ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 822, 2018-07-09 12:30

אלי אלאלוף: צהריים טובים, אנחנו ב-9 ביולי 2018, היום כ"ו בתמוז תשע"ח, השעה 12:45 דקות.

אלי אלאלוף: אני מתנצל על האיחור שנבע מדיון לא פחות חשוב קודם.

אלי אלאלוף: הצעת חוק הפונדקאות, אני חייב להזכיר שבאנו לדון ברוויזיות שהוגשו.

אלי אלאלוף: אז ברשותכם, חברי הכנסת, אנחנו נפתח בהצבעה על כל הרוויזיות.

מיכל בירן: רגע, אבל - - -

אלי אלאלוף: מה זה רגע?

אלי אלאלוף: אני מדבר, את אומרת לי רגע?

מיכל בירן: - - -

אלי אלאלוף: רגע, תשתקי.

מיכל בירן: אתה אומר לי "תשתקי"?

מיכל בירן: חצוף.

אלי אלאלוף: כן, כי זה הסגנון שלך – "רגע".

מיכל בירן: חצוף.

אלי אלאלוף: אני מתחיל לדבר ואת – רגע.

אלי אלאלוף: מי את?

אלי אלאלוף: אז אני מזכיר: אנחנו נצביע עכשיו על כל הרוויזיות בבת אחת כדי לפתוח את הדיון, ולאחר מכן נצביע על כל החוק בהצבעה - - -

מיכל בירן: אתה פשוט - - -

אילן גילאון: סליחה, אדוני, מה, בלי לדבר?

אלי אלאלוף: נו, ודאי שכן.

אלי אלאלוף: סליחה, חברים, אני התחייבתי כלפי חבר הכנסת אמיר אוחנה שהוא יפתח את הדיון.

מיכל בירן: שלא טרח להגיע, אגב, לאף אחד מהדיונים, אמיר.

אמיר אוחנה: כי אני לא חבר בוועדה, אבל - - -

מיכל בירן: בסדר, זה דיון שהיית צריך להגיע.

אלי אלאלוף: אתה לא חייב להתייחס לאמירות זדוניות.

אלי אלאלוף: אתה לא חייב.

אלי אלאלוף: אל תתייחס.

אילן גילאון: לא רלוונטי.

אלי אלאלוף: ממש לא במקום.

אמיר אוחנה: תודה לך, אדוני היושב-ראש.

אלי אלאלוף: אוקיי, אז מי בעד פתיחת הרוויזיות?

אלי אלאלוף: מי נגד?

אלי אלאלוף: בעד הרוויזיות – רוב

אלי אלאלוף: הרוויזיות אושרו.

אלי אלאלוף: אז פתחנו, ואנחנו בדיון בתוך הרוויזיות שכל אחד הגיש.

אלי אלאלוף: בבקשה, אמיר, אתה יכול לפתוח.

אמיר אוחנה: תודה לך, אדוני.

אמיר אוחנה: הגעתי לכאן למרות שאני לא חבר בוועדה, כידוע, כי כשראיתי את הנוסח המתגבש, היו לי שתי הערות לגביו ושתי הסתייגויות שהגשתי.

אמיר אוחנה: הראשונה לסעיף 1.

אמיר אוחנה: החוק הרע שחוקק ב-1996 צריך להשתנות, אבל זה לא השינוי שאליו ייחלנו, זה לא השינוי שאליו פיללנו.

אמיר אוחנה: יש היום אלפי משפחות, אדוני, במדינת ישראל, שהיו אך לפני 20 שנה, כשהחוק חוקק, או קצת יותר מ-20 שנה, היו חלום.

אמיר אוחנה: אנשים שרצו להיות הורים, כמוני וכמו רבים אחרים, ולא יכלו להגשים את השאיפה הזאת שלהם.

אמיר אוחנה: היום, ברוך השם, אפשר, אבל לא במדינת ישראל.

אמיר אוחנה: כלומר, כשאני ובן זוגי אלון, אחרי עשר שנים יחד רצינו להגשים את החלום הזה ולהקים משפחה, אז נאלצנו להרחיק לארצות הברית, אלפי קילומטרים, למדינה אחרת.

אמיר אוחנה: וכשהתינוקות דוד ואלה נולדו, מכיוון שהם נולדו חודשיים לפני הזמן המתוכנן, אז אנחנו לא היינו שם לצידם.

אמיר אוחנה: ומה שהכי כאב לי, אדוני, זה שעברו שעות ארוכות מאוד שהתינוקות האלה היו לבד בעולם.

אמיר אוחנה: מדובר באמת במקום נידח בארצות הברית.

אמיר אוחנה: הפכתי עולמות כדי למצוא יהודי שגר 20 דקות משם, שלא הכרתי אותו והוא לא הכיר אותי – עוד לא הייתי חבר כנסת, עוד לא הייתי מפורסם – רק כדי לבקש ממנו, והוא הסכים, ללכת לבית החולים ולהיות איתם קצת, כדי שידעו שהתינוקות האלה לא לבד בעולם, יש מי שדואג להם, יש מי שאכפת לו מהם.

אמיר אוחנה: אחרי 70 וכמה שעות הצלחנו להגיע לשם, להחזיק אותם בפעם הראשונה בידינו, כשהם מחוברים לחוטים, כבלים, צינורות מחטים – היום פגים.

אמיר אוחנה: 40 יום ו-40 לילה, אדוני, היינו לצידם, בלי בעצם עזרה לא של הסבתא ולא של הדודה ולא של האחות ולא של אף אחד שיכול היה לעזור.

אמיר אוחנה: כל זה בגלל שהחוק אוסר לעשות זאת בישראל.

אמיר אוחנה: אז, אדוני, אני מבקש – ואני יודע את הקשיים, אני מכיר את הקשיים הקואליציוניים וכו' – שאם זה השינוי שהולכים לעשות, אני חושב שמוטב כבר לא לעשות אותו.

מיכל בירן: תצביע נגד?

אמיר אוחנה: אני אחליט איך אני אצביע בזמן האמת.

אמיר אוחנה: אני לא - - -

אלי אלאלוף: בדיון אנושי כזה, אנא, תשתדלו להיות בני אדם.

אמיר אוחנה: הקוניוקטורות הפוליטיות האלה פחות מעניינות אותי.

אלי אלאלוף: תשתדלו להיות בני אדם.

אמיר אוחנה: אבל, אדוני, זו הסתייגות אחת.

אמיר אוחנה: ותהיה בה בשורה גדולה, בשורה גדולה לרבים-רבים מאזרחי ישראל.

אמיר אוחנה: ההסתייגות השנייה, שהיא, אני מודה, פחות מהותית ודרמטית, אבל גם אותה חשוב להבין, נוגעת למגבלה שמבקשים לשים כאן על שני ילדים למשפחה.

אמיר אוחנה: צריך להבין, הקשר שנוצר בין האם הפונדקאית לבין המשפחה הוא קשר מאוד מיוחד, מאוד רגשי, מאוד עמוק.

אמיר אוחנה: לכן אני לא רואה סיבה, אם אותה פונדקאית רוצה לסייע לאותה משפחה להמשיך להתרחב ולגדול, לחסום את האפשרות הזאת.

אמיר אוחנה: כל עוד מדובר בהסכמה, באנשים מבוגרים, שיש להם אחריות על עצמם ועל חייהם, למה אנחנו שמים את המכשול הזה?

אמיר אוחנה: אני מצטער, אדוני, אני יודע שאני שם אותך בפוזיציה קשה, כי אני יודע מה דעתך ואני יודע מה עמדתך, ואני יודע שהלב שלך במקום הנכון.

אמיר אוחנה: אבל בסוף אנחנו פה מקבלים ההחלטות לפעמים קלות ולפעמים קשות.

אמיר אוחנה: ואני מאוד מקווה שגם הגורמים האחרים בקואליציה, שאני מכיר את הקשיים שלהם, יבינו שלא מדובר פה במשהו מתריס, איזה אצבע בעין, משהו שנוגע לדת ומדינה, משהו שנוגע לרבנות – לא.

אמיר אוחנה: אתה יודע מה, אפילו לא ביקשנו להכניס את המילה להט"בים לחוק.

אמיר אוחנה: אפילו זו לא הבקשה.

אמיר אוחנה: אלא רק קצת אנושיות.

אמיר אוחנה: אני מקווה שתהיה לזה אוזן קשבת.

אמיר אוחנה: תודה, אדוני.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אני רוצה את רשות דיבור לעצמי.

אלי אלאלוף: אני הולך להצביע נגד, זאת אומרת בעד החוק, ללא תיקון.

אלי אלאלוף: אבל אני יודע שיש תהליך חברתי, שיום אחד נצטרך להכיר בכל זוג, גם מאותו מין.

מיכל בירן: אבל עכשיו זו המשמרת שלך.

אלי אלאלוף: לא הפרעתי לך.

אלי אלאלוף: לא אפריע לך.

אלי אלאלוף: אבל החוק הזה, אם הוא לא יעבור, הוא פוגע באחרים – בחד-הוריות, פוגע בנשים; ולא מאפשר להן לקבל להיות כל מה שגם אתה רצית, וגם אני – רציתי להיות אבא.

אלי אלאלוף: ולכן אני חושב שיש פה דילמה מטורפת, אנושית ממדרגה ראשונה, אבל או זה או אין בכלל תיקון לחוק במצב הנוכחי.

אלי אלאלוף: יש פה ממש תיקון שכדאי, שמקדם אותו.

אלי אלאלוף: אני לא מאשים אף אחד, כל אחד יחיה באמונתו.

אלי אלאלוף: זה ברור, שיש פה עניין של אמונה, ובאמונה אני לא אתווכח עם אף אחד, כל אחד יחיה באמונתו.

אלי אלאלוף: אבל בקונסטלציה הנוכחית הקריאה שלך, אמיר, לא עוברת.

אלי אלאלוף: אבל אני מאמין שלטווח ארוך, לטווח אפילו יותר קצר, זה יכול להשתנות.

אלי אלאלוף: אני יודע, היו לי שיחות – מותר לי לקרוא לזה נפש – עם יעל גרמן?

אלי אלאלוף: מותר לי לקרוא לשיחה בינינו?

אלי אלאלוף: וכשהיא יצא מביתי אמרתי: איך אני אעשה בניגוד לרצוני?

אלי אלאלוף: אני אומר לך.

אלי אלאלוף: שלא תחשבי שיצאת ואני הלכתי לישון.

אלי אלאלוף: אבל תבינו, כדי שלא יהיה קרע בחברה שלנו, ושנמשיך ונתקדם לכיוון הרצוי, שאני מגדיר אותו כאן, צריך זמן.

אלי אלאלוף: ולכן בוא נתייחס לדיון הזה עם כל האחריות שמוטלת עלינו.

אלי אלאלוף: ולמרות התוצאה, אני לא רוצה להרגיש שאני נפרד, או אני בעמדה אחרת מאשר חברים שלי, שהיו רוצים שנצביע בעד.

אלי אלאלוף: וזו באמת הקריאה שלי לדיון הזה.

אלי אלאלוף: לא קרה לי שאני אבקש דיון שנראה לי יותר מוסרי מאשר טכני דמוקרטי.

אלי אלאלוף: ואני מבין את כל מי שלא יהיה מרוצה – מראש – את כל מי שלא יהיה מרוצה מהתוצאה.

אלי אלאלוף: ושיהיו בריאים, הילדים שלכם.

מיקי רוזנטל: אדוני, אפשר הצעת פשרה ברגע האחרון?

מיקי רוזנטל: אני לא הייתי פה בדיונים הקודמים.

מיקי רוזנטל: אני רוצה להציע - - -

קריאה: הצעה לסדר.

אלי אלאלוף: שנייה, קודם כול אני חייב לפתוח, הרשה לי, יש לי בעיה טכנית, לפתוח את - - -

ענת מימון: הצבענו על הרוויזיה.

מיקי רוזנטל: כולל של אמיר?

ענת מימון: של כולם בעצם.

ענת מימון: על ההסתייגויות - - -

אלי אלאלוף: אז אם ככה, בבקשה, אתה יכול, מיקי.

מיקי רוזנטל: יש לי הצעה כדלקמן.

מיקי רוזנטל: אני מדבר עכשיו בעיקר לחברים החרדים פה והדתיים.

מיקי רוזנטל: יש לי הצעה.

מיקי רוזנטל: אני מבין את הקושי שלהם להכיר בהומוסקסואליות – התורה והאיסורים בתורה.

מיקי רוזנטל: אני מבין.

מיקי רוזנטל: אני לא מתווכח איתם עכשיו על זה.

מיקי רוזנטל: אבל הורות זה הגשמה של כל אדם.

מיקי רוזנטל: ולפיכך ההצעה שלי, שכמו שהכרנו לאישה יחידנית נכיר גם לגבר יחידני.

מיקי רוזנטל: לא הומוסקסואל.

אמיר אוחנה: זו ההסתייגות.

מיקי רוזנטל: גבר יכול, אישה יכולה, אחר כך שיעשו מה שהם רוצים.

מיקי רוזנטל: ושיאפשרו את זה.

מיכל רוזין: פשוט להגדיר "אדם" במקום גבר ואישה.

מיקי רוזנטל: זה לא סותר את ההלכה, זה לא סותר את התורה, זה לא סותר האמונה.

מיקי רוזנטל: תנו לאנשים לחיות, וניתן לכם גם לחיות, ובא לציון גואל.

אלי אלאלוף: היות שזו הייתה הסתייגות בנושא הזה - - -

מיקי רוזנטל: אני לא שמעתי, לא הייתי - - -

אלי אלאלוף: לא לא, בסדר, אני רק אומר לך שזו הסתייגות שעולה למליאה.

אלי אלאלוף: אוקיי, מי עוד בין החברים?

אלי אלאלוף: אילן גילאון, בבקשה, רצית לדבר.

אילן גילאון: כן, אדוני, תודה רבה לך.

אילן גילאון: כדי שלא תהיו במתח, אני אצביע כמובן נגד כל החוק הזה.

אילן גילאון: זאת הצעתי, כי צריך להחזיר אותו.

אילן גילאון: ואני אגיד גם למה ברישה, כדי שאני אנמק בהמשך.

אילן גילאון: זה חוק שהוא קודם כול הומופובי ולהט"בופובי.

אילן גילאון: אני בא מתוך מקום שצריך לקבל החלטות באופן מוסרי עיוור לדת, מין, צבע, גזע ונטייה מינית, וכך צריך לבחון את כל הדברים באופן מוסרי.

אילן גילאון: הוא חוק גזעני, משום שהוא מתיר לקחת רק מיהודים, ואם אני רוצה לא מיהודים אז אין לי את הדבר הזה.

אילן גילאון: והוא חוק מיותר משום שהוא לא ישים.

אילן גילאון: הוא לא יותר מאשר כסת"ח – כסת"ח בראשי תיבות של כיסוי תחת, תסלחו לי – למה שבית המשפט דרש מהממשלה והממשלה הולכת להתכסות.

אילן גילאון: הרי על מה אנחנו מדברים כאן?

אילן גילאון: אנחנו מדברים על אישה יחידנית, שהיא עונה לדרישות מסוימות, ואיננה חולה ואיננה מוגבלת, אבל למשל אישה יחידנית שנשואה לאישה אחרת איננה נכללת בתוך העיקרון הזה.

אילן גילאון: זאת אומרת, ממשלת ישראל מכירה בסופו של דבר בנישואים לסביים.

אילן גילאון: זאתי בשורה, אין לי שום ספק בעניין הזה.

אילן גילאון: הוא מיותר, משום שבעניין של התרומה האלטרואיסטית אין כאן אינסנטיב או סדר, כאשר אתה עוד יותר מונע מקרוב משפחה ללכת ולתת שירות פונדקאות של העניין הזה.

אילן גילאון: אז בעצם ממה נפשך, על מה אנחנו כאן מדברים?

אילן גילאון: חוק גזעני, להט"בופובי, הומופובי, מיותר, מפלה, לא אוניברסלי.

אילן גילאון: איך אומרים אצלנו?

אילן גילאון: אז, אדוני, למה צריך את זה?

אילן גילאון: תודה רבה.

אילן גילאון: או כמו שאצלנו אומרים, אייכלר: "מויחל טויבעס".

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: אוקיי, מיכל בירן, בבקשה.

מיכל בירן: אלי, אני מסכימה עם זה שהלב שלך במקום הנכון.

מיכל בירן: אבל אנשים לא נשפטים על מה שבתוך הלב אלא על מה שהם עושים בעולם הזה.

מיכל בירן: זה נכון וזה גורף.

מיכל בירן: אני לא מבינה למה אתה בוחר להתנהג בכזאת פחדנות.

מיכל בירן: הודעת שזו תהיה הקדנציה האחרונה שלך, למה לא לסיים את זה בצורה שמשנה משהו בחברה הישראלית?

מיכל בירן: איך אפשר לתת יד לכל ההומופובים, שחלקם יושבים מסביב לשולחן הזה?

מיכל בירן: שזאת הסיבה הרי, כשאומרים: בסוף למה לא להכניס זוגות של גברים לתוך החוק הזה – זו לא בעיה טכנית ולא מחסור ולא שום דבר – אך ורק אנשים ששונאים ומסיתים נגד הומואים.

מיכל בירן: ואתה במעשים שלך, בחוסר המעשים שלך, נותן לזה יד.

מיכל בירן: ולהגיד: רגע, נעשה את זה בשלבים?

מיכל בירן: תגידו, אם מישהו היה אומר: רגע, אין מספיק כסף לשיעורי מתמטיקה, נתחיל מתלמידים אשכנזים, ונעבור אחר כך למזרחים, ברגע שיתפנה עוד תקציב, היינו אומרים שזה בסדר?

מיכל בירן: זה לא בסדר.

מיכל בירן: זה לא בסדר להפלות בחוק, זה לא בסדר שהמדינה תאפשר משהו אחד לחלק מהאנשים ולא תאפשר אותו לאנשים אחרים.

מיכל בירן: אני אצביע נגד.

מיכל בירן: אני חושבת שאתה עושה טעות כאן, אלי, שאני פשוט לא מבינה אותה.

מיכל בירן: אני יודעת איפה הלב שלך, למה אתה מאפשר להם לעשות את זה?

מיכל בירן: למה אתה מאפשר להם לפגוע בקהילה הגאה?

מיכל בירן: לא ברור לי.

מיכל בירן: תסיים כמו שצריך את הקדנציה שלך בכנסת.

אלי אלאלוף: אני לא בטוח שאת תהיי בכנסת הבאה.

מיכל בירן: יכול מאוד להיות.

מיכל בירן: אבל אני אהיה שלמה עם כל מעשה שלי.

אלי אלאלוף: ואם אני אחליט - - -

מיכל בירן: אתה, אלי, זאת ההזדמנות שלך לעשות מעשה.

מיכל בירן: ואתה פחדן.

מיכל בירן: אתה פחדן.

אלי אלאלוף: אני פחדן?

מיכל בירן: כן, אתה פחדן.

אלי אלאלוף: תתביישי לך.

מיכל בירן: תתבייש אתה.

אלי אלאלוף: תתביישי לך.

מיכל בירן: תתבייש אתה במעשים שלך.

מיכל בירן: תתבייש אתה.

אלי אלאלוף: את הופכת דיון כזה מהותי להתקפה אישית.

מיכל בירן: דיון מהותי.

אלי אלאלוף: יש לי הפתעה בשבילך: אם אני רוצה, אני אהיה פה גם בקדנציה הבאה.

מיכל בירן: אני בטוחה, אלי.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: אבל היות שהנימוקים האישיים שלך הם כל כך פסולים בעיניי - - -

מיכל בירן: אבל תעשה מעשה.

מיכל בירן: הכרזת, יש לך אפשרות לשנות את ההיסטוריה, לעמוד לצידה של הקהילה הגאה – לבחור בפחדנות זאת טעות.

ישראל אייכלר: אלי היה יכול להיות סבא שלך.

ישראל אייכלר: חוצפה כזאת כך לדבר ליהודי מבוגר, שכבר עשה בחיים שלו כל כך דברים שאת בחיים שלך לא תעשי.

אלי אלאלוף: לא לא לא, אני עוד צעיר.

מיכל בירן: תודה רבה לך על העזרה בהליכות ונימוסים.

ישראל אייכלר: בושה וחרפה.

אלי אלאלוף: אוקיי, אני לא רוצה להתייחס, כי לך מגיע דבר אחד – זלזול מוחלט.

מיכל בירן: תודה רבה, אלי.

מיכל רוזין: אלי, זה לא מקדם אותנו ולא מכבד.

אלי אלאלוף: זה לא מכבד שום דבר הדיון שלך, ההתערבות שלך.

אלי אלאלוף: אוקיי, מיכל רוזין, בבקשה.

קריאה: - - - לשלוח לי מודעות קנויות?

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: אני רוצה לנסות לדבר בצורה רצינית, לא מתלהמת ולא פופוליסטית, כי באמת, החברים היקרים שלי גם מהקהילה יודעים שיש לי עמדה מאוד מורכבת במה שקשור לנושא הפונדקאות.

מיכל רוזין: הפונדקאות באופן כללי, דרך אגב – אני אשמח שתקשיב לי.

אלי אלאלוף: כן.

מיכל רוזין: אני הפסקתי, כי חשוב לי שתקשיב לי.

אלי אלאלוף: אני מסכים.

מיכל רוזין: יש לי עמדה יותר מורכבת, שקשורה לפונדקאות באופן כללי.

מיכל רוזין: אני לא אפרוס אותה עכשיו, אבל היא בהחלט קשורה לעניין של מעמדות, היא בהחלט קשורה כמובן לפמיניזם וניצול גופן של נשים, ומאיזה מעמדות בדרך כלל אותן נשים מגיעות ומה מצבן הכלכלי-חברתי.

מיכל רוזין: אבל אני רוצה להגיד, שהחוק הזה באמת מקומם אותי מאוד, כי לא ייתכן שנאפשר פונדקאות, ואני יודעת שזה כבר עשרות שנים נמצא, אבל אנחנו פותחים כבר את החוק, אנחנו מביאים שינוי ב-2018, ובחוק הזה אנחנו מפלים חלק גדול באוכלוסייה.

מיכל רוזין: עכשיו, אחד המבחנים, חבר הכנסת אלאלוף, שהרבה פעמים אומרים לי – ואני מבינה פשרות וצרכים פוליטיים – אחד הדברים בפרקטיקה ובפשרות פוליטיות זה לראות מה עומד על המשקל.

מיכל רוזין: וכשאני שואלת בוועדה, גם בחוק שלי כשמבקשים ממני להתפשר בסעיף כזה או אחר, אני שואלת: כמה בסופו של דבר אנשים ייהנו מהחוק וכמה ייפגעו?

מיכל רוזין: וזה שיקול מאוד מהותי.

מיכל רוזין: אם עברנו את עניין העיקרון, אז יש פה את העניין של שיקול מהותי.

מיכל רוזין: אם בסופו של דבר אנחנו משנים את החוק, שיועיל לשתיים עד חמש נשים בשנה, כי זה לא כולל את רוב הנשים.

מיכל רוזין: בוא נזכור: רוב הנשים, יש להן את כל הדרכים להביא ילדים לעולם.

מיכל רוזין: זו הברכה שלנו, וזו גם הקללה שלנו, כבר בתורה נכתב.

מיכל רוזין: הבאתי שלושה ילדים לעולם, והם ברכתי, אבל זה לא דבר קל, לא לעבור הריונות ולא ללדת ילדים.

מיכל רוזין: ובכל זאת, לנשים – פתוחות בפניהן כמעט כל האופציות.

מיכל רוזין: ובאמת מדובר בחלק מאוד קטן, ואני לא מזלזלת בצורך וברצון, אבל בואו נראה מה עומד על כף המאזניים.

מיכל רוזין: והצד שני היא קבוצה מאוד גדולה באוכלוסייה, שלא יותיר להם להביא ילדים לעולם.

מיכל רוזין: דרך אגב, גם לסביות, אילן, לא יוכלו, מכיוון שברגע שיודעים שהן בזוגיות זה נאסר עליהן.

אילן גילאון: זה מה שאמרתי.

אלי אלאלוף: זה מה שהוא אמר.

מיכל רוזין: כלומר, זה אפילו מצמצם גם אותן.

מיכל רוזין: אז הן יצטרכו לשקר לרשויות.

מיכל רוזין: הן יצטרכו להגיד: אני אמא יחידנית ואני לא חיה בזוגיות.

מיכל רוזין: גם את זה אנחנו מכירות.

מיכל רוזין: רק עוד משפט אחרון.

מיכל רוזין: וגם עם ישראל תמיד, מעבר למצווה של פרו ורבו, אחד הדברים שכל כך חשוב לנו, אנחנו מבינים את הצורך במשפחתיות, בקהילה, בילדים, להיות הורים.

מיכל רוזין: הזכות להורות היא זכות בסיסית כמו מזון, דיור, כמו הדברים הבסיסיים ביותר.

מיכל רוזין: ואם אנחנו לא נותנים אותה לכל בני האדם אז אנחנו עושים עוול.

מיכל רוזין: והדרך הפשוטה לפתור את זה, כמו שנעשה, חבר הכנסת אלאלוף, בהרבה מאוד חוקים: פשוט למחוק גבר ואישה ולהגיד "כל אדם".

מיכל רוזין: זה הכול, לא צריך יותר מזה.

מיכל רוזין: ונעשה בהרבה מאוד חוקים, חוקים שאני לא אפרט.

מיכל רוזין: עכשיו, יש הרבה חוקים בספר החוקים הישראלי שאומרים "כל אדם" – כל אדם המבקש להיות הורה יוכל לעשות הליך פונדקאות.

מיכל רוזין: בלי להגיד אם הוא יחידני או נשוי או עם מי או איך – כל אדם.

מיכל רוזין: תודה.

אלי אלאלוף: אוקיי, אין לי ברירה, יש לי עוד דיונים.

אלי אלאלוף: עוד חבר כנסת איציק שמולי, בבקשה.

אלי אלאלוף: אחריו ואחרונה – יעל גרמן.

איציק שמולי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: אני צריך לעשות פה בכלל גילוי נאות, כי אני למעשה, אדוני, מצוי פה בניגוד עניינים חמור: אני רוצה להיות אבא ואני לא יכול להיות אבא.

איציק שמולי: וכדי שאני אהיה יום אחד אבא, אני אצטרך ללכת למדינה זרה מעבר לים, ללמוד את ספר החוקים של אותה המדינה, להשכיב משכנתא של 130–140 אלף דולר, ולקוות שיהיה בסדר.

איציק שמולי: ואני לא יכול לתאר לך את המצב הזה שבו החיים שלך הם מלאים וגדושים, ובאמת אין תלונות, אבל תמיד תמיד תמיד יש את המרכיב החסר הזה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: תמיד.

איציק שמולי: הוא מלווה אותך לכל מקום.

איציק שמולי: והמצב החוקתי הזה, המצב החברתי הזה, שבו אנחנו מספיק טובים כדי לשרת את המדינה, מספיק טובים כדי לגור בפריפריה של הפריפריה ולתרום בה כל יום, מספיק טובים כדי לבוא לכאן ולכל מקום, כל בן אדם והעיסוק שלו, כדי לתת את הכי טוב לחברה הישראלי, כל אחד ממקומו, אבל לא מספיק ראויים כדי להיות הורים מנקודת מבטה של מדינה – תשמע, זה עלבון שאני לא יכול לתאר אותו.

איציק שמולי: עכשיו, אני מכיר פה את חברי הכנסת.

איציק שמולי: הרי לא עובר פה יום אחד שחברי הכנסת בקואליציה לא באים ואומרים לי: אתה תותח, והפעילות החברתית שלך, ואיזה מצוין וכל הכבוד, אבל אבא, אבא אתה לא מספיק טוב כדי להיות.

איציק שמולי: ובעיניי זה מצב שהוא פשוט מפלה והוא כואב והוא מלא בעלבון והוא לא הגון.

איציק שמולי: ואני מזכיר גם לוועדה הנכבדה, אדוני היושב-ראש, שהבג"ץ אומנם, כבוד השופט ג'ובראן בפסיקתו האחרונה, המאכזבת משהו, אם יורשה לי, לא פסל את הטענה המהותית של האפליה.

איציק שמולי: הוא הכיר בכך, ולא בפעם הראשונה, שישנה אפליה.

איציק שמולי: הוא רק אמר: בגלל כל הביקורת שישנה על הרשות השופטת, ו-ו-ו, אנחנו נותנים לכנסת, נותנים לממשלה הזדמנות נוספת לתקן את המעוות.

איציק שמולי: והחוק הזה, אדוני היושב-ראש, לא מתקן את המעוות.

איציק שמולי: החוק הזה, גם מחר בבוקר כשיעבור, אני עדיין לא אוכל להיות אבא במדינת ישראל.

איציק שמולי: וזה לא בסדר.

איציק שמולי: זה לא בסדר.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: יעל, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אפשר לחבק אותך מפה?

יעל גרמן: כן.

יעל גרמן: בהמשך ישיר לדבריו של איציק, אני אשתמש במילה הרבה יותר בוטה: החוק הזה יורק בפנים של הקהילה הגאה.

יעל גרמן: הוא אומר בדיוק מה ששמוליק אמר.

יעל גרמן: הוא אומר: אתם טובים כדי להתגייס, אתם טובים כדי גם ליפול ולהיפצע בצבא, אתם טובים כדי לשרת בכל המגזרים, ואנחנו יודעים שיש לנו חברי כנסת, והיו שרים, ויש שופטים ואומנים, ואנשי טלוויזיה, וכל המגזרים, אני לא צריכה בכלל למנות – בכול אתם טובים.

יעל גרמן: אתם תמלאו את החובות שלכם, בזה אנחנו מחייבים אתכם.

יעל גרמן: אבל כשזה בא לזכויות, ולא רק פונדקאות, גם הזכות להינשא, גם זו ניטלת מהם.

יעל גרמן: אפילו הזכות לאימוץ, שכבר המדינה אמרה, שהיא מקבלת והיא תשנה את החוק – אין, החוק הזה עדיין לא הוגש.

יעל גרמן: והיום הפונדקאות.

יעל גרמן: זאת אומרת, למעשה יורקים בפניהם וסוגרים להם את הדלת, ואומרים להם: אתם לא שווים.

יעל גרמן: יש לכם חובות, אבל בזכויות אתם לא שווים.

יעל גרמן: ואני רוצה לומר לך, אדוני היושב-ראש:

יעל גרמן: אמרת שהזמן לא מתאים.

יעל גרמן: ואני חושבת שהזמן מאוד מתאים.

יעל גרמן: הזמן היה מתאים כבר לפני ארבע שנים ב-2014 כאשר העברנו.

יעל גרמן: ואני חייבת לציין את זה.

יעל גרמן: זה לא שהחוק הזה בא והוא איזושהי מהפכה.

יעל גרמן: זה חוק שדיברנו עליו, זה חוק שגם היועצים המשפטיים של משרד המשפטים, גם היועצים המשפטיים של משרד הבריאות נתנו לו יד בזמני.

יעל גרמן: והעברנו אותו בקריאה ראשונה.

יעל גרמן: והיה שמה שוויון גמור.

יעל גרמן: אז זה לא משהו שהוא זר, שאנחנו אומרים: אוקיי, בוא ניתן לחברה להגיע לבשלות.

יעל גרמן: לא, החברה בשלה, החברה מבקשת.

יעל גרמן: הרי אנחנו יודעים יפה מאוד, שאילולא הייתה כאן איזושהי כפייה – אני קוראת לזה כפייה דתית, חרדית – אז הכנסת וגם הממשלה הייתה מצביעה.

יעל גרמן: אני רוצה להזכיר לך, אדוני, אני סיפרתי לך: ראש הממשלה בכבודו ובעצמו הצביע בעד החוק.

יעל גרמן: והוא לא הצביע מפני שהוא היה חייב, הוא הצביע מפני שהוא האמין שזה חוק נכון.

יעל גרמן: אז כנראה שהיום, כאשר הוא יצביע נגד, אולי הוא יתבייש ולא יגיע, אז זה לא מפני שהוא לא מאמין בכך שאכן זכותם, זכות הקהילה הגאה לשוויון זכויות מלא, אלא מפני שהוא נכנע.

יעל גרמן: הוא נכנע לכפייה של, אדוני היושב-ראש, 5% מן הכנסת.

יעל גרמן: 5% מן הכנסת למעשה היום כופים את רצונם, את אמונתם.

יעל גרמן: אני מכבדת את אמונתם, אבל אל תכפו את אמונתכם על הכלל, על 95%.

יעל גרמן: כי כן, בניגוד למה שאמרת, החברה מחכה לשוויון מלא, החברה רוצה, החברה מוכנה.

יעל גרמן: ואם באמת ניתן, מה שאני כל כך הייתי רוצה, חופש בחירה, חופש הצבעה, החוק הזה יעבור, כמו עוד הרבה חוקים אחרים.

אמיר אוחנה: את לא רוצה שהחוק זה יעבור, את מתכוונת לא לחוק הזה.

קריאה: החוק המקורי.

יעל גרמן: סליחה, נכון, החוק הזה לא יעבור, תודה שתיקנת אותי.

יעל גרמן: החוק הזה לא יעבור, ומה שיעבור זה החוק שעבר לפני ארבע שנים.

אמיר אוחנה: ההסתייגות.

יעל גרמן: כן, חוק שמדבר שלמעשה פונדקאות פתוחה לכל אדם: לגבר ואישה, לגבר וגבר, לאישה ואישה, לגבר בודד, לאישה – לכל אחד יש זכות, כמו שאמר חברי איציק שמולי, זאת זכות בסיסית שהוכרה על ידי בית המשפט העליון, זכות חוקתית להיות הורה.

יעל גרמן: אם אנחנו נעביר את החוק הזה – אנחנו לא נעביר, כי בוודאי נצביע נגד, אבל אם החוק הזה יעבור בבית המחוקקים, אנחנו למעשה אומרים לכל הקהילה הגאה: אין לכם זכות שווה, אתם לא חלק מאיתנו, לא מגיע לכם להיות הורים.

יעל גרמן: ואני יודעת שאתה לא חושב כך.

יעל גרמן: ואני יודעת שעוד אנשים שיושבים כאן לא חושבים כך.

יעל גרמן: יכול להיות שאייכלר, אני מכבדת את דעתו, אולי הוא חושב כך, ואולי עוד חמישה מחבריו.

יעל גרמן: אפילו בש"ס לדעתי לא מאמינים בזה.

יעל גרמן: והשאלה אם אנחנו צריכים לתת יד ל-5%, שיכתיבו לנו, ל-95%, משהו שהוא בניגוד למצפוננו, בניגוד לצדק הטבעי ובניגוד לחוקתיות.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: היו מספר נקודות שהשארנו בהתלבטות, שאנחנו רוצים לסגור אותן.

אלי אלאלוף: בבקשה, היועצת המשפטית.

ענת מימון: טוב, אז אני מפנה אתכם לעמוד הרביעי בהצעת החוק שמונחת בפניכם, שמה יש בצד את השאלות שהוועדה ביקשה להשאיר לדיון נוסף.

ענת מימון: וביקשנו גם תשובות ממשרד הבריאות, משרד הבריאות השיב לנו בכתב לגבי חלק מהנקודות.

אלי אלאלוף: לא לא, עכשיו לא.

אלי אלאלוף: אין דיון פתוח.

אלי אלאלוף: כן, בבקשה.

ענת מימון: השאלה הראשונה היא לגבי מספר ההריונות שעוברת אישה שבאה להיות אם פונדקאית בהליך.

ענת מימון: כרגע מספר ההריונות שהיא עברה בחיים לא מופיע במסגרת הצעת החוק, זה מופיע בנוהל של משרד הבריאות.

ענת מימון: במסגרת הנוהל זה מוגבל להיריון רביעי.

ענת מימון: כלומר, מעבר להיריון רביעי אישה לא יכולה להיות פונדקאית, בלי קשר אם זה הריונות של ילדים שלה או הריונות שהיא הייתה כפונדקאית.

ענת מימון: עלתה בקשה בדיון הקודם לבחון העלאה מארבע הריונות לחמש הריונות.

יוליה מלינובסקי: ואם האישה עברה הפלה, ההפלה נחשבת?

קריאה: לא לא, לידות.

ענת מימון: עלתה בקשה להעלות את זה לחמש הריונות.

ענת מימון: אתה רוצה לשמוע את התשובה ממשרד הבריאות?

ענת מימון: הם מתנגדים.

אלי אלאלוף: משרד הבריאות מתנגד?

אלי אלאלוף: אבל אני מספר תשע בבית, ולא אחרון.

אלי אלאלוף: אז אני חושב שאין שום סיבה לעצור את זה בארבע.

עפרה בלבן: זאת החלטה רפואית, סליחה.

עפרה בלבן: זו החלטה רפואית.

עפרה בלבן: אז למה שיהיה כתוב - - -

אלי אלאלוף: קיבלת רשות דיבור?

אלי אלאלוף: כשתקבלי תדברי.

אלי אלאלוף: אז אני לא מבין למה משרד הבריאות מתנגד לאישה שתגיע לחמש הריונות.

שמרית לשם כהן: עורכת דין שמרית כהן לשם ממשרד הבריאות.

שמרית לשם כהן: אנחנו מבקשים להשאיר את ההנחיה הזו בהנחיות הוועדה, ובעצם להותיר את שיקול הדעת בפני הוועדה, כפי שמתקיים היום.

אילן גילאון: מי זה אנחנו?

קריאה: משרד הבריאות.

שמרית לשם כהן: מאחר שמדובר בשיקול רפואי בעיקרון אנחנו נשמח להשמיע את דעתה של פרופ' טליה אלדר גבע בנושא, שהיא תפרט את הסיכון הרפואי שמתקיים בלידה.

יוליה מלינובסקי: ומה עם כל הנשים שיולדות 17 ילדים?

קריאה: בשביל אחרות?

אלי אלאלוף: חברים, היה לנו מספיק זמן בדיון להביא את כל המומחים, ואני בעד להצביע.

טליה גבע אלדר: אני רק אגיד אולי.

טליה גבע אלדר: חשוב לנו לדייק את הנקודה הזו.

טליה גבע אלדר: מבחינת מקצועית עמדת האיגוד הגניקולוגי - - - -

אלי אלאלוף: לא קיבלת רשות דיבור, בבקשה, גברת.

טליה גבע אלדר: פשוט לא ציטטו אותנו נכון, חשוב לי להגיד.

ענת מימון: אז אנחנו נוסיף את זה להצעת החוק?

אלי אלאלוף: ודאי.

אלי אלאלוף: אנחנו נוסיף את זה להצעת החוק.

אלי אלאלוף: וההצעה שלנו בינתיים היא חמישה.

טליה גבע אלדר: אני רק רוצה להגיד שאנחנו מקבלים את זה.

טליה גבע אלדר: זה יהיה ציטוט לא נכון להגיד שמבחינה מקצועית אנחנו מתנגדים לעד היריון חמישי.

טליה גבע אלדר: ההגדרה בחוק למה שנקרא grand multipara או אישה ולדנית מאוד גבוהה זה מלידה שישית והלאה.

טליה גבע אלדר: והחלוקה של סיכונים היא עד היריון חמישי ומעלה.

טליה גבע אלדר: אנחנו בהחלט מסכימים - - -

אלי אלאלוף: אז אנחנו מוסיפים בבקשה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אז אנחנו נוסיף שזה עד לידה חמישית.

ענת מימון: אנחנו נוסיף את זה במסגרת הצעת החוק, שהאם הנושאת זה לא מעבר להיריון החמישי שלה.

ענת מימון: עד ההיריון החמישי.

יוליה מלינובסקי: לא היריון, לידה.

יוליה מלינובסקי: יש הבדל.

ענת מימון: לידה, סליחה, לידה חמישית.

טליה גבע אלדר: אישה שילדה כבר ארבעה ילדים עדיין יכולה להיות פונדקאית.

ענת מימון: להליך אחד.

אלי אלאלוף: כן.

אלי אלאלוף: כן, בבקשה, עד חמש.

ענת מימון: הנקודה הבאה: גיל האם הפונדקאית.

ענת מימון: כרגע בהצעת החוק מדברים על גיל 22 עד 38.

ענת מימון: הוועדה ביקשה להעלות את זה לגיל 40.

ענת מימון: וגם בנושא הזה כמובן, שוב, מדובר פה בעניין רפואי, ויש חוות דעת ועמדות לכאן ולכאן.

ענת מימון: והוועדה צריכה להכריע מה יהיה הגיל המקסימלי.

שמרית לשם כהן: וכפי שסיכמנו בדיון הקודם, צירפנו שתי חוות דעת רפואיות של האיגוד הישראלי לגניקולוגיה ומיילדות, וגם של מומחה מטעמנו.

שמרית לשם כהן: בעצם חשוב להבין, כשבוחנים את הגיל של האם הנושאת, אנחנו בוחנים אותו בשלב של אישור ההסכם לנשיאת העוברים.

שמרית לשם כהן: שבדרך כלל ההליך עצמו גם יכול להיות בין שנה לשנתיים.

שמרית לשם כהן: אז בכל מקרה האם הנושאת מתקרבת הרבה פעמים גם לגיל ה-40.

שמרית לשם כהן: ברגע שאנחנו נגדיל את הגיל ל-40 זאת אומרת שבשלב של אישור ההסכם לנשיאת עוברים היא תהיה בת 40, אנחנו כבר מביאים אותה לסיכונים הרבה יותר גבוהים כאשר היא תצטרך לשאת בהיריון, כשהיא כבר תהיה לקראת אפילו גיל 42.

שמרית לשם כהן: חוות הדעת הרפואיות שהעברנו מציינות את כל הסיכונים הרפואיים שעלולים להיות לאם הנושאת במידה והיא תישא בהיריון מעל גיל 40.

אלי אלאלוף: עם כל ההתקדמות של הבריאות, של הרפואה, אנחנו הולכים אחורה?

קריאה: למה?

אלי אלאלוף: אני רק אתן את הדוגמה האישית שלא.

אלי אלאלוף: לא הייתה המגבלה הזאת.

אלי אלאלוף: ויצאו ילדים טפו טפו.

אלי אלאלוף: מה קרה?

קריאה: ונשים מתו בלידה, וילדים מתו בלידה.

אלי אלאלוף: אני לא מבין את זה.

אלי אלאלוף: וזה היום קורה, היום, ללא אישור.

אלי אלאלוף: בעולם ללא פונדקאות יש נשים שממשיכות ללדת בהבנה, באהבה.

מיכל רוזין: אבל זה ההבדל.

אלי אלאלוף: אני לא יודע, זה נראה לי מוזר.

אתי דקל: לעצמן, לא לאחרים.

מיכל בירן: אני לא מבינה רק מה הבעיה שהרופאים יחליטו - - - כל אחת.

אלי אלאלוף: מה, היא אם פונדקאית נגד רצונה?

אלי אלאלוף: אני עומד על כך – גיל 40.

אלי אלאלוף: אני עומד על כך.

אלי אלאלוף: אז יצביעו חברי הכנסת.

שמרית לשם כהן: חשוב להגיד, שברגע שאנחנו מעמידים אותה בגיל 40 בשלב של אישור ההסכם, אנחנו מביאים אותה כבר לגיל 42.

מרדכי יוגב: אני לא מתנגד למה שאתה אומר, אבל אני חושב שצריך להסתכל על חוות דעת הרפואית.

ענת מימון: בכל מקרה חוות דעת רפואית מוגשת לוועדה.

אלי אלאלוף: אני אומר לך, אני לא רוצה להגיד שמות של גופים, כי אוטומטית קופצים עליהם.

אלי אלאלוף: אז אני אומר לך: יש גם חוות דעת שאומרת שאפשר גיל 40.

שמרית לשם כהן: למרות הסיכונים שעלולים להיות גם לאם הנושאת וגם לעובר?

אלי אלאלוף: אז יש בשביל זה רופאים נפלאים, שיודעים להגיד מראש לאישה: אל תיכנסי להיריון כי את לגיל ומסיבות אחרות.

אתי דקל: אבל אם כתוב בחוק?

ענת מימון: כן, אבל יש חוות דעת רפואית שמוגשת לוועדה.

ענת מימון: אם רופא חושב שיש פה סיכון - - -

אלי אלאלוף: המגבלה הטכנית של קביעת הגיל היא הדבר שמפריע.

אלי אלאלוף: כל השאר, אנחנו סומכים על הרפואה הישראלית שהיא מצוינת.

מרדכי יוגב: אדוני היושב-ראש, אני לא סותר את דבריך, אבל פה נכנסים אלמנטים נוספים, שלעיתים לצערנו, ואני מסכים פה עם חברותיי שציינו, חברתי חברת הכנסת מיכל רוזין, שציינה שלעיתים הצד של הפונדקאות נעשה משיקולים סוציאליים, משיקולים שהאם הנושאת זה שכרה בחיים ומזה היא ממשיכה לחיות.

מרדכי יוגב: ויכול להיות ששיקוליה הם אינם רק בריאותיים.

מרדכי יוגב: ולכן יכול להיות שצריך לשים פה עוד מפתח.

מרדכי יוגב: אני לא יודע, אני לא סותר את דבריך לגבי שנת ה-40, אבל יכול להיות שזה צריך להיות מוגבל באיזושהי ועדה רפואית.

מרדכי יוגב: אינני יודע.

מרדכי יוגב: כי לקבוע שהחוק יקבע את זה באופן טוטלי - - -

איציק שמולי: יש חוות דעת רפואית.

קריאה: ופסיכולוג שבודק.

מיכל רוזין: האם יש יותר סכנה בין 40 לגיל 38?

מיכל רוזין: זאת השאלה: האם יש יותר סכנת חיים?

מרדכי יוגב: אני לא יודע.

מרדכי יוגב: אני לא בא לסתור.

מרדכי יוגב: אני שואל את זה כשאלה, אני לא מרגיש את עצמי מומחה.

איילת נחמיאס ורבין: זה לא דבר אבסולוטי בכלל, זה משתנה מאישה לאישה.

אלי אלאלוף: בבקשה, ד"ר.

אלי אלאלוף: השם שלך בבקשה לפרוטוקול.

טליה גבע אלדר: שמי פרופ' טליה גבע, ואני יושבת-ראש האגודה הישראלית לפוריות.

טליה גבע אלדר: כולנו מכירים נשים בגיל 42, 45 שילדו.

טליה גבע אלדר: השיקולים הרפואיים לא מתייחסים למקרים פרטניים.

טליה גבע אלדר: ובדיוק כמו שאמרתי בסעיף הקודם, הרפואה מחלקת מבחינת סיכונים – סיכון נמוך עד לידה חמישית וסיכון גבוה מלידה שישית ומעלה.

טליה גבע אלדר: ולכן אנחנו כן חושבים שזה נכון וזה בסדר להכניס גם לידה חמישית.

טליה גבע אלדר: השיקול כאן צריך להיות: האם מבחינה סטטיסטית שיעור הסיבוכים בנשים בגיל 40, שיעור הסיבוכים לנשים ושיעור הסיבוכים לילדים, לטווח קצר ולטווח ארוך, הם יותר רבים מבחינה סטטיסטית, משמעותית מבחינה סטטיסטית?

טליה גבע אלדר: זה צריך להיות הנימוק באיזה מקום צריך לשים את הגבול.

טליה גבע אלדר: ומבחינה סטטיסטית המחלות העיקריות שהן שכיחות יותר בנשים בגיל 40 ומעלה – אנחנו הרי בביולוגיה, לא במתמטיקה, זה לא שעד גיל 38 אין סיכונים ומגיל 40 יש סיכונים.

טליה גבע אלדר: ולכן הגבול לפי הספרות הוא 40.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: אז בוא נכריע, בבקשה.

אלי אלאלוף: אוקיי, גבול 40.

טליה גבע אלדר: לידה בגיל 40.

אלי אלאלוף: בגיל 40.

אלי אלאלוף: בבקשה, אז עד גיל 39?

אלי אלאלוף: זה עושה לכם - - -

שמרית לשם כהן: בשלב של גיל 38 היא מגיעה בפני ועדת האישורים, ואז היא מקבלת אישור גם שנה וחצי קדימה וגם שנתיים.

שמרית לשם כהן: זאת אומרת שבכל מקרה היא מגיעה לגיל ה-40.

אלי אלאלוף: אז עד גיל 39.

מיכל רוזין: לא, היא אומרת 38, כי לוקח - - -

אלי אלאלוף: לא, אני אומר: 39.

אלי אלאלוף: אני רוצה לתת יותר סיכוי.

אלי אלאלוף: אנחנו לא עם כזה גדול, אנחנו צריכים לגדול.

אלי אלאלוף: אז בוא נלך לעשות.

אלי אלאלוף: הלוואי שמי שיכול לעשות עוד ילדים - - -

ענת מימון: טוב, הנקודה הבאה, אני רק מציינת – היא לא הייתה אם נושאת יותר מפעמיים ולא ילדה כאם נושאת ביותר מלידה אחת.

ענת מימון: זה נעשה לבקשה, בעקבות הטענה שעלתה, שאם היא ילדה תאומים במסגרת אם נושאת, רצינו לאפשר לה להיכנס להליך נוסף כאם נושאת.

ענת מימון: ולכן תיקנו בסעיף קטן (ה) את הנוסח, אפשר לראות.

ענת מימון: הנקודה האחרונה שנשארה זה מספר הילדים שיש להורים המיועדים.

ענת מימון: כיום הצעת החוק אומרת, שאם להורים המיועדים יש ילד ביולוגי גנטי אחד, ילד משותף אחד, הם יכולים להתקשר בהליך של פונדקאות אחד נוסף.

ענת מימון: אבל ההצעה לא מאפשרת להביא בהליך פונדקאות ילד שלישי, רביעי והלאה.

ענת מימון: ובנושא הזה גם הוועדה ביקשה לבחון את הנושא, ולראות אם אפשר להעלות את זה לשלושה ילדים, כמו שנהוג, אגב, היום במסגרת הנהלים של הוועדה.

אלי אלאלוף: אני בעד.

אלי אלאלוף: אני בעד ילדים.

אלי אלאלוף: אני בעד שנעשה ילדים.

קריאה: ממילא זה הליך פרטי.

אלי אלאלוף: ואין שום סיבה טכנית, בוודאי רפואית, שזוג שיכול להביא ילד לבד ללא עזרה של הפונדקאית, להגביל אותו לשניים.

אלי אלאלוף: אין שום סיבה.

מיכל בירן: הבעיה היחידה, שכשהם יצאו נגד ה-gays, הם טענו שיש מחסור בפונדקאיות.

אלי אלאלוף: רגע, אני באמצע דבריי, גברת.

אלי אלאלוף: אני שוב חוזר: אני לא מבין למה צריך לבלום זוג שלא יכול להביא בעצמו ילדים, אם הוא יכול להשתמש, ליהנות או לחיות עם אפשרות להביא ילדים בפונדקאות מעל לשני ילדים.

אלי אלאלוף: אז אני בעד - - -

קריאה: - - - שלושה.

אלי אלאלוף: אני הייתי אומר: ללא מגבלה.

אלי אלאלוף: אבל היות שכולם יורדים עליי, אז אני אומר: עד חמישה ילדים.

אלי אלאלוף: זה לא עניין בריאותי, חברים.

קריאה: מי שמשלם - - -

מיכל רוזין: מי שמשלם – זה בדיוק מה שמפריע לנו.

אלי אלאלוף: זה לא עניין בריאותי.

אלי אלאלוף: אין שום סיבה שמשרד הבריאות יתערב.

אמיר אוחנה: צודק.

אמיר אוחנה: ואם יש בעיה בריאותית אז שהרופא יתערב.

אילן גילאון: זו בעיה סוציולוגית משפחתית, מה שתרצו.

מיכל רוזין: לא, סליחה, לא נכון.

אילן גילאון: יש כאן בכל זאת בעיה חברתית.

אילן גילאון: השאלה היא מהו מימוש ההורות.

אילן גילאון: יש כל כך הרבה ילדים בעולם, אדוני, שזקוקים לאהבה, וצריך אולי לאמץ אותם, שזאת גם הורות.

אילן גילאון: אני חושב שההורות הזאת אחרי שני ילדים יכולה להיות בהחלט משביעת רצון.

אילן גילאון: ויש עוד דרכים כדי לקחת ילדים.

מיכל רוזין: אתה שוכח גם במשוואה, כל הזמן כל אחד אומר לעצמו: רגע, מה אני לא יכול בגיל 40 ללדת?

מיכל רוזין: מה, לא מגיע לי יותר משניים-שלושה ילדים?

מיכל רוזין: אתה שוכח שבמשוואה הזאת, בכל זאת אנחנו מדברים פה על קנייה של שירותים ללדת ילדים, של אישה שעושה את זה לא אלטרואיסטי אלא היא עושה את זה - - -

אלי אלאלוף: היא סופר אלטרואיסטית.

אלי אלאלוף: סופר אלטרואיסטית.

מיכל רוזין: לא כולן עושות את זה אלטרואיסטית.

אלי אלאלוף: את לא מסוגלת.

אלי אלאלוף: היא סופר אלטרואיסטית.

מיכל רוזין: יכול להיות.

מיכל רוזין: אבל לא כולן עושים את זה אלטרואיסטי.

אלי אלאלוף: תפסיקו להסתכל על האדם ולחשוב על הכיס שלו.

אלי אלאלוף: אלה אנשים אלטרואיסטים.

אלי אלאלוף: יש פה נציגות של אימהות, של נשים כאלה.

מיכל רוזין: חבר הכנסת אלאלוף, זה לא - - - ועדיין אתה רוצה למנוע בעיות חברתיות, שבהן ינוצלו נשים רק ממעמדות מסוימים.

מיכל רוזין: אתה לא יכול להתעלם מזה.

אלי אלאלוף: מה קרה לכם?

אלי אלאלוף: אתם חושבים שבאקט כזה יש רק אינטרס כלכלי?

מיכל רוזין: אתה לא יכול להתעלם מזה.

מיכל רוזין: תסתכל על מי הנשים שעושות תהליכי פונדקאות.

מיכל רוזין: ועם כל הכבוד, יש פה שיקולים שהם לא רק אלטרואיסטים.

מיכל רוזין: ולכן אנחנו רוצות להגן על אותן נשים, כדי שלא יהיה הרחבה יתרה מדי.

אמיר אוחנה: להגן על הנשים ולשלול את זכותן.

מיכל רוזין: זה לא לשלול את זכותן.

אלי אלאלוף: אוקיי.

אלי אלאלוף: אני נשאר בעמדה שלי, ומי שרוצה - - - את החוק.

אלי אלאלוף: אני חוזר ואומר, העמדה שלי ברורה.

מיכל בירן: בעיקר, מיכל, בדיונים שלא הייתם זה הועלה כטיעון המרכזי, שיש פה מחסור בפונדקאיות - - - את ה-gays פנימה.

מיכל בירן: זה מה שמשרדי הממשלה אמרו, שהטיעון נגד הכנסת זוגות של gays פנימה, שאין פה מספיק פונדקאיות.

מיכל בירן: אז בואו פשוט נחשוף את האמת - - -

יעל גרמן: בדיוק, מה שמיכל אמרה.

קריאה: פשוט קשקוש בלבוש.

קריאה: חופש, חופש, זו המטרה.

מיכל רוזין: לא, זה לא חופש.

מיכל רוזין: חופש הוא כאשר - - -

אלי אלאלוף: אני נשאר בעמדה עד חמישה ילדים.

אלי אלאלוף: מי שמעוניין יצביע בעד, מי שנגד יצביע נגד.

אלי אלאלוף: בבקשה, עוד הערה?

אלי אלאלוף: כן, בבקשה.

אלי אלאלוף: רגע, משרד הבריאות רוצה להביע עמדה.

אלי אלאלוף: כן, בבקשה, גברת.

שמרית לשם כהן: אז בעצם הסעיף הזה נכתב בהתאם להחלטת ועדת מור יוסף, בדבר הגבלת מספר הילדים שניתן להביא בהליך הפונדקאות.

שמרית לשם כהן: כפי שנכתב בזמנו בדברי הצעת חוק הפונדקאות, החוק נודד לקבוצת קצה, שלא קיים עבורה פתרון אחר להבאת ילדים עולם.

שמרית לשם כהן: ובעצם הרחבת הזכות להורות אינה כוללת את הזכות להרחבת המשפחה.

שמרית לשם כהן: זאת הייתה גם הכרעה של בג"ץ.

שמרית לשם כהן: זאת בהתחשב במורכבות ההליך, בהשלכותיו, בסיכון הרפואי לאם הנושאת וגם בהיצע האימהות הנושאות - - -

קריאה: אני לא מבין, ממור יוסף לוקחים רק את מה - - -

שמרית לשם כהן: בעצם בראש ובראשונה - - -

אלי אלאלוף: חבר'ה, אתם לא יכולים.

מיכל רוזין: אני לא יכולה לריב איתך באמצע דיון, עם כל הכבוד.

אלי אלאלוף: כן, בבקשה, את יכולה.

שמרית לשם כהן: חשוב לזכור שמדובר בהליך במסגרתו נעשה שימוש בגופה של אישה אחרת כדי להביא ילדים לעולם לצד אחר.

שמרית לשם כהן: ואנחנו רוצים לדאוג כל העת לאיזון של הצעת החוק.

אלי אלאלוף: אוקיי, שמענו.

אלי אלאלוף: אני רק מזכיר שהריבון זה הכנסת.

אלי אלאלוף: אוקיי, תודה רבה.

אלי אלאלוף: אני רוצה רק להעלות את ההסתייגות של חבר הכנסת אמיר אוחנה, שהיא חדשה.

ענת מימון: טוב, אלה היו הנקודות שדרשו הכרעה.

ענת מימון: על כל ההסתייגויות הצבענו, למעט שתי הסתייגויות חדשות.

ענת מימון: למעשה זו ההסתייגויות של חבר הכנסת אמיר אוחנה לגבי האפשרות גם לגבר יחידני ללכת להליך הזה.

ענת מימון: וההסתייגות השנייה לגבי שני הילדים בעצם מתייתרת, כי הוועדה שינתה את הנוסח ומאפשרת את זה עד ילד חמישי.

מיכל רוזין: אני מבקשת אבל להוסיף הסתייגות "לכל אדם".

מיכל רוזין: שלא יירשם גבר ואישה ולא גבר יחידני – לכל אדם.

מיכל רוזין: פשוט כך, לכל אדם.

קריאה: יש את זה.

עודד פריד: אדוני היושב-ראש, אנחנו מבקשים זכות דיבור.

עודד פריד: גם מדובר פה בסופו של דבר בתיקון לחוק שהוא קריטי.

עודד פריד: אני חושב שיש לנו זכות להגיד - - -

אלי אלאלוף: רק שתדעו שאם אתם - - -

קריאה: - - -

אלי אלאלוף: לא, אני לא בעד.

אלי אלאלוף: אני לא בעד.

אלי אלאלוף: אני לא.

אלי אלאלוף: אני חושב שזה טוב, והמשפחות מוכיחות את זה, והמשפחות מבקשות את זה.

אלי אלאלוף: אני לא רוצה פה לעשות, להציג את זה, יש פה אנשים שמתחננים לילדים.

אלי אלאלוף: כן, משרד המשפטים רוצה?

אלי אלאלוף: כן, בבקשה.

מצדה מצלאוי: אנחנו גם מתנגדים.

ענת כהן שמואל: תציגי את עצמך.

מצדה מצלאוי: עורכת דין מצדה מצלאוי, משרד המשפטים.

מצדה מצלאוי: תמיד העמדה שלנו הייתה שהליך של פונדקאות זה הליך שהוא שנוי במחלוקת.

מצדה מצלאוי: רוב מדינות העולם לא מכירות את ההליך הזה, הוא מורכב בהרבה מאוד היבטים.

מצדה מצלאוי: ולכן אנחנו רוצים להשאיר את הכלי הזה כלי שהוא מצומצם.

מצדה מצלאוי: וגם לגבי האוכלוסיות שבהן אנחנו חושבים שצריך לפתוח אותו, שאלה אוכלוסיות שיש להן בעיות רפואיות, עדיין אנחנו צריכים לשמור על זה שהשימוש בו ייעשה בצמצום, כי זה כלי מאוד בעייתי, מאוד שנוי במחלוקת, יש לו הרבה מאוד השלכות וסיכונים בריאותיים לאותן נשים.

עודד פריד: אז רק נשים אשכנזיות, בבקשה.

עודד פריד: נשים מזרחיות שלא תשתמשנה בשירותי פונדקאית, ואז נוכל - - -

מצדה מצלאוי: איך זה נובע ממה שאמרתי?

מיכל בירן: כי את מפלה.

אלי אלאלוף: אני מבקש, אין פה - - -

מיכל בירן: את בוחרת קריטריון מפלה.

מיכל בירן: אני מסכימה איתך עם העיקרון, אבל בחרת במקום להגיד: אם ככה זה נכון, בואו נאפשר בפונדקאות רק ילד אחד לכולם.

מיכל בירן: זה לא מה שבחרתם לעשות.

מיכל בירן: בחרתם להגיד שלאנשים מסוימים כן ולאחרים לא.

קריאה: קבוצה א' – כן, אוכלוסייה ב' – לא.

מיכל בירן: אם היית מחליפה את זה באשכנזים ומזרחים במקום סטרייטים ו-gays, האדמה הייתה בוערת.

מיכל רוזין: אני איתך לגמרי בצמצום ושזה בעייתי ומורכב, אבל לא יכול להיות שאחד יכול והשני לא רק מפאת מגדרו או מפאת נטייתו.

עפרה בלבן: עובדתית זה לא נכון.

עפרה בלבן: ברוב ארצות אירופה שמותרת פונדקאות היא מותרת לכולם.

עפרה בלבן: עובדתית.

עפרה בלבן: אני באה עכשיו - - -

אלי אלאלוף: רגע, גברת, את רוצה שאני אשמע אותך?

אלי אלאלוף: תקבלי את רשות הדיבור.

אלי אלאלוף: רק שנייה.

אלי אלאלוף: אני מזכיר: זה לא חמישה ילדים מאם פונדקאית אחת.

אלי אלאלוף: אני מדבר על זוג שיכול עד חמישה ילדים להביא בתהליך פונדקאות מאימהות שונות.

מיכל בירן: אה, אתה מוסיף יותר ממה שביקשו.

מיכל בירן: ביקשו עד שלישית, אתה מוסיף חמישית.

אלי אלאלוף: למה זה צריך להיות מוגבל?

אלי אלאלוף: זה נכון שיש פה מרכיב אחד, שכרגע בפונדקאות יש מרכיב כלכלי גדול.

אלי אלאלוף: זה נכון שזה נותן רק למי שיש לו, אבל עד חמש.

אלי אלאלוף: אז אני לא מבין למה זה צריך להיות.

אלי אלאלוף: אנחנו משאירים מספר הלידות בפונדקאות - - -

ענת מימון: כולל הילדים שלה.

אלי אלאלוף: כן.

אלי אלאלוף: היא יכולה לעשות כמה – ופעמיים לעשות פונדקאות.

שמרית לשם כהן: כיום בהנחיית הוועדה זה עד שלושה ילדים - - -המליצה לצמצם.

מיכל רוזין: אבל הדגש צריך להיות על מספר ההריונות ולא מספר הילדים.

שמרית לשם כהן: זה בניגוד גם לבג"ץ - - -

קריאה: לתת את זה לוועדת חריגים, מה הבעיה?

אלי אלאלוף: אוקיי, אז את יכולה לסכם, כדי שכולם יבינו?

ענת מימון: כן, אני מסכמת, פשוט שיהיה ברור.

ענת מימון: האם הנושאת, האם הפונדקאית – זה יכול להיות עד הלידה החמישית שלה, כולל הילדים שלה כמובן, כי התנאי הוא שיש לה ילדים ביולוגיים שלה.

ענת מימון: בנוסף, יש הגבלה של גיל של 39, העלינו את זה.

ענת מימון: והיא יכולה להיות אם פונדקאית רק בשני הליכים של פונדקאות.

קריאה: שתי לידות.

ענת מימון: שתי לידות, כן.

ענת מימון: ובנוסף, לגבי ההורים המיועדים, אין להם יותר מארבעה ילדים משותפים.

ענת מימון: ולגבי אם יחידנית, ארבעה ילדים גנטיים.

עודד פריד: והם לא הומואים, חלילה.

אלי אלאלוף: זהו, זה מה שיש.

אלי אלאלוף: זו ההצעה שבאה להצבעה.

קריאה: כל חמשת הילדים?

עודד פריד: לא, ההורים המיועדים, שלא חלילה יצאו הומואים.

ענת מימון: עכשיו מצביעים על ההסתייגויות של חבר הכנסת אמיר אוחנה.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת אמיר אוחנה – יש לו הסתייגויות.

אלי אלאלוף: בבקשה, אפשר להצביע עליהן.

מיכל בירן: רק אם שינית את הנוסח, אנחנו כן רוצים להוסיף את ההסתייגות שמשאירה את זה על שניים.

מיכל רוזין: כן, וגם גיל 38, אני מבקשת.

מיכל בירן: עד שני ילדים.

מיכל רוזין: גיל 38 להשאיר.

מיכל רוזין: שהסף יהיה 40.

מיכל בירן: רגע, את זה תעשי בשמך, לזה אני לא מצטרפת.

ענת מימון: בוא נצביע על ההסתייגויות.

ענת מימון: אני אציג.

ענת מימון: הסתייגות ראשונה של חבר הכנסת אמיר אוחנה, שהוצגה בתחילת הדיון, לגבי גבר יחידני.

אמיר אוחנה: אם או אב, איש או אישה.

אלי אלאלוף: מי בעד ההסתייגות?

אמיר אוחנה: רגע, אדוני, יש לי זכות הצבעה?

אמיר אוחנה: אני רוצה לדעת אם יש לי זכות הצבעה.

אלי אלאלוף: זה תלוי בליכוד.

ענת כהן שמואל: לא, יש את נאוה ויש את נגוסה.

אמיר אוחנה: טוב, במליאה תהיה לי זכות הצבעה?

אמיר אוחנה: אני אצביע בעד.

עודד פריד: אדוני היושב-ראש, אנחנו אפילו לא דיברנו בעניין.

אלי אלאלוף: מי בעד ההסתייגות של חבר הכנסת אמיר אוחנה?

קריאה: אפשר אבל לדבר לפני?

אלי אלאלוף: מי נגד?

עודד פריד: אמיר, אתה יכול לבקש מחבריך לסיעה להצביע - - -

עודד פריד: בעד ההסתייגות – מיעוט

עודד פריד: ההסתייגות של אמיר אוחנה לא נתקבלה.

אלי אלאלוף: עבר.

עודד פריד: טלי, למה את מצביע נגדנו?

עודד פריד: למה את מצביעה נגדנו?

עודד פריד: את יכולה.

עודד פריד: אל תצביעי.

אלי אלאלוף: חברים, אני מזכיר, אף אחד לא מדבר באמצע הצבעה.

עודד פריד: אנחנו ביקשנו לדבר לפני ההצבעה, אבל כבוד היושב-ראש לא נותן זכות דיבור.

אלי אלאלוף: אז תצא, תצא עכשיו.

מיכל רוזין: אבל למה לא נתנו להם לדבר?

אלי אלאלוף: אם ככה, תצא בבקשה.

אלי אלאלוף: או תירגע או תצא.

עודד פריד: אני מאוד רגוע, אדוני.

אלי אלאלוף: אוקיי, אז תירגע.

ענת מימון: ההסתייגות הבאה של חברת הכנסת מיכל רוזין שמבקשת - - -

קריאה: אני לא יודעת את התוצאה.

קריאה: הצבענו?

קריאה: התוצאה של ההסתייגות.

ענת מימון: ההסתייגות נפלה.

ענת מימון: היא עולה למליאה.

אלי אלאלוף: 9 בעד.

אלי אלאלוף: ונגד כמה?

קריאה: 4.

אלי אלאלוף: 4 בעד ו-9 נגד.

קריאה: איך 4?

ענת כהן שמואל: כי לא כל מי שפה יכול להצביע.

אלי אלאלוף: את לא יכולה להצביע.

מיכל רוזין: לא, אבל אילן לא הצביע ואני הצבעתי.

אלי אלאלוף: בסדר, אז אחד מצביע.

ענת כהן שמואל: אז ספרנו אחד.

ענת מימון: ההסתייגות של חברת הכנסת מיכל רוזין להשאיר את הגיל המקסימלי לאם נושאת לגיל 38.

ענת מימון: אפשר להצביע על ההסתייגות.

אלי אלאלוף: מי בעד ההסתייגות?

אלי אלאלוף: מי נגד?

ישראל אייכלר: אני נמנע בזה.

אלי אלאלוף: נמנע?

אלי אלאלוף: 2.

אלי אלאלוף: בעד ההסתייגות – מיעוט

אלי אלאלוף: נמנעים – 2

ענת כהן שמואל: בסדר, ההסתייגות לא התקבלה.

ענת מימון: ההסתייגות האחרונה שאנחנו מצביעים עליה כרגע, בנוסף להסתייגויות שכבר היו, זה של חברת הכנסת מיכל בירן.

מיכל בירן: בשם המחנה הציוני.

ענת מימון: בשם המחנה הציוני.

מיכל בירן: את יודעת מה?

מיכל בירן: סליחה, זה לא המחנה הציוני.

ענת מימון: אז רק חברת הכנסת מיכל בירן מבקשת להשאיר את התנאי שלהורים המיועדים יש עד ילד אחד ביולוגי, גנטי, וההליך יכול להיות בעצם עד לילד השני.

יעל גרמן: ואצלנו זה שניים, ובחוק זה שניים.

ענת מימון: אחד פלוס אחד.

ענת מימון: לילד השני בלבד.

מיכל בירן: לא, לא ביולוגי.

מיכל בירן: עד שני ילדים - - -

ענת מימון: אז אני מסבירה שנייה.

ענת מימון: כרגע הוועדה שינתה וקבעה, שלהורים המיועדים שיש ארבעה ילדים, והם יכולים לעשות את הליך הפונדקאות לצורך הבאת הילד החמישי.

ענת מימון: חברת הכנסת מיכל בירן מבקשת להשאיר את הצעת החוק בנוסח שאושר לפני שבוע, שאומר שיש ילד אחד משותף להורים המיועדים, וההליך הוא לצורך הבאת הילד השני.

ענת מימון: זו ההסתייגות.

אלי אלאלוף: אז מי בעד?

אלי אלאלוף: מי נגד?

אלי אלאלוף: בעד ההסתייגות – מיעוט

אלי אלאלוף: ההסתייגות של חברת הכנסת מיכל בירן לא נתקבלה.

אלי אלאלוף: אז ההסתייגות נפלה.

ענת מימון: עכשיו אנחנו מצביעים בעצם על הנוסח של הצעת החוק, כולל השינויים שדיברת עליהם.

אלי אלאלוף: אוקיי, אני יכול לקבל שקט בהצבעה הגורלית הזאת?

אלי אלאלוף: טוב, עברנו.

אלי אלאלוף: מי בעד הצעת החוק, כולל כל התיקונים שהכנסנו?

ישראל אייכלר: כנוסח הוועדה.

אלי אלאלוף: כנוסח הוועדה.

אלי אלאלוף: מי בעד?

ענת כהן שמואל: 8.

אלי אלאלוף: מי נגד?

ענת כהן שמואל: 4.

ענת כהן שמואל: בעד הצעת החוק, כהצעת הוועדה – רוב

ענת כהן שמואל: הצעת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (תיקון מס' 2), התשע"ז–2017, כהצעת הוועדה, נתקבלה.

אלי אלאלוף: אוקיי, אז תודה רבה, החוק עבר בוועדה ויעלה למליאה.

אלי אלאלוף: תודה רבה, הישיבה נעולה.

מיכל רוזין: אולי רגע עכשיו ניתן להם להגיד משהו?

עודד פריד: אדוני, לפחות תיתנו מילה למי שאתם מונעים ממנו להביא ילדים.

אלי אלאלוף: רגע, אני לא סגרתי.

קריאה: הוא סגר את הישיבה.

מיכל רוזין: רגע, הנה, הוא ייתן, שנייה.

אלי אלאלוף: אני מבקש מהחברים להביע את דעתם.

אלי אלאלוף: יש לנו שלוש דקות.

אלי אלאלוף: בבקשה, מי מכם רוצה לדבר?

עודד פריד: אדוני היושב-ראש, עודד פריד מהאגודה למען הלהט"ב.

עודד פריד: אני חייב קודם כול להגיד שזה ממש ממש, זה רגע נורא עצוב לנו.

עודד פריד: באמת.

אלי אלאלוף: אני מצטרף אליך.

עודד פריד: אני יודע שזה כואב גם לך, אבל באמת לתת לנו זכות לדבר אחרי שהרגע התבצעה פה הצבעה.

עודד פריד: ואגב, שים לב, רבים מאלה שהצביעו נגדי לא מסוגלים לשבת כאן עכשיו בוועדה ולהסתכל לי בעיניים.

קריאה: אתה לא מעניין אותם, זה לא שהם לא מסוגלים.

עודד פריד: הם באו, הם הצביעו נגדנו, והם קמו והלכו, כי הם פשוט לא מסוגלים להסתכל לי בעיניים ולהגיד: אנחנו לא מרשים לכם להיות הורים.

עודד פריד: וזה מה שהחוק הזה עושה.

עודד פריד: אדוני היושב-ראש, אני מדבר אליך.

עודד פריד: תראה, עם חבר הכנסת יוגב ועם חבר הכנסת אייכלר שישב כאן קודם אין לי עניין, אני מבין שעמדתם אחרת.

עודד פריד: הם חושבים שלילד צריך להיות אבא ואמא, שמעתי את חבר הכנסת יוגב בעניין הזה מתראיין לא פעם.

עודד פריד: לא מבין איך זה עולה בקנה אחד עם הצעת חוק שמדברת על אימהות יחידניות.

עודד פריד: אבל זה לא קשור, בסופו של דבר יש כאן חוק שבהגדרה הוא הומופובי.

עודד פריד: ואם החוק הזה, הלא שוויוני הזה, היה מגדיר כל הגדרה אחרת, כל הגדרה אחרת, שניתנת האפשרות לאימהות יחידניות שהן אשכנזיות ולא מזרחיות, או שהן מהפריפריה ולא מהמרכז, או שהן בגובה מסוים או עם עיניים מסוימות, או כל הגדרה אחרת, הייתם נעמדים כולכם על הרגליים האחוריות ונאבקים בזה, ובצדק.

עודד פריד: והסיבה היחידה שאנשים כמו טלי פלוסקוב, כמוך, אדוני היושב-ראש, כמו מירב בן ארי שנעלמה פתאום מהדיון הזה – חבר הכנסת אוחנה, ליבי יוצא אליך, באמת, אני מבין באיזו סיטואציה אתה נמצא.

עודד פריד: אבל זה בידיים שלכם.

עודד פריד: וכמו שידעתם להגיד למשרד הבריאות – ידעת, אדוני היושב-ראש, שיש כאן שאלות מוסריות, יש כאן שאלות חברתיות, ואנחנו המחוקק, אנחנו נקבע, גם במקרה הזה הייתם צריכים להגיד את אותו דבר.

עודד פריד: יש כאן אפליה ברורה.

עודד פריד: ואפליה נגד להט"בים, נגד גברים יחידנים, נגד הומואים, ורק בגלל זה זה עובר.

עודד פריד: האפליה הזאת לא יכולה להיות.

עודד פריד: אתה בסופו של דבר בהצבעה שלך גורם לאפליה הזאת להיות כאן לנצח.

עודד פריד: זה לא יתוקן בעוד חצי שנה, זה לא יתוקן בעוד שנתיים.

עודד פריד: ומה שאתם יוצרים בסיטואציה הזאת, אני פונה אליך, אדוני היושב-ראש, אני יודע שהנושא קרוב לליבך.

עודד פריד: אם אני רוצה להביא ילד מחר בבוקר, ואמר את זה חבר הכנסת שמולי, נמצא בעמדה דומה לי – 700,000 שקל הליך.

עודד פריד: למי אנחנו מרשים להיות הורים?

עודד פריד: רק ל"קרם דה לה קרם", רק לשכבות העליונות?

עודד פריד: זו לא זכות בסיסית להיות הורה במדינת ישראל?

קריאה: זאת זכות בסיסית.

מרדכי יוגב: זכות של הילד - - - אמא.

עודד פריד: זאת זכות בסיסית.

עודד פריד: ואם היא ניתנת לנשים יחידניות היא צריכה להינתן גם לגברים יחידנים.

עודד פריד: אין כאן שאלה בכלל.

עודד פריד: החוק הזה הוא אפליה ברורה נגדנו, והסיבה היחידה שהוא עובר זה בגלל שהוא מפלה הומואים, בגלל שהוא מפלה גברים יחידנים, שהם ככל הנראה במערכת יחסים חד-מינית.

עודד פריד: ורק זו, ורק זו הסיבה שאתם מרשים לעצמכם להפלות, כי בכל אוכלוסייה אחרת, בכל חתך אחר, בכל אפליה אחרת, כנראה שגם אתם הייתם לצידנו.

עודד פריד: ואני יודע שזה יושב לך על הלב, וזה עדיין לא מאוחד מדי.

עודד פריד: החוק הזה עוד יגיע למליאה, אני לא יודע מתי, אני מקווה שלא יעלה בכלל.

קריאה: שלא יעלה למליאה.

מרדכי יוגב: אבל אם הוא יגיע זה עוד תלוי בכם.

מרדכי יוגב: יש לכם את הכוח.

מרדכי יוגב: ואני, באמת בשם – אנחנו מדברים פה על נשים יחידניות שיש להן בעיה רפואית, שיש להן ביציות אבל שאין להן רחם, אוכלוסייה, כמו שאמרה חברת הכנסת רוזין, כל כך מצומצמת, שלהן אתם כביכול רוצים לעזור – לא, לא, יש כאן אלפים.

מרדכי יוגב: אלפים, אם לא יותר, עשרות אלפים, אנשים שרוצים להיות הורים.

מרדכי יוגב: ומי שמונע את זה מהם זה אתם בהצבעה שלכם נגדנו.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

עודד פריד: אתם לא מצביעים בעד אף אחד, אתם פשוט מצביעים נגדנו.

אלי אלאלוף: תודה רבה.

אלי אלאלוף: הישיבה נעולה.