאשר 70 מיליון שקל מהם בנושא של עניין של פנאי משמעותי, מנהיגות נוער, עניין של מעורבות והתנדבות ועניין של מיומנויות תעסוקה.

עלי הייכל: הדברים האלה זה מאוד חשוב.

עלי הייכל: לפי דעתי מחזקות את השייכות, ופה אנחנו צריכים לעבוד בשביל למגר את האלימות.

עלי הייכל: אני צריך ללמד אותו שיהיה שייך לחברה שלו, לשכונה שלו ולכפר שלו.

חנין זועבי: לעם שלו.

עלי הייכל: ולעם שלו.

עלי הייכל: אני מאמין, החינוך הבלתי פורמלי הוא אולי החשוב ביותר.

יעקב מרגי: הייכל, תקשיב, אני אשאל אותך שאלה.

יעקב מרגי: אתה מגיע בתור משרד החינוך לפה.

יעקב מרגי: כך גם משרדי הממשלה.

יעקב מרגי: זה לא אורחים שבאים עכשיו לשמוע.

יעקב מרגי: אתה צריך לבוא ולומר, אני יודע שהתקציבים לחינוך הבלתי פורמלי בחברה הערבית גדלו בצורה משמעותית.

יעקב מרגי: שים נתונים.

עלי הייכל: אני אמרתי 130 מיליון שקל לכל שנה.

יעקב מרגי: לעומת?

מסעוד גנאים: 650 מיליון שקל.

קריאה: לעומת כלום.

עלי הייכל: כמעט ולא היה כלום.

עלי הייכל: עכשיו יש במשך חמש שנים.

יעקב מרגי: יש ניצול - - -

עלי הייכל: יש מימוש.

עלי הייכל: את הנתונים כבר יש לנו.

עלי הייכל: יש לנו קצת בעיות, אבל אל תשכח, בחברה הערבית למשך כמה שנים לא היו תשתיות, לא כוח אדם וגם לא תשתיות פיזיות, והשנה אנחנו לאט-לאט - - -

מאיר כהן: הייתי שר הרווחה.

מאיר כהן: הגעתי לשכנים שלי - - - .

מאיר כהן: אמרתי, אתם יודעים מה צריך?

מאיר כהן: לפתוח שתי מועדוניות.

מאיר כהן: אמרו, אין לנו מקום.

מאיר כהן: הבאנו קרוואנים, פתחנו מועדוניות.

מאיר כהן: תשמע, כל מה שאתם תשימו, ותשימו מפקחים על מפקחים ומדריכים על מדריכים, משרד החינוך צריך לעשות סעיף של בינוי, לבוא לכל ישוב כזה מוכר ולא מוכר.

מאיר כהן: ילדים יגיעו למגרש כדורסל ויגיעו למועדון נוער ויגיעו לספרייה.

מאיר כהן: משרד החינוך, הכוונות שלו הן נהדרות ויש כסף, אבל צריך עם משרד השיכון - - -.

מאיר כהן: צריך לעשות התאמה - - -

עלי הייכל: יש ועדה כזאת, ופה ראשי הרשויות נמצאים.

עלי הייכל: ועדה שמאגמת את כל המשרדים זה לבנות מתקנים שהם מתאימים לחינוך הבלתי פורמלי.

עלי הייכל: בגלל שאין לנו מתקנים, מה עשינו?

עלי הייכל: יש קול קורא.

עלי הייכל: אנחנו עשינו שבתי הספר בחברה הערבית יפתחו אחרי הצהריים, וקראנו לזה בית ספר כעוגן קהילתי והיום אני אומר לך, יש 162 בתי ספר.

עלי הייכל: אנחנו מתכוונים בשנה הבאה להגיע ל-220 בתי ספר.

עלי הייכל: זה כעוגן קהילתי, שהתלמידים יגיעו אחרי הצהריים או יישארו בבתי הספר על מנת לקבל חינוך כמו שצריך.

עלי הייכל: בעניין בחירות תוכניות, אדוני יושב ראש ועד הורים בטייבה, אני רוצה להגיד לך, בשביל לאשר תוכנית חינוך בלתי פורמלי, ועד ההורים צריך להיות שותף בשולחן עגול שמתקיים.

עלי הייכל: אתה צריך להיות גם מאלה שמחליטים.

עלי הייכל: שולחן עגול זה שמחליט איזה תוכניות יכנסו לתוכנית.

יוסף ג'מעה: אני כן משתתף בשולחן העגול ואני יודע מה - - -

עלי הייכל: עוד דבר בנושא של התוכניות.

עלי הייכל: דרך אגב, תוכניות במאגר הירוק של משרד החינוך לחברה הערבית לא היו.

עלי הייכל: רק לפני שנתיים התחלנו להכניס את התוכניות.

עלי הייכל: היום אפשר להגיד, המון תוכניות מהחברה הערבית, ואלה גופים מהחברה הערבית שנכנסו לתוכניות שהן מותאמות לחברה הערבית.

עלי הייכל: עדיין יש כברת דרך ארוכה בשביל להגיע למה שאנחנו מצפים.

יעקב מרגי: מיקוד לאלימות?

עלי הייכל: 90% מהתוכניות מכוונות לעניין של ערכים, של סובלנות.

יעקב מרגי: הייכל, תעצור.

יעקב מרגי: הרי אתם לא עובדים מול מנהלי בתי הספר, עובדים מול הרשויות.

עלי הייכל: אנחנו עובדים לא מול מנהלי בתי הספר.

עלי הייכל: יש רכזי חינוך חברתי ורכזי מעורבות חברתית בבתי הספר.

יעקב מרגי: והצהרת כוונות ותקצובים ומשאבים רבים בשנים האחרונות וחבל שלא לפני כן, אבל זה נעשה.

יעקב מרגי: אחת מהלקונות שאנחנו נתקלים בה לאורך כל הדרך מסיבות אובייקטיביות ושלא אובייקטיביות, תהליך הקליטה, הקושי או יכולת, אפילו יכול להיות חוסר הרצון גם של חלק מראשי הרשויות או חוסר כלים.

יעקב מרגי: אין להם כלים לקטוף את הפירות האלה שאתם רוצים להעניק להם.

יעקב מרגי: יכול להיות שאתה מדבר על דברים שהמנהלת היקרה שיושבת פה, אם הייתה מקבלת אותם, הייתה 'וואו' עושה.

יעקב מרגי: בלי זה קיבלה את פרס החינוך של המחוז.

יעקב מרגי: אני חוזר כמעט בכל נושא שאני מדבר שמשרד החינוך משפיע כלפי מטה, לבקר, לפקח, לראות.

יעקב מרגי: האינטרס הוא שכל סעיף תקציבי ימומש במלואו ביעילות ושיגיע ליעד שאליו הוא צריך להגיע.

יעקב מרגי: אם לא יהיה פיקוח ובקרה בגלל הקשיים האובייקטיביים של ראשי רשויות, מה לעשות, אני לא יכול לבוז להם, לא יכול לדון אותם, אם יש להם קשיים ביום-יום שלהם.

יעקב מרגי: יכול להיות שהמשאבים האלה ילכו למשהו אחר.

יעקב מרגי: יכול להיות שאתה לא מעניין אותם בכלל.

יעקב מרגי: תעזוב אותי מהטרטור שלך, מהבירוקרטיה, לא רוצה את ה-10 מיליון ₪ שלך, תן לי להתמודד בחיי היום-יום.

יעקב מרגי: חנין זועבי ואני מסכם את הדיון.

חנין זועבי: דיברנו פה הרבה ואני קצת אולי חולקת על תוכניות שהן ממוקדות אלימות.

חנין זועבי: אני לא יודעת מה זה תוכניות ממוקדמות אלימות.

חנין זועבי: אם יש אווירה של כבוד, של להקשיב לתלמיד, של להתייחס לתלמיד כבן אדם, אם אין בעיה של ניכור, ואני מצטרפת לדברים המאוד חשובים של נסרין.

חנין זועבי: אם אין בעיה של ניכור, אז זו מלחמה באלימות.

חנין זועבי: זה לא מיומנות ספציפית של מקצוע טכנולוגי לתת לו, והסכיזופרניה שאנחנו עושים, אדוני היושב ראש, בין חינוך פורמלי לבין חינוך לא פורמלי, כאילו החינוך הפורמלי, אנחנו יכולים להמשיך, אין בעיה שאנחנו לא עונים על הצורך בזהות, על הצורך בלהילחם בניכור, על הצורך לתת מעמד להיסטוריה של התלמיד, לזהות של התלמיד, לצרכים של התלמיד.

חנין זועבי: אם בחינוך הפורמלי ממשיכים להתייחס לתלמיד כמכונת הישגים ורוצים לתקן את הפגם הזה בחינוך הלא פורמלי ועושים את ההפרדה הזאת, אז לא להיות מכונה - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מסעוד גנאים.

מסעוד גנאים: תודה אדוני היושב ראש.

מסעוד גנאים: רק שאלה והערה.

מסעוד גנאים: היה דיון פה לפני כשבועיים או שלושה שבועות על כל עניין התקציב הבלתי פורמלי, איך מחלקים ואיך מתורגם בשטח, משום שבסוף, אני כמו קרל מקס קצת בעניין של ניתוח הבעיה של הדת.

מסעוד גנאים: הוא אמר, הבעיה לא בשמיים אלא בארץ.

מסעוד גנאים: הכוונה, הבעיות, שכל התוכניות האלה זה ביישום.

מסעוד גנאים: 850 מיליון שקל זה לא דבר פשוט.

מסעוד גנאים: זה טוב.

מסעוד גנאים: כל שקל זה טוב, אבל השאלה האם הוא מנוצל או לא מנוצל.

מסעוד גנאים: משרד החינוך הבטיח להעביר לוועדה פירוט איך כל התחנות של התקציב הזה עובר ובמה מנצלים אותו ומי והאם אלה שבסוף באים בחיכוך, באים בסוף עם התלמיד שהוא בסוף הספק הזה שאמור לתת לתלמיד את השירות החשוב הזה, החינוכי, האם בסוף הוא ראוי, יש לו את הכישורים והאם באמת המסר והמטרה של התקציב הזה מיושם בשטח.

מסעוד גנאים: זו השאלה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משפט בבקשה ואני מסכם את הדיון.

הילה סגל-זדביל: אני הילה, אני מהשירות הפסיכולוגי ייעוצי, אני ממונה על קידום אקלים ומניעת אלימות.

הילה סגל-זדביל: נמצאים פה גם חבריי, אריה מור ויוסי עמירה שקשורים לביטחון ולאבטחה.

הילה סגל-זדביל: אני אגיד איפה הדאגה שלנו ואני אגיד בכנות, אנחנו כן מצליחים לראות לפחות במיצ"בים, דובר כאן על העבודה שאנחנו עושים באמת נתונים מהמחקרים ומהאקדמיה.

הילה סגל-זדביל: אנחנו מצליחים לראות שינוי בבתי הספר היסודיים.

הילה סגל-זדביל: אנחנו נתקלים בקושי גדול בבתי הספר העל-יסודיים, שם הדאגה הגדולה שלנו ושם מגמות הסיכון המתמשכות גם באלימות וגם בנתונים אחרים.

הילה סגל-זדביל: אנחנו כן מתכוונים בשנה הבאה, כוח של ליווי והדרכה שכולו מהחברה הערבית וכולו בונה את התוכניות בהתאם לנתונים, להיכנס לצערי, שוב, לנתח מסוים מבתי הספר.

הילה סגל-זדביל: אנחנו לא מלווים את כל בתי הספר.

הילה סגל-זדביל: יש בסך הכול בערך 200 בתי ספר שנה ששם יש מיקוד של אלימות גבוה, ששם אנחנו נכנסים לליווי ולהדרכה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה ליוזמי הדיון המשותף, לחברי הכנסת ולאורחים היקרים שהשתתפו בדיון.

יעקב מרגי: הוועדה שמעה את הקשיים ואת תופעת האלימות בחברה הערבית.

יעקב מרגי: הוועדה מודה למשרד החינוך על תשומת הלב המיוחדת שמעניקים לחברה הערבית.

יעקב מרגי: אני לא אקריא אותם, כל ההמלצות של סיכוי שהצגתם, כולם יכנסו לסיכום של הוועדה ויופנו למשרדי הממשלה הייעודיים.

יעקב מרגי: חבל שאני אקריא את כולם, הנה הם מופיעים בפניכם.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרדי הממשלה לסייע וללוות את ראשי הרשויות ולנצל את כל התוכניות המיוחדות שמיועדות למגר את האלימות במערכת החינוך ובחברה הערבית.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לנצל את המשאב של מכוני המחקר ואנשי האקדמיה ולממש את הפוטנציאל הגלום בהם כדי לתת את המענה הנכון.

יעקב מרגי: הוועדה כפי שעשתה בעבר, תמשיך גם בעתיד לעקוב אחרי ההתפתחויות ואחר המגמות ולבחון אם כל התוכניות האלה מובילות שינוי או לא.

יעקב מרגי: במידה ולא, נצטרך לתת את הדעת על כך.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.