ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 669, 2018-07-03 12:30

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 3 ביולי 2018, כ' בתמוז תשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא על סדר היום, במסגרת דיון שיזמו חברי הכנסת אילן גילאון, מאיר כהן, שרן השכל ומרב מיכאלי, ואני יודע שפנתה אלי במקביל גם חברת הכנסת רחל עזריה, אז הנה, את רואה שבסוף זה מתקיים.

רחל עזריה: מדהים.

רחל עזריה: כל הכבוד לך.

יעקב מרגי: הנושא: מחסור בכיתות בזרם החינוך הממלכתי חרדי.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע גם סקירה אחרי היוזמים שידברו, סקירה בכלל על הממ"ח הזה, מה הסטטוס שלו, מה קורה איתו במשרד, יש כוונה לקיים אותו, לחסל אותו?

יעקב מרגי: יש כוונה להרחיב אותו?

יעקב מרגי: צריכים לדעת.

יעקב מרגי: לפי זה נדע איך אנחנו מתנהלים, כי אנחנו יכולים לדבר על סימפטום שהוא שולי לעומת המגמה שהמשרד מוביל.

יעקב מרגי: יכול לדבר על מחסור בכיתות בזמן שמנהל הבנק רוצה לסגור את הבנק, לכן אני רוצה לשמוע אם יש למשרד החינוך, מי שמוסמך לומר לנו מה המדיניות לגבי הממ"ח בכלל, אבל זה אחרי שחברי הכנסת היוזמים יתנו סקירה קצרה.

יעקב מרגי: אילן גילאון, בבקשה.

אילן גילאון: תודה רבה אדוני על הדיון הזה שאתה תמיד מסביר פנים.

אילן גילאון: הוא בא בעיקר על בסיס של תופעה שמתרחשת בציבוריות הישראליות ובתוכה יש רצונות לגוונים ישנים בתוך קהילת העדה החרדית שתמיד הוגדרה כצאן מרעיתם של פרנסיו.

יעקב מרגי: אני אתקן אותך, העדה החרדית זו קבוצה קטנה.

אילן גילאון: הציבור החרדי.

אילן גילאון: זה תיקון טוב מאוד.

אילן גילאון: אנחנו מגלים יותר ויותר גיוון.

אילן גילאון: הפתיחה לרשת התקשורתית פתחה גם לאנשים את האפשרויות להסתכל על הדברים.

אילן גילאון: אנשים רוצים להמשיך להיות חרדים והם רוצים להמשיך להיות אולטרה אורתודוכסים והם רוצים להמשיך להיות באמונתם, אבל הם לא תמיד מוכנים להיות צאן מרעיתם של פרנסיהם.

אילן גילאון: על הבסיס הזה היה רעיון לשר פירון בזמנו, לפתח בתוך המסגרת החינוכית הפורמלית מערכת חינוך ממלכתית חרדית, ובמילים אחרות, שיש בתוך תוכנית הלימודים בעיקר לקראת הרצון של השילוב של הקהילה בכלל החברה, של מיומנויות ונושאים אחרים.

אילן גילאון: אני אומר לך גם יותר מזה.

אילן גילאון: למדינה מאוד נוח לעבוד באמצעות עמותות משום שכך היא משתחררת גם מן האחריות.

אילן גילאון: זה עולה לה יותר זול.

אילן גילאון: היא משלמת יקר מאוד לפרנסי העמותות האלה.

אילן גילאון: האמן לי אדוני, לו מה שהמדינה משלמת למי שמנהל את העמותות הללו, ואני מדבר על עמותות, אני לא זוכר בדיוק, אבל מספר של עשרות רבות, כל ילד בחינוך הזה יכול היה לקבל B.A, M.A וגם אני אומר, TWA, למרות שהחברה הזאת נסגרה, אבל החינוך לא מושקע במקום הזה.

אילן גילאון: לפעמים מתעורר חשש, אדוני היושב ראש, שמישהו רוצה לשמר את צאן מרעיתו.

אילן גילאון: אני יכול להביא דוגמא ממקום אחר שבו אנחנו עוסקים כרגע, בנושא של השוואת השכר לנשים חרדיות בהייטק.

אילן גילאון: מי שלא כל כך אוהב, אני לא מדבר על הנשים פה.

אילן גילאון: גם אני אף פעם לא מדבר על חברים לעבודה.

אילן גילאון: מי שלא כל כך אוהב את הרעיון הזה, זה דווקא פרנסי העדה החרדית.

אילן גילאון: הם לא כל כך אוהבים את הרעיון, ולכן כאן יש לאפשר בצורה פלורליסטית, כאשר 20% מילדי ישראל בעצם שבויים בתוך תפיסה שהיא תפיסה פוליטית, לשחרר אותם.

אילן גילאון: לא יכול להיות שמשרד החינוך או הרשויות במקומות יחילו את החובה הזאת על ההורים שצריכים לספק את הילדים למסגרת, אלא להיפך, אתם תספקו את המסגרת ומי שרוצה להגיע אליה, יבחר להגיע אליה, ומי שלא, לא יגיע אליה.

אילן גילאון: אני יודע שיש הפניה בהרבה מאוד מקומות, אגב, שמדירים תלמידות או תלמידים מכאן ומכאן, כי אחד, אבא שלו ראה טלוויזיה והשני ספרדי והשלישי מכל מיני סיבות אחרות, בתור שוט ובתור יכולת לשלוט בציבור, ולכן הדבר הטוב ביותר שמדינת ישראל צריכה לעשות, אני אומר את הדברים מבלי שקראתי, כי נכנסתי מדיון אחר לדיון הזה.

אילן גילאון: הדבר הנכון, הטוב, המוסרי והמתאים לזמנו כדי לאפשר מה שנקרא לכל ציבור גם לקיים את אמונתו וגם שיהיה לו פלורליזם רחב, לאפשר מסגרת של חינוך ממלכתי חרדי שעליו אחראי משרד החינוך של מדינת ישראל.

יעקב מרגי: רחל עזריה, שחברי הכנסת הסכימו לתת לה.

רחל עזריה: כן, ואני רוצה לומר תודה גם לחברת הכנסת מרב מיכאלי.

אילן גילאון: היית אומר לי, הייתי נותן לה גם.

אילן גילאון: למה זרקת אותי למים ככה?

יעקב מרגי: כי אתה ראשון היוזמים.

יעקב מרגי: חוץ מזה אני נגוע.

יעקב מרגי: מה שקשור אליך, אני נגוע.

אילן גילאון: כפרה עליך, שכולם יהיו נגועים כמוך.

יעקב מרגי: בבקשה.

רחל עזריה: גם תודה לחברת הכנסת מרב מיכאלי וגם לחבר הכנסת מאיר כהן שאפשרו לי לדבר עכשיו, כי אני צריכה ללכת לנהל דיון בוועדת הרפורמות שאני עומדת בראשה.

רחל עזריה: אני מאוד מודה לך, כבוד היו"ר על הדיון המאוד חשוב הזה.

רחל עזריה: אני רוצה לומר משהו.

רחל עזריה: יושבים פה לא מעט חברים וחברות ואלו אנשים שמרכזים קבוצות מאוד גדולות מאחוריהם.

רחל עזריה: ישבתי עם לא מעט מהיושבים פה והם סיפרו שכשהם אומרים, מי רוצה להירשם לממ"ח, אז אנשים כותבים להם בפרטי, אבל הם לא ידעו ציבורית, כי המחיר של לעשות את התהליך הזה ולעבור על הגשר מעל המים, הרבה פעמים קשה לחזור בחזרה.

רחל עזריה: אלו האנשים שפורצים את הדרך כדי לאפשר לחרדים, חילוניים ודתיים לחיות ביחד במדינת ישראל.

רחל עזריה: הם אנשים שבעיניי, אם יורשה לומר, הם מגשימים את החזון של העתיד של מדינת ישראל, ומאוד חשובים ומאוד יקרים, ולכן אנחנו צריכים להקדיש להם את תשומת הלב ולראות איך אנחנו עוזרים להם, כי אנחנו לא משלמים את המחיר.

רחל עזריה: עבורנו זה רק לדאוג שבסוף יהיו בתי ספר, אבל הם אלה שמשלמים את המחיר.

רחל עזריה: כיום יש בעצם שני אתגרים: אחד, זה הרשויות המקומיות.

רחל עזריה: אני הייתי חברת מועצה וסגנית ראש עיר בעיריית ירושלים וכשרצו להקים את בתי הספר, אני עזרתי לבצלצל כהן להקים את הישיבה התיכונית החרדית שלו, שיש שם בגרויות והכול, אז היו מספיק אנשים בעירייה שלא היו מעוניינים שהוא יקבל מבנה, והרשויות המקומיות בעצם מקשות מאוד בעניין של המבנה.

רחל עזריה: בסופו של דבר נמצא מבנה ופתרנו את העניינים, אבל היום יש בפתח תקווה אתגר עם מבנה, יש בירושלים.

רחל עזריה: אפילו שיש, בסופו של דבר הוקמו שני בתי ספר יסודיים, אחד לבנים ואחד לבנות, בית רבן ובנות ירושלים, אבל רק לאחר מאמץ, ואתה זוכר בדיון, אתה זוכר שניר ברקת היה פה והעליתי את זה, שרק אז הסכימו לפתוח שתי כיתות בכל אחד מבתי הספר, אבל יש עוד הרבה מאוד תלמידים שלא התקבלו למרות שהם מעוניינים ללמוד במערכת הזאת ולנו יש אינטרס שהם ילמדו שם, כי ככה הם יסיימו בבגרות מלאה והם יוכלו להשתלב בשוק העבודה ובחברה הישראלית, אז אחד, זה הנושא של המבנים וזה הרשויות המקומיות, ואם יש פה נציגות של הרשויות המקומיות, לא יודעת מי הוזמן לוועדה.

רחל עזריה: זה דבר אחד.

רחל עזריה: דבר שני זה משרד החינוך.

רחל עזריה: אני עכשיו נמצאת בקשר עם עיריית ירושלים לגבי עניינים של ממ"חים.

רחל עזריה: הם כל הזמן אומרים לי, תקשיבי, אנחנו צריכים אמירה הרבה יותר ברורה ממשרד החינוך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זה מה שאמרתי בפתיח.

רחל עזריה: כן.

רחל עזריה: הם כל הזמן אומרים לי, תעזרי לנו להשיג מכתב ממנכ"ל משרד החינוך שאומר את זה בצורה מובהקת.

רחל עזריה: בסדר, אני פונה, ולכן אני שמחה על הדיון הזה.

רחל עזריה: משרד החינוך צריך לומר, אנחנו רתומים לזה לחלוטין.

רחל עזריה: מי שלא מבין כמה זה חשוב, ואני מאמינה שאתם ממשרד החינוך, לפי סדר היושבים המקובל, היה לנו דיון גדול בוועדת חוץ וביטחון לגבי גיוס חרדים והדבר המרכזי שעלה היה העניין הזה של בתי ספר, שחרדים שמתגייסים לצבא, הילדים שלהם לא מתקבלים לבתי ספר, ולכן צריך את הממ"חים שהם לא מנוהלים על ידי אנשים שיש להם אינטרסים והם לא מנוהלים, לא יש קבלה ואין קבלה, אלא כולם יכולים, וזה בתי ספר ממלכתיים, וכן זה ממש צו השעה.

רחל עזריה: אשמח מאוד אם יהיה אפשר לצאת מפה עם החלטות ומעקב.

רחל עזריה: זה נושא קריטי.

רחל עזריה: תודה רבה, ואני מתנצלת שאני צריכה לצאת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן.

מאיר כהן: אדוני, אני ביקשתי להצטרף להצעה לסדר הזאת, לדיון בוועדה בגלל המשקעים והתחושה הקשה שלי בכל מה שקשור לאגף החרדי הזה.

יעקב מרגי: המחוז החרדי.

מאיר כהן: המחוז החרדי, תקראו לזה איך שאתם רוצים, שכנראה מישהו החליט לחסל אותו.

מאיר כהן: אני חושב שאפילו שנותיו ספורות, וכל מה שנולד כשינוי מרענן במשרד החינוך נמצא בנסיגה גדולה מאוד, והנסיגה מתבטאת בכך ששר החינוך או מי מאנשיו החליטו שהמחוז הזה הוא מחוז מיותר, ולכן אני התחלתי לטפל בסוגיה הזאת מאזור הנוחות שלי.

מאיר כהן: התקשרתי לראשי רשויות שמשם קיבלתי תלונות של הורים ושאלתי אותם האם משרד החינוך פנה, האם המחוז הזה פנה בדין ודברים אתכם בכדי להקצות שטחים.

מאיר כהן: בכל המקרים התשובה הייתה לא, כי כנראה שמישהו במשרד החינוך עוצר את המגמה הזאת לעבור מהזרם החופשי למחוז הזה.

מאיר כהן: לא רוצים, ולכן הדבר הטוב שהם עושים מבחינתם זה לייבש את המקום הזה.

מאיר כהן: ראינו את המחוז הזה בעליבותו, לצערי הגדול, כשאני התמודדתי ואתה גם עם האפליה שנוקטים כנגד תלמידים במחוז הזה, תלמידות במחוז הזה, ואנשי המחוז מגלגלים עיניים כי הם קיבלו הוראה ממשרד החינוך לא לגעת בתפוח אדמה הלוהט הזה, לכן אני מבקש ממך אדוני היושב ראש, היות ויש הורים שרוצים להביא את הילדים שלהם ואומרים להם לא, כי אין לנו מקום, צריכה לצאת פנייה מהוועדה הזאת לשר החינוך ולהגיד לו, אדוני, אם אתה רוצה שהמחוז הזה ימשיך לתפקד, אנא ממך תשית עליו את כל הכללים של משרד החינוך לרבות את הכלל שאומר שבמקום שאין כיתות לימוד, משרד החינוך בא בדין ודברים עם הרשויות, כי הייתי עשר שנים ראש עיר, ועשרות פעמים משרד החינוך יזם פנייה אלי ואמר, כאן וכאן יש לנו בעיה, האם אדוני יכול להקצות לנו שטח בכדי לעבור?

מאיר כהן: זה אחד.

מאיר כהן: הדבר השני, להשתית על המחוז הזה את אותם כללים.

מאיר כהן: לא העזתי לא לקבל ילדה לבית הספר בגלל מוצאה, מה שמעזים במחוז ועוצמים עיניים.

קריאה: זה אפילו לא מוצאה.

מאיר כהן: בדרך כלל.

מאיר כהן: אני לא בא בטענות לאנשי המחוז, אני לא בא בטענות לאף אחד.

מאיר כהן: אני רוצה שבדיון כזה חשוב, שהוא מאוד מהותי, שר החינוך, תן לנו תשובות.

מאיר כהן: מנכ"ל משרדו.

מאיר כהן: רוצים את המקום הזה?

מאיר כהן: בבקשה.

מאיר כהן: לא רוצים?

מאיר כהן: תפסיקו את זה, כי המשחק הזה הוא מיותר.

מאיר כהן: אחיזת העיניים מיותרת.

מאיר כהן: ליבי-ליבי על ההורים שפנו אלי, שפנו לכל אחד מאיתנו, ועל הילדים שרוצים ללמוד ואומרים להם, אין לנו מקום בכיתה.

מאיר כהן: תודה.

יעקב מרגי: לפני שאעביר את רשות הדיבור למרב מיכאלי, חברת הכנסת היוזמת, הנוספת, אני מקדם בברכה את נשיא הקהילות היהודיות של צרפת, מה שנקרא הקונסיסטואר, ד"ר ז'ואן מרגי.

יעקב מרגי: מי ששואל, כן, יש קרבה משפחתית בענף מסוים.

יעקב מרגי: יחד איתו נמצאים חברי קהילות שונות עם מספר ראשי ערים בצרפת, ראש העיר של מז'פורט, אני מבין, גנתיי ז'ון פי ושובילה, ונשיאי הקהילות, אז ברוכים הבאים.

יעקב מרגי: אתם נמצאים באמצע מרכזו של דיון שעוסק במה שנקרא ממ"ח.

יעקב מרגי: ממ"ח זה מחוז חרדי ממלכתי.

יעקב מרגי: היה ניסיון של שר החינוך הקודם, שי פירון, לפתוח זרם חרדי בתוך החינוך הממלכתי של מדינת ישראל.

יעקב מרגי: אנחנו בדיון לראות אם זה צלח ואם הכוונה אכן עדיין נמצאת על השולחן ויש כוונה לחזק ולקיים את המחוז ממלכתי חרדי בתוך המחוז החרדי.

יעקב מרגי: בבקשה, חברת הכנסת מרב מיכאלי.

מרב מיכאלי: תודה אדוני.

מרב מיכאלי: תראה, אנחנו היינו פה כולנו עד לפנות בוקר בגלל הדרמה הגדולה של המאבק על גיוס חרדים, מה שנקרא גיוס חרדים, ויש דיבורים גדולים איך העובדה שבגדול החרדים לא מתגייסים לצה"ל, עושה פצע מאוד גדול בלב החברה שלנו ומהווה בעיה אמיתית במדינה שלנו שנאבקת - - -

יעקב מרגי: חלק מהחרדים.

מרב מיכאלי: אמרתי, בגדול.

מרב מיכאלי: ואני אמרתי שם ואני אומרת גם כאן, הבעיה היא כפייה בתוך החברה החרדית ובתוך החברה הדתית.

מרב מיכאלי: הבעיה היא שפוליטיקאיות ופוליטיקאים חילוניים - - -

יעקב מרגי: ולעניין הדיון בבקשה.

מרב מיכאלי: זה עניין הדיון, כי זה אחד לאחד אותו דבר.

מרב מיכאלי: העניין הוא שפוליטיקאיות ופוליטיקאים חילוניים ולצערי הרבה פעמים גם עובדי מדינה שלא בטובתם, פשוט נותנים לרבנים קיצוניים ולחלק מהפוליטיקאים החרדים הקיצוניים את המפתחות לכלל החברה שלהם ולכלל הציבור שלהם, וזה בדיוק מה שקורה גם כאן.

מרב מיכאלי: יש ציבור חרדי וחרדית שמאוד מעוניינת ללמוד לימודים שהם לא רק לימודי קודש, אלא הם גם לימודי, שאנחנו קוראות וקוראים להם ליבה, אבל הם באמת הדברים הכי בסיסיים של החיים, שלא מעוניינים לגזול מהילדות והילדים שלהם את ההזדמנות להכיר את העולם על פניו השונות והשונים.

מרב מיכאלי: העובדה שמדינת ישראל לא מאפשרת להם, מונעת מהם בכוח לעשות את זה, זה דבר מטורף.

מרב מיכאלי: זה פשוט דבר לא יאמן, שהיא מונעת מהם והיא גם שמה בפניהם מכשולים שגורמים להם אחר כך לנזקים.

מרב מיכאלי: תחשוב על זה, אדוני, על מה אנחנו מדברות.

מרב מיכאלי: בסתר צריך לשלוח הודעות האם יש מקום, כי אם לא, עדיף שלא ידעו, כי אחר כך גם לא יקבלו אותי לבית ספר הלא ממלכתי.

מרב מיכאלי: ההדרה והאפליה והאלימות שמופעלת על מי שרוצה או רוצה באמת ללמוד בתור תלמיד, לא רק חרדי, כי יש באישיות של אנשים כל מיני פנים, כמו שאני לא רק פמיניסטית, אנשים הם לא רק חרדיות וחרדים.

מרב מיכאלי: יש להם עוד תכונות, עוד אישיויות ועוד חלקים בחיים שלהם.

מרב מיכאלי: העובדה שהמדינה לא מאפשרת להם לחוות את זה ולממש את זה ולהיות את זה, זה פשוט דבר הזוי.

מרב מיכאלי: השאלה ששאל חברי מאיר כהן, שוב אני אומרת, זה פשוט הזוי.

מרב מיכאלי: אם אין זרם ממלכתי חרדי, אז על מה אנחנו מדברות ומדברים?

מרב מיכאלי: אם יש, אז באיזה עולם משרד החינוך מעז לא לתקצב אותו?

יעקב מרגי: על זה הדיון היום.

יעקב מרגי: אנחנו נשמע את זה.

מרב מיכאלי: זה לא רק לתקצב אותו.

מרב מיכאלי: היוזמה צריכה להיות של המדינה.

מרב מיכאלי: קודם כול, לכל תלמיד ותלמידה שרוצה את זה, הייתה צריכה להיות כיתה גם אם היא תעמוד ריקה.

מרב מיכאלי: המצב היה צריך להיות הפוך.

מרב מיכאלי: היו צריכות להיות כיתות מוכנות ורק להזמין ולהזמין ולהזמין את הילדות והילדים ואת ההורות וההורים ללמוד בהן.

יעקב מרגי: בהורים יש גם את ההורות.

מרב מיכאלי: חבר הכנסת מרגי, אדוני היושב ראש היקר, כוכבית, אם כבר אתה שואל על ההורות.

מרב מיכאלי: יושבות פה בדיון הזה חברות מאוד חשובות.

מרב מיכאלי: יושבת פה מיכל צ'רנוביצקי ויושבת פנינה מהתא החרדי.

יעקב מרגי: הן ייצגו את עצמן.

יעקב מרגי: חבל לי על הזמן.

מרב מיכאלי: אבל זה דיון שאני יזמתי.

יעקב מרגי: את יזמת אותו ואני קיימתי אותו ואני רוצה לנהל אותו.

יעקב מרגי: הן יציגו את עצמן כשהן ידברו.

מרב מיכאלי: אני יודעת.

יעקב מרגי: אז בואי נעשה את זה זריז כי אני רוצה להיכנס לתוך הדיון.

מרב מיכאלי: סבבה, אז מה שאני רוצה להגיד עליהן, זה שהיושבות פה, ויושבת פה רחלי ויושבות פה נשים שעדיין לא זוכות לזכות הבסיסית של להיות מיוצגות בכנסת ישראל.

מרב מיכאלי: עדיין לא יכולות להיבחר.

מרב מיכאלי: 100 שנה אחרי שנשים קיבלו זכות בחירה בעולם, בישראל יש עדיין מפלגות שאומרות, אין כניסה לנשים, למקום הזה שאמור לייצג את כל הציבור ולטפל בבעיות האלה בדיוק, והן צריכות לעשות את זה דרכנו.

יעקב מרגי: למה את מרגישה שהיא עושה את זה דרכך?

יעקב מרגי: היא בחרה במסגרת שלך.

יעקב מרגי: היא לא בחרה במסגרת המתאימה לה.

יעקב מרגי: מי שמדיר נשים זה לא מתאים לה.

יעקב מרגי: הפטרוניזם הזה לא מקובל עלי.

מרב מיכאלי: הן תדברנה בזכות עצמן.

יעקב מרגי: אם המסגרת של אותן מפלגות הייתה מקובלת עליהן, וזה לא הדיון, הן היו מתמודדות שם.

מרב מיכאלי: אבל הן לא יכולות כי התקנון של המפלגה שלך ושל המפלגה השנייה אומר שנשים לא יכולות לא רק להתמודד, אפילו לא להיות חברות.

יעקב מרגי: גבירתי, הבנתי.

יעקב מרגי: זה הכול על הכיתה העלובה הזו של הממ"ח שעוד לא הוקמה, ואנחנו שמים עליה את כל התסכולים של החברה הישראלית.

יעקב מרגי: אוקי, תודה.

מרב מיכאלי: מה לעשות, זה חלק מאותו דבר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני אוהב את הדיונים האלה.

יעקב מרגי: חבל על הזמן.

יעקב מרגי: אני אומר לך, זה עושה לי מחשבה שנייה אם להיות באמת ממלכתי ומכיל, כי כל הזמן שאני מביא, אם זה הדיון על החברה הערבית כדי לשפר אותה, אנחנו שמים עליה את הסכסוך הישראלי-פלשתיני וכל העוולות ומתפוצץ הדיון.

יעקב מרגי: אני מביא דיון שבאמת רוצים לטפל בו, אז שמים לי פה את ההורות ואת ההורים ואת הגיוס לצה"ל והמפלגות ונשים ומודרות.

יעקב מרגי: נו, בחייכם.

יעקב מרגי: להיות רציניים.

יעקב מרגי: אני בכל אופן מעריך את שעת העבודה של הכנסת ורוצה לצקת לה תוכן.

מרב מיכאלי: גם אני.

יעקב מרגי: אז תודה.

יעקב מרגי: מוטי, אתה רוצה את האורח?

יעקב מרגי: אני יכול לתת לאורח לתת לנו מספר דקות, לומר מה הם עושים פה בשבוע הזה בכלל במדינת ישראל.

יעקב מרגי: בקצרה.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

יואל מרגי: אני מודה לחבר הכנסת יעקב מרגי.

יואל מרגי: אני נשיא הקהילות היהודיות של צרפת.

יואל מרגי: באתי עם משלחת ואנחנו באים במיוחד.

יואל מרגי: כל שנה אני עושה כנסים בצרפת להגיד שלום לכל העולים שמגיעים מצרפת לישראל.

יואל מרגי: השנה באתי עם הקבוצה שלי לראות מה החיים של העולים מצרפת כשמגיעים לפה, אם הקליטה ואם העלייה ואם המשרדים נותנים - - -

יעקב מרגי: ואם מערכת החינוך קולטת אותם.

יעקב מרגי: זו טרגדיה מה שקורה לילדים של העולים במערכת החינוך במערכת החינוך במדינת ישראל.

יואל מרגי: הסיסטם של חינוך בצרפת הוא שונה לגמרי מהסיסטם פה.

יואל מרגי: בצרפת בבית ספר יש הכול.

יואל מרגי: יש חרדים ולא דתיים וכולם באותו מקום.

יואל מרגי: אם העלייה של צרפת חשובה לכם, חשוב מאוד שהעולים שמגיעים לישראל מצרפת, שימצאו פה חינוך מתאים למה שהיה להם גם בצרפת, שיוכלו להישאר עם עזרת המדינה בחינוך דתי, וחינוך דתי שמאפשר להם גם לעשות לימודים ולעשות כל מיני דברים בצרפת.

יואל מרגי: יש פה סתירה בין לימודים חרדים, וזה חשוב מאוד גם ליהודי צרפת.

יואל מרגי: יש כאלה שחשוב להם, אבל בסיסטמה, הממלכתי דתי, לפעמים זה לא מספיק ליהדות צרפת וצריך למצוא - - -

אילן גילאון: הסיסטם הצרפתי בסדר?

אילן גילאון: מוצא חן בעיניך?

יואל מרגי: בעיני הצרפתים.

אילן גילאון: אתה תשכנע את הבן דוד שלך - - -

יעקב מרגי: אני רוצה לומר מה שיואל לא אמר.

יעקב מרגי: צריך לתת לילדי העולים הזדמנות להצליח, קליטה נכונה ולהצליח כמו שהם הצליחו בצרפת, ואם היו נשארים היו מצליחים בצרפת.

יעקב מרגי: לצערנו הרב המשבר שיש לחלק מילדי העולים במערכת החינוך במדינת ישראל הוא משבר וצריך לטפל בו.

יעקב מרגי: אנחנו לא הפקנו לקחים כנראה משום עלייה אחרת, וחבל.

יעקב מרגי: חבל שהם נטמעים בתוך איזו הגדרה כוללנית של עולים בלי התייחסות.

יעקב מרגי: זה לא מובן מאליו שנשיא קהילה, כי ראשי הקהילות היהודיות בצרפת מעודדים עלייה.

יעקב מרגי: זה מקטין להם את הקהילות שלהם.

יעקב מרגי: לפעמים גם בקהילות רחוקות וקטנות מחסל קהילות, יוצר נקודת משבר של זהות.

יעקב מרגי: עדיין הם מעודדים עלייה אבל הם רוצים להיות בטוחים שהם עושים את הדבר הנכון.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יואל מרגי: תודה רבה לכם.

יעקב מרגי: תודה רבה לכולם ושהות נעימה בישראל.

יעקב מרגי: מיכל, תציגי את עצמך בבקשה.

מיכל צ'רנוביצקי: מיכל צ'רנוביצקי, יו"ר קהילת עיר ואם.

מיכל צ'רנוביצקי: אנחנו פעילות חרדיות, מתעסקות בנושאי חינוך, רווחה, זכויות נשים, זכויות עובדים.

יעקב מרגי: רוצה להתמודד בש"ס, אבל סתם, אל תעני.

מיכל צ'רנוביצקי: אי אפשר.

יעקב מרגי: מה אכפת לך אפשר או לא אפשר.

יעקב מרגי: רוצה להתמודד?

מיכל צ'רנוביצקי: כן.

יעקב מרגי: הצהרתית, שמענו.

מיכל צ'רנוביצקי: את הבעיות של מערכת החינוך החרדית בכללי, נראה לי שכל יושבי החדר מכירים ומכירות.

מיכל צ'רנוביצקי: אני רוצה דווקא לדבר שנייה על בתי הספר הממלכתיים חרדיים ולמה אנחנו בכלל חושבים שזה כזה פתרון, אז אני רוצה להעלות כמה נקודות.

מיכל צ'רנוביצקי: יושבים פה גם כמה הורים שהילדים שלהם לומדים בממ"ח.

מיכל צ'רנוביצקי: דבר ראשון, רמת הלימודים.

מיכל צ'רנוביצקי: יש עוד בתי ספר חרדיים שמלמדים לימודי ליבה, אבל הרמה בדרך כלל מתחת לכל ביקורת, המורים לא מספיק מוכשרים.

יעקב מרגי: אפשר לומר רמה נמוכה, לא דרמטיות.

מיכל צ'רנוביצקי: אוקי, רמה נמוכה.

מרב מיכאלי: אבל זה דרמטי, אדוני.

מיכל צ'רנוביצקי: בממ"ח אנחנו רואים ממש פערים בנושא הזה, כמו בכל החינוך הממלכתי.

מיכל צ'רנוביצקי: הנושא השני, כל הנושא של זכויות עובדות ועובדי ההוראה במערכת החינוך החרדית.

מיכל צ'רנוביצקי: אני דיברתי עם הורות בבית ספר באלעד שעבר ממוכש"ר לחינוך של ממ"ח, והיה לנו איזה כנס באילת למורות שדיברנו איתן על זכויות של העובדות והעובדים שלהם והרמנו טלפונים לכל המורות באילת בשביל שיבואו לכנס, והמורות מאותו בית ספר שהתקשרתי אליהן, אמרו לי, מיכל יקרה, אצלנו הכול בסדר, עברנו לממ"ח.

מיכל צ'רנוביצקי: הבעיות נגמרו ביום שעברנו לשם.

מיכל צ'רנוביצקי: אז זה דבר אחד גם מאוד חשוב, וכמובן הנושא של האפליה.

מיכל צ'רנוביצקי: זו לא רק אפליה.

מיכל צ'רנוביצקי: כל הליך הרישום והקבלה לבתי הספר של החינוך החרדי, שנרשמים דרך בית הספר ולא דרך העירייה וזה יוצר בעיות ואפליה וילדים מתקבלים יום לפני תחילת הלימודים או אחרי - - -

יעקב מרגי: זה שמשרד החינוך לא עושה את עבודתו, זה אסור.

מיכל צ'רנוביצקי: אבל כל הרישום הוא בעייתי.

מיכל צ'רנוביצקי: כולנו יודעים שהורה חילוני או דתי הולך לעירייה, רושם את הילד, הילד עולה לכיתה א' ליד בית.

מיכל צ'רנוביצקי: אצלנו כל היום מלחמות על זה כבר 40 שנה, והאפליה לא נגמרת וכל הזמן מנסים - - -

יעקב מרגי: ולדיון מה את מצפה?

מיכל צ'רנוביצקי: ובבתי הספר של הממ"ח, יושבים פה הורים, אין אפליה בקבלה לבתי הספר.

מיכל צ'רנוביצקי: מקבלים ילדים - - -

יעקב מרגי: אם הכול טוב, איפה הבעיה?

מאיר כהן: אין אפליה איפה?

יעקב מרגי: בממ"ח.

מיכל צ'רנוביצקי: אין אפליה.

מיכל צ'רנוביצקי: עד היום מאז ששי פירון הקים את החינוך הממלכתי חרדי, זה עובד טיפין טיפין וכמו שאמרו פה, האחריות מוטלת מצד אחד על כתפי ההורים - - -

יעקב מרגי: את יודעת לומר לי, אני אשאל את משרד החינוך, כמה ילדים היום הצטרפו לממ"ח?

מיכל צ'רנוביצקי: כמה ילדים יש היום בממ"ח?

מיכל צ'רנוביצקי: בטח שי יודע להגיד.

שי קלדרון: יש בבתי הספר היסודיים 5,600 תלמידים ובגני הילדים עוד כ-2,000.

שי קלדרון: סך הכול בשנה הבאה אני מעריך כ-10,000 תלמידים.

יעקב מרגי: מגמת עלייה, עצירה?

שי קלדרון: מגמת עלייה מדודה, לא דרמטית, אבל עלייה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נחזור אליך.

מיכל צ'רנוביצקי: צריך להבין שזה מתוך כמעט 450,000 תלמידות ותלמידים במערכת החינוך החרדית, אז מדובר על ממש עדיין מאוד קצת.

מיכל צ'רנוביצקי: הבעיה היא כזאת: כל אנשי המקצוע, כל מי שמתעסק גם באגף החרדי בהסתדרות, גם במשרד חינוך במחוז החרדי יודעים שזה הפתרון, הממ"ח, אבל יש את הבעיות הפוליטיות מסביב והיום המצב הוא שנכון, שי קלדרון מהמשרד שאחראי על הממ"ח והחבר'ה בפקידות שאחראים בתוך המחוז החרדי על הממ"ח עושים מה שהם יכולים בשביל לפתוח, אבל ידיהם כבולות.

יעקב מרגי: אני רוצה לשאול שאלות מנחות לטובת העניין.

יעקב מרגי: את יודעת לומר לי שיש בתי ספר שביקשו לעבור לממ"ח וסורבו או ראש רשות שרוצה לפתוח בית ספר בממ"ח וסורב?

מיכל צ'רנוביצקי: לא ראש רשות.

מיכל צ'רנוביצקי: זו הבעיה.

מיכל צ'רנוביצקי: דבר ראשון, בית שמש, יש עכשיו בית ספר, הוא נראה לי לא כל כך רוצה שיזכירו את שמם, אבל יש בית ספר שמנסה לעבור, בית ספר עם מאות ילדים שמנסה לעבור לממ"ח ונתקל בקשיים מצד הרשות המקומית בבית שמש.

מיכל צ'רנוביצקי: זו דוגמא אחת מהימים האלה.

אילן גילאון: זה נכון לגבי ירושלים, בני ברק, פתח תקווה - - -

יעקב מרגי: רגע, אנחנו רוצים להבין.

יעקב מרגי: למה אני שואל אותך?

יעקב מרגי: כי את חיה את זה.

יעקב מרגי: את אומרת לי, קשיים מצד הרשות, לא מצד המשרד.

יעקב מרגי: את יודעת לומר לי את זה בוודאות?

מיכל צ'רנוביצקי: כן, אני אסביר לך.

מיכל צ'רנוביצקי: נגיד בבני ברק.

מיכל צ'רנוביצקי: בבני ברק יש קבוצת הורים שרוצה לפתוח כיתה א' שנה הבאה, בנות.

מיכל צ'רנוביצקי: אין בכלל עם מי לדבר ברשות.

מיכל צ'רנוביצקי: המשרד מאשר את זה.

מיכל צ'רנוביצקי: מה זה המשרד?

מיכל צ'רנוביצקי: עוד פעם, אלה שאחראים.

מיכל צ'רנוביצקי: אתה רואה מי יושב פה ממשרד החינוך.

מיכל צ'רנוביצקי: מי שיושב פה זה אנשים שאחראים על הממ"ח.

מיכל צ'רנוביצקי: אנחנו לא רואים פה את מנכ"ל משרד החינוך.

יעקב מרגי: הוא לא מגיע לכל דיון.

יעקב מרגי: זה מיותר לומר את זה.

יעקב מרגי: לא הוזמן.

מיכל צ'רנוביצקי: זו הבעיה.

מיכל צ'רנוביצקי: יש פה בעיה.

יעקב מרגי: אני מנסה ללמוד את הבעיה.

יעקב מרגי: אני התחברתי לאחד הדברים שאמרה חברת הכנסת מרב מיכאלי.

יעקב מרגי: לכאורה, יוזמה שחלק ברכו עליה.

יעקב מרגי: מי שהיה צריך לברך, בירך עליה, יוזמה שנתנה אפשרות וכולם חשבו, הנה, הגיעה הבשורה.

יעקב מרגי: כולנו חשבנו, הנה, משרד החינוך בא לעניין, בואו נתחיל.

יעקב מרגי: אפילו לשווק את זה.

יעקב מרגי: אני מסכים איתך.

יעקב מרגי: אם נחכה שראשי רשויות יזמו לפתוח ממ"חים, יש להם בעיות פוליטיות בתוך הרשות, הוא הסתכסך עם המפלגה הזו ועם המפלגה השנייה.

יעקב מרגי: יכול להיות שהוא בכלל לא רוצה לחזק.

יעקב מרגי: יש ראשי רשויות שעדיף בלי תשתיות לשירותי דת כדי שלא תבוא אוכלוסייה דתית.

יעקב מרגי: גם זה קיים במדינת ישראל, צריך לומר את זה.

יעקב מרגי: הכול לגיטימי.

יעקב מרגי: זה קיים, ולכן בפתיח שלי רציתי לדעת בכלל אם המשרד אקטיבי, אם זה מוצר מדף שאפשר לבוא ולקחת אותו.

יעקב מרגי: כשאנחנו אומרים ממלכתי, זה לפי צורך.

יעקב מרגי: יש צורך, יש מענה.

יעקב מרגי: מעבר לזה, יש פה השקפת עולם.

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, המדינה כמדינה באה כריבון ואמרה והטיפה לימודי ליבה אפילו באותה תקופה של שי פירון.

יעקב מרגי: היה תלוי תקצוב.

יעקב מרגי: מלמד ליבה, כעומק הלימוד, עומק התקצוב, אז יש פה תמריץ.

יעקב מרגי: מישהו רצה להמריץ את הנושא הזה.

יעקב מרגי: אני רוצה באמת לשמוע את משרד החינוך, אם זה עדיין בלופ שלכם, בתוכנית העבודה, יש לכם עניין שהממ"ח יגדל?

יעקב מרגי: אם כן, מה הפעולות שאתם עושים?

יעקב מרגי: אני כן אומר לכם, אם תהיו ידידותיים ותרצו לקלוט, יהיו מוסדות שבאמת יבואו ביוזמתם להצטרף לממ"ח.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע את משרד החינוך.

יעקב מרגי: אחר כך נחזור לאורחים.

שי קלדרון: שי קלדרון, מפקח במחוז החרדי, רפרנט ארצי לממ"ח.

שי קלדרון: קודם כול אני מברך על הדיון החשוב הזה.

שי קלדרון: אנחנו עוסקים בממ"ח יום וליל.

שי קלדרון: יש לנו בממ"ח היום 45 בתי ספר בפריסה ארצית ממעלות ועד ערד, 100 גני ילדים ועוד מספר מיזמים חרדים כמו חווה חקלאית חרדית באלעד, בית ספר לחולים בבית החולים מעייני הישועה בבני ברק, מרכזי פסגה ועוד.

שי קלדרון: אנחנו כמשרד למיטב הבנתי והכרתי ובזה אני עוסק כל היום, בהחלט מעוניינים, רוצים לקדם את חובתנו ואת זכותנו כמדינה למוסד ממלכתי חרדי.

שי קלדרון: הקשיים והאתגרים הם במספרים ובהיקפים ובתזמוני זמן.

שי קלדרון: יש לנו דוגמאות, למשל פתח תקווה, קבוצת הורים גדולה מאוד שמתגבשת ומעוניינת והעניין הוא התזמונים, כי כאשר פונים אחרי תקופת רישום, אז יש לרשויות המקומיות 'סיי' להגיד, זה אחרי תקופת הרישום, הם לא נרשמו בעירייה ואנחנו לא יכולים לתת מענה אחרי תקופת רישום.

יעקב מרגי: אבל בסוגיה של הממ"ח יש מה קדם למה.

יעקב מרגי: ההורים לא יכולים להירשם לאיזה משהו וירטואלי.

שי קלדרון: אני יכול להגיד, א', כאשר יש קבוצת הורים שרוצה ומעוניינת וזה קורה בעיקר משני קהלים במגזר החרדי שהוא מאוד רחב כמו שאמרה חברת הכנסת, גם לחרדים עובדים, חרדים מודרניים וגם לקבוצה גדולה מאוד של בעלי תשובה שלא היה להם מענה במיינסטרים החרדי ואנחנו אלה שנותנים להם את השירות המיטבי.

שי קלדרון: בשביל להקים מוסד, יש תקנות רישוי ויש גם שיקולים מקצועיים של שתי כיתות בשכבה.

שי קלדרון: אלה תקנות רישוי שלא הומצאו עבור הממ"חים.

מאיר כהן: למה אתם מחייבים אותם להביא אישור מהזרם החופשי?

מאיר כהן: אני עכשיו טיפלתי בבית ספר, לא אגיד את שמו, אתם יודעים, שפשוט חבר כנסת מכנסת ישראל השאיר אותם תלויים באוויר עד לדקה ה-90.

מאיר כהן: למה הם צריכים לקבל אישור - - - ?

יעקב מרגי: אני לא הבנתי את השאלה.

יעקב מרגי: איזה אישור?

שי קלדרון: יש שתי אופציות להקים מוסד ממ"ח, ויש להם מכנה משותף.

שי קלדרון: שתי האופציות, אחת, או הקמת מוסד חדש מאפס או העברת בעלות מעמותה כזו או אחרת ממוכש"ר לממ"ח, שאז עושים חוזה העברה.

שי קלדרון: בשני המקרים יש טופס הקמת מוסד כמו כל מוסד ממלכתי במדינת ישראל.

שי קלדרון: ממלכתי, ממלכתי דתי וממ"ח שווה בעניין הזה.

יעקב מרגי: חדש, ממי הוא אמור להביא אישור?

שי קלדרון: טופס ההקמה מורכב מפנייה לרשות.

שי קלדרון: הרשות חותמת שהיא מעוניינת, רוצה, מדברים על היקף הגילאים, על מספרי התלמידים ומשרד החינוך חותם, מקצה סמל ואז פותח תיקי עובדי הוראה.

שי קלדרון: בהעברת בעלות יש חתימה גם של העירייה, גם של העמותה וגם של המשרד על העברת הבעלות.

שי קלדרון: הבעיה קורית כאשר, א', פונים מאוחר ואז אין לנו 'סיי' מול הרשות המקומית, למה לא פתחתם במערכת המחשוב של הרישום אפשרות כזאת, ולכן למשל בעיריית בני ברק קיבלתי מכתב רשמי רק הבוקר אחרי שבועות של פניות, שאחרי תקופת הרישום הם לא פותחים בית ספר.

שי קלדרון: ההורים לא פנו לעירייה בזמן ואז הם לא מחויבים לפתוח מוסד ממלכתי עכשיו.

שי קלדרון: אין להם גם בינוי, אין להם אפשרויות.

שי קלדרון: מבחינתנו כמשרד המחוז מקדם מאוד את הממ"ח.

מאיר כהן: רק אם מותר לי על הסוגיה הזאת, סליחה, אדוני, כן להגן.

מאיר כהן: אחד, כי היה ראש עיר - - -

יעקב מרגי: אי אפשר גם הפקרות.

יעקב מרגי: צריך למצוא משהו ייחודי וייעודי למצבים כאלה.

מאיר כהן: כשבאים לראש עיר ואומרים לו בחודש מאי, שמע, אנחנו רוצים שתקים לנו בית ספר עם עשר כיתות, אין - - -

מרב מיכאלי: גם ראש עיר, יש לו פוליטיקה ויש פה בעיות, אז אם אנחנו מבינות את זה, שוב, אני לא באה אליכם בטענות, אבל מבחינת הכנסת ומבחינת הממשלה, וזה ברור הרי, מובן מאליו שיש לחצים.

מרב מיכאלי: ראשי עיר הם לא פקידים, הם אנשים פוליטיים, אז למה אנחנו מעמידות אותם בכלל במצב הזה מלכתחילה?

יעקב מרגי: עם כל הכבוד, ראש רשות מקבל מעמד וסמכות בחוק משר החינוך.

יעקב מרגי: ראש רשות חינוך, נכון, מאיר?

יעקב מרגי: הוא ראש רשות חינוך.

מאיר כהן: הכוח שיש לראשי הערים בנושא של חינוך, שימו לב, אין להם את זה בבריאות כי המדינה מאוד ברורה.

יעקב מרגי: ריכוזי.

מאיר כהן: הריכוזיות של ראש עיר היא חסרת תקדים.

יעקב מרגי: קחו חיפה, רבותיי.

יעקב מרגי: חיפה וקריית שמואל לומדים בחניון והוא לא מוכן לתת שטח ריק שנמצא בסמוך.

מאיר כהן: אדוני, ראש עיר בגלל פוליטיקה פחד מזרם שהוא חזק אצלו במועצה והזרם אמר לו, אתה לא פותח והוא לא פתח.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אנחנו צריכים להבין את הייחודיות.

יעקב מרגי: יש בעיה.

יעקב מרגי: הם לא באים אליך כי היה טוב להם.

יעקב מרגי: אם היה טוב להם, הם לא היו באים.

יעקב מרגי: הם באים כי רע להם, כי לפעמים הם אפילו לא מקבלים מענה.

יעקב מרגי: מה שברור לכל ילד לא ברור להם.

יעקב מרגי: הם לא מקבלים את המענים.

יעקב מרגי: אני יכול להביא לך עכשיו דוגמאות מהפרקטיקה שלי בשלוש שנים האחרונות על ראשי רשויות שהחרדים עובדים, וכל אלה שרוצים משהו אחר, קצת יותר טוב, קצת שונה, הוא בכלל לא על השולחן שלו, מטלז סטון ואני אגיע איתך עד צפון הארץ.

יעקב מרגי: הם לא באים בגלל שהיה טוב להם, הם באים במצוקה.

יעקב מרגי: כן, הם יבואו אליך אחרי מאי.

יעקב מרגי: הם יבואו אליך גם לעיתים בעיתות משבר גם באמצע השנה, התחילה שנת הלימודים, והחוכמה שלנו, בגלל שזה הממ"ח והממ"ח לא קם בגלל שמישהו רצה לעשות עוד משהו יפה, הוא קם בגלל צורך, לכן אני כן מצפה שתיתנו לנו את התשובות היצירתיות למרות ראשי הרשויות, למרות זה שאם תהיה קבוצת הורים שעונה על תקן סביר של כיתה, אכן ניתן להם לפתוח ונעזור להם וגם אם צריך לכפות על ראשי הערים, נכפה זאת על ראשי הערים, כי יש לכם כלים לכפות עליהם כשאתם רוצים.

יעקב מרגי: יש לכם הרבה מנופים על ראשי הרשויות.

מרב מיכאלי: שלא לדבר על זה שאתם יכולים ליזום.

יעקב מרגי: אם אני עושה את זה טוב, למה את מפריעה לי?

מרב מיכאלי: נכון, אדוני.

יעקב מרגי: אתה צריך לייצר לי את הפתרון.

יעקב מרגי: אני אומר לך, בגדול, לאן אני חותר בסוף הדיון הזה, כי זה לא מצב אידיאלי שאימא עכשיו קמה, קח דוגמא, פתח תקווה, שלום, אני רוצה שתרשום אותי בסטנד ביי לממ"ח.

יעקב מרגי: בהמשך יבואו עוד 20 ומשהו תלמידות או תלמידים.

יעקב מרגי: אין מציאות כזו.

יעקב מרגי: הלוואי ותייצר לי את זה.

יעקב מרגי: יבואו קבוצת הורים, קודם כול שתהיה להם האפשרות הטכנית ברמת המחשוב.

יעקב מרגי: אם אתה שמת את זה כחינוך ממלכתי, שהממלכה נותנת, זה מוצר מדף.

יעקב מרגי: מבחינתי הממ"ח זה מוצר מדף של המדינה, לכן כל ראש רשות, זה לא תלוי ברצונו.

יעקב מרגי: זו השאיפה שלי, שאם הוא יכנס למערכת הרישום העירונית שלו שמחוברת אליך, תהיה לו אפשרות גם לשים בסטנד ביי.

יעקב מרגי: אפשרות א' זאת, אפשרות שנייה, אם לא יפתח ממ"ח, בית ספר זה וזה.

יעקב מרגי: קודם כול שתהיה לו אפשרות, ואם תצטבר כיתה תקנית, אכן יפתח.

יעקב מרגי: זה האינטרס שלך, זה האינטרס של המדינה.

יעקב מרגי: לא תמיד אינטרס של ראש רשות, בגלל שיקולים כאלה ואחרים.

יעקב מרגי: אנחנו מחויבים לתת לילדים האלה מה שמקבל כל ילד במדינת ישראל.

אילן גילאון: זאת התובנה הייתה, איך אתם נותנים את אותה זכות לילד בממלכתי דתי, ממלכתי הכללי ובממלכתי החרדי חובתך לתת לכל אחד את הפתרון הזה בלי שום שאלה שהייתה באמצע.

שי קלדרון: יש בבתי הספר החרדים מקרים רבים מאוד, אולי רבים מדי של בתי ספר מאוד קטנים, של כיתות לא תקניות וחסרות.

שי קלדרון: בממ"ח זה אמור להיות הרבה יותר מסודר והרבה יותר מיטבי פדגוגי, שיהיו שתי כיתות בשכבה ואז גם צריך לכפות או בדיאלוג מתמשך כולל עיריית פתח תקווה - - -

יעקב מרגי: ברגע שאמרת שתי כיתות, נכון שזה הכי אידיאלי.

יעקב מרגי: הלוואי ויכולנו לספק לך בית ספר צומח עם שכבה של ארבע כיתות.

שי קלדרון: בהרבה מקומות יש.

יעקב מרגי: סליחה, אז יש שקיבלת מן המוכן.

יעקב מרגי: זה שקיבלת בית ספר מן המוכן, תודה רבה.

יעקב מרגי: אנחנו לא שם.

יעקב מרגי: הלוואי והיינו שם.

יעקב מרגי: מוטי, ולאחר מכן אתן לאורחים.

מרדכי יוגב: אני אהיה קצר, ברשותכם, משום שאני צריך לעזוב לוועדת חוץ וביטחון.

מרדכי יוגב: אני שמח בדיון וגם ביוזמה שבאים כיוון צפוי ופחות צפוי.

יעקב מרגי: הכול צפוי והיד נתונה.

מרב מיכאלי: נכון.

אילן גילאון: אני בא ממקום שעיוור לדת, גזע, מין, צבע ונטייה מינית.

מרדכי יוגב: העיקר שזה בטוב העולם נידון.

מרדכי יוגב: אני גם מברך על הדיון וגם מברך את הקבוצות של ההורים שבאו לפה.

מרדכי יוגב: אני חושב שהתופעה הזאת של קבוצות של חרדים צעירים ושאינם, שמבקשים את הלימודים לא רק התורניים אלא יחד איתם את לימודי המקצוע למיניהם, היא תופעה מאוד מבורכת.

מרדכי יוגב: אני חושב שהיא מחזירה לציבור החרדי שהיה שם, מקום גבוה יותר.

מרדכי יוגב: היקפי השירות הצבא שנגענו בו, איך אתה מתגייס כחרדי, משרת כחרדי ומשתחרר כחרדי בלי לשנות אמונות ודעות, אבל גם צומח בכל מה שהמציאות המתפתחת, מדינת ישראל, מדע והכול מאפשר לראות גם הציבור החרדי.

מרדכי יוגב: יש שם אנשים מצוינים.

מרדכי יוגב: התופעה הזאת היא תופעה שפשוט ברכה גדולה ואני מברך עליה, מברך אותך ואת מי שיזמו ואת המשפחות עצמן שזוקקות את החינוך הזה לילדיהן.

מרדכי יוגב: אני מברך גם את השר שי פירון לשעבר שיזם את זה.

מרדכי יוגב: אני סבור שהמשרד צריך להגדיר את זה לשנים הבאות כתוכנית יעד ומיקוד, ויש לי ניסיון ויודע תמיר בן משה, הייתי סגן ראש מועצה חמש שנים.

מרדכי יוגב: כשצריך לפתוח כיתות בבית ספר צומח לזרם כזה ואחר, אקח סתם את היישוב אדם או ניקח כל ישוב אחר, אז גם לעיתים ב-13 תלמידים וב-15 תלמידים אתה פותח, וכשיש בעיית כיתה אז לעיתים אתה מתחיל את חצי השנה הראשונה, מה לעשות, בשתי עזרות נשים של בתי כנסת בציבור החרדי, ולאט לאט אתה מביא קרוואן ולאט לאט אתה משכנע את העירייה כי יש כיתה או אתה מפריד כיתות שהתרוקנו באיזה מבנה ויוצר את היכולת לעבוד ביחד.

מרדכי יוגב: אלה החיים, זה עובד, אבל כשיש צורך כזה של הורים, ואני חושב שהוא צורך מבורך מאוד, צריך לעשות כל מאמץ לתת לו, ואני משוכנע שתמיר נמצא שם והמשרד נמצא שם, אבל כן לשים את זה ממש כדיון על סדר היום של משרד החינוך.

מרדכי יוגב: הכול צומח מתוך צורך.

מרדכי יוגב: צריך פה להיות גמיש בתאריכי הרישום, צריך פה להיות גמיש בהצטברות מה קודם למה ולעיתים אי אפשר ולעיתים צריך להסתיר ולעיתים יש פחד כפי שנאמר פה על ידי אחרים.

מרדכי יוגב: אני חושב שצריך פה טיפול אסטרטגי, זה פעם אחת, ולתת לו את ההחרגות שלו, וצריך פה את הטיפול הנקודתי, פעם אחת מול הרשויות הללו, קונקרטית, להגיע לראש רשות ולהגיד לו, חבריקו, אתה רוצה עוד שני מיליון שקל לשיפוץ?

מרדכי יוגב: אנחנו צריכים ממך גם את המענה ל-20 משפחות הורים הללו, ולהוריד את ההיקף של התלמידים מ-20 לכמה שתחליטו, ל-15 כדי שכמה שיותר פתרונות של הדבר הזה יגיעו למיצויים, וגם ראיה אסטרטגית ולשים את זה כיעד ממוקד וגם פתרונות טקטיים.

מרדכי יוגב: ישיבות מעקב בנושא זה הדבר הכי חשוב פה.

יעקב מרגי: תודה.

נעמה עידן: נעמה עידן, הבעלים של עיתון יום ליום.

נעמה עידן: אני מגיעה לכאן כי אני מכבדת אותך, חבר הכנסת מרגי, כאדם שיוצר הרבה מאוד שינויים חיוביים לטובת הציבור החרדי בתחום החינוך.

יעקב מרגי: וגם זה שנוי במחלוקת, אבל לא משנה.

נעמה עידן: אני חושבת שכן.

יעקב מרגי: בסדר, זכותך.

נעמה עידן: אנחנו כנראה נשב פה אצלך בוועדה עוד חודשיים ונדבר על הבנות הספרדיות שלא התקבלו וכן התקבלו, ואז התשובה תהיה, למה הן באות לסמינר אשכנזי, שילכו לסמינר ספרדי.

נעמה עידן: אולי היא רוצה ללכת לבית יעקב אשכנזי?

נעמה עידן: ואני תוהה האם בית יעקב, שזאת הרשת היחידה החרדית שיש לי אפשרות לשלוח את הילדים שלי אליה, האם היא ממלכתית?

נעמה עידן: היא לא.

נעמה עידן: מותר להם, ושוב, יש הרבה סייגים ואנחנו כולנו מכירים את כל המניפולציות שהם עושים, לקבל בנות, לא לקבל בנות.

נעמה עידן: אני חושבת שהגיע הזמן שלמדינת ישראל תהיה רשת חרדית שתקבל את כולם בלי איפה ואיפה.

נעמה עידן: ילדה בכיתה א' לא צריכה להרגיש סוג ג' כי לא קיבלו אותה.

יעקב מרגי: אתמול סיימנו לחוקק את חוק החינוך המיוחד שנתנו משמעות ודחיפה לנושא השילוב.

מאיר כהן: זה שני דברים שונים.

יעקב מרגי: נושא שילוב של ילדים מיוחדים, יחי ההבדל.

יעקב מרגי: אני מבין מה הקפיץ את מאיר.

מאיר כהן: מה שהקפיץ אותי זה שאתה שותף שלי להגיגים ולכאב, ובגלל פוליטיקה אני מצביע ואתה - - -

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: אני אומר בצער ובכאב שאפילו את הזכות הזו כמו אותם ילדים מיוחדים, אין לאותם תלמידים מודרים או מופלים בתוך בית הספר.

נעמה עידן: נכון, ולכן באתי לכאן כדי להציג בעצם את הראיה שלי.

נעמה עידן: למדינת ישראל יש מונופול בתחום החינוך החרדי.

נעמה עידן: יש מונופול אחד ששייך למפלגות האשכנזיות, מונופול אחר ששייך למפלגות הספרדיות.

נעמה עידן: הגיע הזמן שיהיה חינוך ממלכתי, שכל משפחה חרדית שרוצה לחיות על פי אמות המידה החרדים, יהיה לה לאן לשלוח בלי לפחד האם הילדה שלי תתקבל או לא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רחל מורגנשטרן.

רחל מורגנשטרן: שלום, אני רחלי מורגנשטרן ואני מובילת המהלך לפתיחת ממלכתי חרדי בפתח תקווה.

רחל מורגנשטרן: חבר הכנסת שכאן ציין 20 תלמידים, אנחנו כבר קרוב ל-40 משפחות שמעוניינות בממלכתי חרדי.

יעקב מרגי: כמה שנתון הגעתם לכיתה א'?

רחל מורגנשטרן: אנחנו מדברים על כיתה א'.

יעקב מרגי: כמה ילדים בכיתות א'?

רחל מורגנשטרן: כיתות א', אנחנו על אזור 20 ילדים בכיתה, כיתת בנים, כיתת בנות.

יעקב מרגי: ומה יהיה ב-1 בספטמבר?

רחל מורגנשטרן: זו שאלה מצוינת.

רחל מורגנשטרן: זה לא יתכן שהרשויות המקומיות בגלל סיבות פוליטיקות פנימיות הן אלה שיחליטו איפה הבת שלי תלמד שנה הבאה, והן שולחות אותי למוסדות פרטיים או למוסדות שלא מתאימים לי.

רחל מורגנשטרן: ממלכתי חרדי צריך להיות בכל עיר שיש לה אחוז מינימלי של ציבור חרדי שגר אצלה.

יעקב מרגי: מאיר, חבי וחברתי, כמה זה כשמקימים דבר בחיפזון.

יעקב מרגי: הקמת ממ"ח.

יעקב מרגי: תקן את חוק חינוך חובה, תקן את חוק זכויות התלמיד, עד השלטון המקומי.

יעקב מרגי: זה מוצר מדף.

יעקב מרגי: ברגע שהגדרת ממ"ח, זה מוצר מדף.

מאיר כהן: מסכים איתך לחלוטין.

יעקב מרגי: ברגע שיש לה רישום בפתח תקווה ל-20 ילד בכיתה, זה לא נתון לשיקול דעתו של ראש הרשות.

יעקב מרגי: צריך דבר אחד מחובתו לתת, לאפשר להקצות להם מקום ללימודים.

יעקב מרגי: גם אם אין לו שטחים ואין לו בניינים בנויים, ואנחנו נבדוק זאת, המשרד צריך לבדוק זאת, יקצה להם מקום איפה להניח מבנה תקני, ואתם יודעים לעשות את זה.

מאיר כהן: אדוני, אני טיפלתי פעם באזור מסוים - - - , באזור אשלים בפתיחה של בית ספר קטן, כיתה א', ב', ג'.

מאיר כהן: שימו לב, זה יכעיס אתכם אבל שתבינו מה ההבדלים.

מאיר כהן: בכיתה א' עשרה תלמידים, ב-ג' ארבעה, ב-ד' עוד ארבעה.

מאיר כהן: ביקשו לפתוח בית ספר דמוקרטי שההורים משלמים חלק ומשרד החינוך היה אמור להכיר, ולמרות התנגדות של חלק מראשי הרשויות שאמרו שזה יגרע להם בתקנים של הכיתות, משרד החינוך היה באמת מעל ומעבר.

מאיר כהן: משרד החינוך אמר, אם ההורים רוצים ללמוד בבית ספר דמוקרטי, נעזור להם, ותקצב, דווקא בחינוך החרדי בונים את כל החומות, מקשים על הורים כאילו ומה הם ביקשו.

מאיר כהן: תיקחו את זה לתשומת לבכם, כי אתם יודעים לעשות את זה.

יעקב מרגי: אני חושב שהוא כבר הספיק להבין מה אני רוצה.

מאיר כהן: המשרד יודע, כשבאים אליו בהצעות של בתי ספר כאלה ואחרים, יודע להיות בטוח ולפרסם ולשלוח את כל העזרה.

מאיר כהן: כשזה החרדים אתם מגלגלים עיניים ואומרים, לא, שהם יסתדרו ביניהם, אנחנו לא רוצים לגעת בזה.

מאיר כהן: תתחילו לגעת בזה, זה התפקיד שלכם, חבריה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רחל רושגולד.

רחל רושגולד: אני רוצה להתחבר למה שאמרה חברת הכנסת מרב מיכאלי.

רחל רושגולד: כל היוזמה כאן קמה מנשים חרדיות, ונשים חרדיות רוצות ייצוג במפלגות הבית שלהן.

רחל רושגולד: מקודם דיברת על זה באיזשהו ביטול, אבל במפלגת ש"ס אישה חרדית לא יכולה להיבחר.

יעקב מרגי: לא רק היא, יש עוד כמה סוגיות.

רחל רושגולד: הגיע הזמן שנשים חרדיות תוכלנה להיבחר במפלגת הבית שלהן.

יעקב מרגי: תודה, אבל זה לא הדיון.

רחל רושגולד: בטח שזה הדיון.

יעקב מרגי: גבירתי, את חולקת עלי?

יעקב מרגי: ההבדל ביני לבינך, שנבחרתי על ידי הציבור ונתנו לי פטיש ביד.

רחל רושגולד: אנחנו לא יכולות להיבחר.

יעקב מרגי: גבירתי, זה לא הדיון.

יעקב מרגי: הדיון זה מחסור בכיתות בממ"ח.

רחל מורגנשטרן: אני בקשר עם שי קלדרון לדעתי למעלה מחודשיים.

רחל מורגנשטרן: אני רוצה לדעת מה קורה איתנו ב-1 בספטמבר.

יעקב מרגי: תקשיבי, הנה אני אומר לך.

יעקב מרגי: אני נכנסתי לתמונה.

יעקב מרגי: ב-1 בספטמבר אתם תלמדו בממ"ח, לא יעזור כלום לא לשר החינוך ולא - - - .

יעקב מרגי: אני מקווה שהנתונים שאת מציגה נכונים.

יעקב מרגי: אם לא הייתה כיתה תקנית, הייתי - - -

קריאה: יש.

יעקב מרגי: לא מתקנים עוולה בעוולה.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה הפירוש של ממלכתי?

יעקב מרגי: זה הממלכה.

יעקב מרגי: הממלכה חייבת לספק את שירות המדף הזה.

יעקב מרגי: כבר שאנשי התוכנה של משרד החינוך יתחילו לעבוד על זה.

יעקב מרגי: זה המצב.

יעקב מרגי: לא יהיה אחרת ואני לא רוצה להתערב בחקיקה.

יעקב מרגי: אני אומר לכם, אני לא רוצה להתערב בחקיקה.

יעקב מרגי: אם צריך גם פגישה אישית עם שר החינוך, אני אעשה.

יעקב מרגי: כזה יראו ויעשו אחרים.

מאיר כהן: כמה תלמידים זה כיתה תקנית?

רחל מורגנשטרן: 20.

קריאה: 23.

מאיר כהן: ויש לכם?

רחל מורגנשטרן: פותחים עם 20.

יעקב מרגי: עורך דין יחזקאל רוזנבלום, תציג את עצמך.

יחזקאל רוזנבלום: שמי עורך דין יחזקאל רוזנבלום, אני מקבוצת החרדים הישראלים, חי"ש.

יעקב מרגי: מאיר, ידידי, שירתי שלוש שנים סדיר, מילואים עד כניסתי לכנסת.

יעקב מרגי: לא קיבלתי תעודת חייל אמיץ.

יעקב מרגי: מהם קיבלתי לוחם אמיץ.

יחזקאל רוזנבלום: מגן הלוחם קיבל בזכות על כך שהוא לחם וטרח להגן על - - -

יעקב מרגי: אז אני נוגע בדבר.

יעקב מרגי: אני מרגע זה לא מתערב לו בדיון.

אילן גילאון: אני אסדר לך כנפיים של קרמבו.

יחזקאל רוזנבלום: פרעה אמר "תבן אין נתן לעבדיך ולבנים אמרים לנו עשו".

יחזקאל רוזנבלום: מחייבים חוק חינוך חובה, אבל מחייבים הורים ללכת לחינוך פרטי, וזה אני חושב בעיה שצריכה פתרון, ואני חושב שהיא צריכה ללכת לפתרון כן בחקיקה, משום שמה שקורה, שאין באמת ממלכתי חרדי, יש פייק ממלכתי חרדי, משום שבעצם הממלכתי החרדי יושב בתוך המחוז של המוכר שאני רשמי.

יעקב מרגי: יש משהו במה שהוא אומר.

יחזקאל רוזנבלום: זו בעצם פירמידה הפוכה.

יחזקאל רוזנבלום: היה צריך להיות אגף של ממלכתי ואגף של המוכר שאינו רשמי שכבודו במקומו מונח, אבל הוא לא יכול להיות - - - עם הממ"ח.

יעקב מרגי: בלי לפגוע במחוז החרדי, הקימו אותו בצורה, מילה לא פרלמנטרית, עוד לא המצאתי אותה, מצ'וקמקת.

יעקב מרגי: הלאה.

יחזקאל רוזנבלום: פרטץ'.

יחזקאל רוזנבלום: זה בפרלמנטרית.

יחזקאל רוזנבלום: הציפייה שבית ספר ממלכתי יוקם על ידי יוזמה של ההורים, היא שוב הפוכה מכל התפיסה שהדבר הזה צריך להיות.

מאיר כהן: אמת.

יחזקאל רוזנבלום: זו לא עמותה.

יחזקאל רוזנבלום: כל בתי הספר כמו שאמר חבר הכנסת, מלמדים בהתחלה חצי שנה בעזרת נשים ואחר כך עם איזה ממ"ד עד שלאט-לאט באמת הדברים מתקדמים, אבל שם ההורים משלמים הון עתק.

יחזקאל רוזנבלום: זה לא מה שצריך להיות בחינוך הממלכתי.

יעקב מרגי: מוסכם.

יעקב מרגי: איתמר קעא.

איתמר קהא: אני רוצה קודם כול להודות לחברת הכנסת רחל עזריה ולאילן גילאון וגם למרב מיכאלי על העזרה הרבה.

איתמר קהא: יש לי ילד בן 3.

איתמר קהא: שנה שעברה חיפשתי לו מקום להכניס אותו.

איתמר קהא: היות ויש לי ילד יותר גדול ממנו שהיום הוא בן 6 - - -

יעקב מרגי: איפה אתה גר?

איתמר קהא: אני גר בקריית משה.

יעקב מרגי: פה בירושלים.

איתמר קהא: פה בירושלים.

איתמר קהא: הילד שלי בן 6, הוא בגן שפה.

איתמר קהא: ברוך השם הוא עבר את כל המיונים, הוא יכול להיכנס לכיתה רגילה, אין לו שום בעיה.

איתמר קהא: הבעיה, שבשביל להכניס אותו לכיתה א' השנה, הייתי צריך לשלוח ילד בגיל 3 כל יום בהסעה ולהפסיד 700 שקל כל חודש עד לבית רבן בנווה יעקב.

איתמר קהא: עכשיו מה קורה?

איתמר קהא: הגיעה תחילת שנה, המנהל שם הבטיח שהבן שלי יהיה בכיתה א', אין לי בעיה, שאני אהיה רגוע בתנאי שילד אחד ישב כאן.

איתמר קהא: הגיע הזמן המדויק, רשמתי את הבן שלי, עברנו את הדיונים.

איתמר קהא: מי שיודע, בגן שפה אתה מקבל את התוצאות, רק לפני חודש קיבלנו את התוצאות אם הוא יכול להגיע לכיתה רגילה או לא.

איתמר קהא: הגענו למנהל, רשמתי אותו בזמן.

איתמר קהא: למרות הכול המנהל אומר, אני מצטער, "אין לי מקום איפה להכניס את הבן שלך".

איתמר קהא: אתה הבטחת שהבן שלי יהיה בכיתה א'.

איתמר קהא: "אין לי מקום".

איתמר קהא: שנה שלמה אני מבזבז 700 שקל כל חודש.

איתמר קהא: הגיעה אלי הצעה.

איתמר קהא: אני ריכזתי הרבה מאוד הורים בירושלים, חלקם כמו שהם דיווחו, שפנו אלי לפרטי.

איתמר קהא: היא מרכזת בפתח תקווה, אני בירושלים.

איתמר קהא: הרבה מאוד הורים פנו אלי.

איתמר קהא: הגיעה אלינו הצעה שיש תלמוד תורה ברובע היהודי, בנוי, עם תלמידים.

איתמר קהא: אחרי מלחמה מאוד גדולה נגד החינוך העצמאי להשתחרר מהם, בחסותו ובברכתו של הרב נבנצל שיהיה בריא, התלמוד תורה עזב את החינוך העצמאי.

איתמר קהא: יש שם 65 עד 75 הורים חרדים שרוצים שהתלמוד תורה הזה יהיה ממ"ח.

איתמר קהא: מה שקורה, הודיעו לנו היום, הבן שלי התקבל לשם לכיתה א', הוא ייסע לרובע ליד שריד מקדשנו ברוך השם, אבל הודיעו לנו היום שהתלמוד תורה לא יהיה ממ"ח, הוא יהיה תתמ"ד.

איתמר קהא: כמה הורים חרדים שפנו אלי אומרים לי, אנחנו לא רוצים תתמ"ד, אנחנו רוצים ממ"ח.

איתמר קהא: מה הבאת לנו תתמ"ד?

יעקב מרגי: מי קבע שזה יהיה תתמ"ד?

איתמר קהא: יושב כאן שי קלדרון, הוא יכול להגיד לך את הסיפור, וחברת הכנסת רחל עזריה שנלחמת שזה יהיה ממ"ח.

איתמר קהא: זה אני יכול להגיד לך.

איתמר קהא: ה-1 בספטמבר, אין לי לא כאן ולא כאן.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: טוב, זו בעיה פרטנית שצריך להתייחס אליה.

יעקב מרגי: זו עוד סוגיה, ענף שצריך להתייחס אליו, האם ההתייחסות היא כמו כל ילד.

יעקב מרגי: כשמדבר איתי עכשיו איתמר, אני רואה ילד במדינת ישראל, תעודת זהות, עולה מגן שפה, זכאי להשתלב בכיתה רגילה, איך העירייה מטפלת בו.

יעקב מרגי: אם איתמר נופל בין הכיסאות בגלל שהוא רוצה להיות ממלכתי, זה באג של המערכת.

יעקב מרגי: צריך לטפל בו.

יעקב מרגי: לגבי שאר הממ"ח, תתמ"ד, זו כבר סוגיה שצריך לבדוק.

מאיר כהן: מי הפוליטיקאי שמתנגד?

יעקב מרגי: הוא לא יודע.

איתמר קהא: בנט.

יעקב מרגי: לא, לא, הפוך.

יעקב מרגי: בנט מתנגד לתתמ"ד בתוך החמ"ד.

יעקב מרגי: הוא לא רוצה לחזק את התתמ"ד.

איתמר קהא: הוא מעדיף את התתמ"ד ולא את הממ"ח.

יעקב מרגי: הוא לא רוצה לחזק את התתמ"ד, תלמודי תורה ממלכתי דתי.

יעקב מרגי: אל תזרוק סתם.

יעקב מרגי: אני יודע שמאבקים הפוכים יש לו.

יעקב מרגי: נטע כץ.

נטע כץ: לפני שנתיים ביטלה הכנסת את החוק שחוקקה הממשלה הקודמת לגבי חובת לימודי ליבה בחינוך החרדי.

נטע כץ: באותה תקופה הובלנו, אני וכמה פעילים מסביב לשולחן פה, מחאה תחת הכותרת "ליבא בעי" מלשון המאמר "רחמנא ליבא בעי", וביקשנו, אנחנו הורים חרדים, רוצים לימודי ליבה, אל תכפו על כולם, תנו לנו שאנחנו רוצים.

נטע כץ: המחאה צברה תאוצה, באמת קיבלה קצת תשומת לב, ונפגשנו, אני חושב שזה היה עם שי קלדרון, ואז ישבנו ובעצם התשובה שלו הייתה די שוק פתוח, תתקבצו קבוצה, תקימו קבוצה, תבואו אלינו למשרד החינוך, תבואו לרשות המקומית ותתחילו את התהליכים הרגילים.

נטע כץ: אני בא ואומר כאן, יש פה כשל שוק.

נטע כץ: יש פה כשל שוק כפול.

נטע כץ: דבר ראשון, להורים קשה להתרכז ביחד.

נטע כץ: יש פה פחד כזה שבא אומר, אם אני אצהיר בראש חוצות שאני הולך לממלכתי חרדי, אם לא יקום, אני לא אכנס למוסדות הקיימים.

נטע כץ: אנשים מפחדים מהציר הזה.

נטע כץ: גם הפעילים מאוד נזהרים, אז להקים קבוצה זה כשל ראשון.

נטע כץ: כשל שני, הרשות המקומית.

נטע כץ: הרשויות המקומיות, גם החרדיות וגם האחרות לא ששות, וכל אחד מסיבותיו שלו, להקים מוסדות כאלו, ולכן הבקשה שלנו הייתה, ואני חושב שהבקשה גם צריכה לבוא היום מפה, שהפעילות של משרד החינוך בתחום הזה תהיה פרואקטיבית.

נטע כץ: בירושלים כאשר קמו מוסדות כאלה, ואני גרתי בבני ברק, עברתי לירושלים כי לא הייתה לי ברירה כדי להכניס את הילדים שלי לממלכתי חרדי - - - .

נטע כץ: במוסדות האלה הן לבנות והן לבנים, לבנות היו שלוש או ארבע כיתות שנרשמו.

נטע כץ: רק אחת מתוכן התקבלה כי אין מספיק מקום.

נטע כץ: ברגע שנפתחת האפשרות, המון הורים שעומדים על הגדר, מפחדים לומר את זה, ירוצו ויכנסו, ולכן אני אומר על משרד החינוך, זה עניין אסטרטגי.

נטע כץ: על משרד החינוך לפעול באופן פרואקטיבי שזה יקרה בלי לחכות שאנחנו ההורים נילחם בכל תחנות הרוח ונגיע לזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: דוד אומן, בבקשה.

דוד אומן: דבר ראשון, האמת שכל הדוברים שהיו לפניי קצת ייתרו את מה שאני רוצה להגיד.

דוד אומן: שתי נקודות.

דוד אומן: אני ממודיעין עילית, מתגורר שם.

יעקב מרגי: משתתף בצערך.

דוד אומן: גדלתי בירוחם.

מאיר כהן: לא נכון, יש לה ראש עיר טוב.

יעקב מרגי: זו עיר הכי גזענית.

יעקב מרגי: זו העיר הכי לא פתוחה לשום שינוי והכלה.

דוד אומן: אני מסכים עם כל מילה.

יעקב מרגי: אני עומד אחרי כל מילה שאמרתי.

מאיר כהן: לא, אני לא מסכים איתך.

מאיר כהן: כשאני באתי כשר רווחה למודיעין עילית והיו בנות בסיכון, הוא היה היחיד בעולם החרדי שהיה מוכן לפתוח מועדון לבנות בסיכון - - -

יעקב מרגי: בתחום הזה תשבח אותו.

נטע כץ: ראש העיר מצוין - - -

יעקב מרגי: הוא לא הדיון עכשיו.

יעקב מרגי: אמרתי פליטה.

יעקב מרגי: אתה יודע, כל פליטת פה באה ממקום שהוא חבוי.

יעקב מרגי: אין סתם.

דוד אומן: זה מוסיף לאמירה שלי.

דוד אומן: אנחנו בעצם עיר של מעל 10,000 משפחות, עשרות אלפי ילדים ואין אפילו לא קרוב.

דוד אומן: בבני ברק יש לך את תל אביב שיש שם זה, ובירושלים יש בשכונות מרוחקות.

דוד אומן: אצלנו אין בכלל.

דוד אומן: הכי קרוב זה לכפר חשמונאי שזה חינוך עצמאי, שכולנו יודעים שזה לא באמת מספיק, זה עושים בכאילו.

דוד אומן: זה לא שאין דרישה.

דוד אומן: יש רצון.

דוד אומן: אביגדור רבינוביץ', יש אחד שעשה קורסים לאנגלית, נרשמו מאות הורים.

דוד אומן: אנשים רוצים את זה.

דוד אומן: הרבה אנשים רוצים, רק הם לא יכולים.

דוד אומן: לבן אדם חרדי אין יכולת לבוא ולפתוח.

דוד אומן: אצלנו בעיר אין בחירות.

יעקב מרגי: מה אתה מצפה מאיתנו?

דוד אומן: אני רוצה לחזק את האמירה של כולם.

דוד אומן: זה לא שאין מספיק נרשמים.

דוד אומן: זה לא בגלל שאין רצון, אלא בגלל שאנחנו בעצם ציבור מוחלש שצריך שיפתחו לו.

יעקב מרגי: שמעתם, משרד החינוך?

יעקב מרגי: מוצר מדף.

דוד אומן: רק נקודה אחרונה.

דוד אומן: יותר חשוב לי שחברי הכנסת הלא חרדים שנמצאים כאן ישמעו את האמירה הזאת.

יעקב מרגי: נפגעתי, אבל לא משנה.

דוד אומן: לא, כי אתה יודע אותה.

דוד אומן: חברי הכנסת החרדים, לא אתה, אבל יש כאלה שעושים את זה למאבק דתי כאילו הם בעצם באים בשם הדת, ואנחנו אומרים, אנחנו לא רוצים את הדת.

דוד אומן: הדת לצידנו.

אילן גילאון: תגיד לי, אנחנו נראים לך עולים חדשים?

אילן גילאון: אומן, אנחנו הכול, אבל עולים חדשים אנחנו לא.

יעקב מרגי: למה אתה מתנצל?

יעקב מרגי: נקודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אחרונת הדוברים לפני שאני מסכם את הדיון - - -

מרב מיכאלי: אחרי זה יש לי שאלה למשרד החינוך לפני שאתה מסכם.

יעקב מרגי: רשות דיבור לפנינה פויפר.

יעקב מרגי: בבקשה.

פנינה פויפר: לפני שנתיים באמת היינו אצל שי קלדרון, מה שנטע סיפר, וזה היה ממש אחרי שהיה את הדיון בבית המשפט שהיוצאים בשאלה באו ואמרו, אנחנו לא קיבלנו ליבה ואנחנו תובעים את זה מהמדינה.

פנינה פויפר: המדינה שלחה אותם להורים.

יעקב מרגי: אבל בית המשפט שלח אותם ל - - - ?

פנינה פויפר: להורים.

פנינה פויפר: הוא אמר, זו אשמת ההורים.

יעקב מרגי: נכון, נכון.

פנינה פויפר: זה מה שבית המשפט פסק.

פנינה פויפר: בא מישהו כמו דוד אומן, לאן הוא ישלח את הילדים שלו?

פנינה פויפר: אין לו.

פנינה פויפר: המדינה לא פתחה לו בית ספר.

יעקב מרגי: טענה צודקת, לכן אני חוזר ואומר פעם שמינית, זה צריך להיות מוצר מדף ברישום.

מרב מיכאלי: ברשותך, שאלה לשי קלדרון לפני שאתה מסכם.

מרב מיכאלי: יש את כל תיקוני החוק.

מרב מיכאלי: היושב ראש צודק כמובן, צריך לתקן את החוק, אבל למשרד החינוך יש כבר היום כלים לעשות הרבה יותר ממה שהוא עושה, כמו שסיפר חבר הכנסת כהן על בתי ספר אחרים.

מרב מיכאלי: למה משרד החינוך לא יוזם באופן הרבה יותר אקטיבי פתיחת מוסדות נוספים של הממ"ח?

יעקב מרגי: אילן, רצית משהו.

אילן גילאון: כן, משום שבהתחלה שכחתי להקדים כמה דברים.

אילן גילאון: בסופו של דבר, תכל'ס מה שאותי מעניין, אדוני היושב ראש, שאף אחד לא צריך לסדר שום דבר שאני לא הייתי לסדר בשביל הילדים שלי.

אילן גילאון: אני רוצה לצטט את ז'בוטינסקי שדיבר על תפקידיה של המדינה, ודווקא אני בוחר את ז'בוטינסקי בתור איש שומר הצעיר.

אילן גילאון: הוא אמר שהמדינה אחראית על מרפא, מלבוש, מעון, מזון ומורה.

יעקב מרגי: זה המ"מים, נכון?

אילן גילאון: זה חמשת המ"מים.

אילן גילאון: זאת אחריותה של המדינה.

אילן גילאון: הציבור החרדי יותר מכל דבר אחר, יש כל מיני שיטות להסתכל עליו.

אילן גילאון: אני רואה בו קורבן לעסקה אפלה שנעשתה על גבו בין ראשי היישוב בתחילת הקמת המדינה לבין הפרנסים של העדה החרדית שמנסים לשמור אותו כצאן מרעיתם, והציבור, מה לעשות, פותח את העיניים ומקומם.

מרב מיכאלי: כצאן שבוי.

אילן גילאון: ולכן החינוך חייב להיות קודם כול חינוך ממלכתי.

אילן גילאון: בתוך החינוך הממלכתי צריכים להיות מסלולים שכל הורה יהיה שקט ובטוח שהוא שולח את הילדים שלו, אבל בראש ובראשונה זו אחריות המדינה.

אילן גילאון: ביפולט של הדבר הזה זה העמותות האחרות.

אילן גילאון: לא בכדי אמרתי, שונא העמותות יחיה.

אילן גילאון: עמותות זה דבר טוב במידה.

אילן גילאון: לא יכול להיות שהמדינה לוקחת ובפרוקסי משליכה את כל הדבר הזה לכל מערכת פוליטית שעושה את זה, ולכן כשאנחנו דנים את הדיון הזה, אדוני היושב ראש, אנחנו לא דנים רק על הצורך של החרדים, אנחנו דנים על החברה, שמה אנחנו רוצים לחיות.

אילן גילאון: רחלי לא צריכה להילחם על הדבר הזה ולא צריכה לארגן 20 ילדים, כי אני לא נדרשתי ומישהו מהממלכתי דתי לא נדרש לעשות את הדבר הזה, ולכן זאת הייתה כוונתי כשביקשתי את הדברים ואני חושב שאנחנו יכולים לעשות מעשה.

אילן גילאון: יכול להיות שזה יצטרך להיות בחקיקה כדי להביא את המרכיבים של המכלול הממלכתי.

אילן גילאון: זה ממלכתי.

יעקב מרגי: גם יכול להיות.

אילן גילאון: מה שנכון בחינוך, נכון בכל תחום בדיוק באותה מידה ועל כך צריכה להיות המלחמה, וכל אחד, איך אומרים, שבעים פנים לתורה וכל אחד יבחר לעצמו את הדרך שלו ואנחנו נכבד אותו.

יעקב מרגי: תמיר, אתה מבין למה אני לא פונה אליך.

יעקב מרגי: אתה לא פקטור עדיין, אתה השלב הבא, אבל חכה.

יעקב מרגי: אם תרצה להוסיף, בשמחה.

יעקב מרגי: שי, אתה מבין את הצורך שנולד כאן?

מרב מיכאלי: הוא יכול לענות לשאלה שלי?

יעקב מרגי: אם הוא יענה על השאלה שלי, ודאי יצטרך לענות על השאלה שלך.

יעקב מרגי: הוא הולך להתייחס עכשיו, פחות או יותר סיכום לכל מה שנאמר.

יעקב מרגי: בבקשה, תתחיל מהסוף להתחלה.

שי קלדרון: אני אתחיל משאלת חברת הכנסת מיכאלי לגבי היוזמות.

שי קלדרון: אנחנו אכן פונים ויוזמים בכל מקום שאנחנו חושבים שיהיה לזה סיכוי ויהיה לזה פוטנציאל מספרי וכמותי.

יעקב מרגי: אתה מכיר את היוזמה של פתח תקווה?

שי קלדרון: בהחלט כן.

שי קלדרון: אני מלווה אותה כבר מעל חודשיים.

שי קלדרון: אני יכול להביא כדוגמא, הזכירו פה את ירושלים.

שי קלדרון: יושבת פה נציגת העירייה.

שי קלדרון: אני יכול להביא את ירושלים כדוגמא יפה לשיתופי פעולה מרשימים, והקמנו שישה בתי ספר ממ"חים בירושלים.

שי קלדרון: באשר לשאלתו של אותו הורה למשל, הביקוש היה גובר מאוד על בית רבן הבנים ואנחנו אכן בדיאלוג פורה ואינטנסיבי עם העירייה.

שי קלדרון: פותחים שם כיתה נוספת.

שי קלדרון: בשני בתי הספר האלה, מובילי הדגל של ירושלים, אנחנו פותחים שם שתי כיתות לאור הביקוש הגובר.

שי קלדרון: יכול להיות שהיינו יכולים יותר.

שי קלדרון: בנסיבות הקיימות הצלחנו לפתוח שתי כיתות.

שי קלדרון: זאת הגדלה של עוד כיתה.

שי קלדרון: לא מושלם, אבל התקדמות יפה.

שי קלדרון: אנחנו אכן יוזמים, שוב, לפי בקשות ולפי זיהוי של צרכים.

מרב מיכאלי: אבל לא לפי בקשות.

מרב מיכאלי: השאלה שלי, למה אתם לא יוזמים יותר?

מרב מיכאלי: מה שאתם עושים, הבנו.

שי קלדרון: אני אסביר.

שי קלדרון: הרבה מאוד מהקהילה החרדית וגם מהרשויות המקומיות ואפילו משרדי הממשלה, עוד לא כל כך הבינו מה זה ממ"ח.

שי קלדרון: זה משהו חדש יחסית, בן ארבע שנים.

שי קלדרון: יש הרבה אנשים שעוד לא יודעים מה זה.

מאיר כהן: בכדי לקיים את הדיון הזה צריך הרבה אומץ וזה עלה בדמים, ואני אגיד הכול, כי היו פה בכנסת אנשים שניסו למנוע את הדיון הזה, כי הם ראו בזה התגרות שלנו כחילונים בחרדים, ואמרתי, רבותיי, אתם השתגעתם?

מאיר כהן: אנחנו רוצים להתגרות בכם?

מאיר כהן: מה אתם בכלל הצעה כזאת?

מרב מיכאלי: זאת אומרת, מה שאתה אומר לי, שגם אתם מפחדים.

שי קלדרון: אנחנו לא מפחדים, אנחנו נותנים שירות נפלא.

שי קלדרון: אני חושב שהממ"חים היום הקיימים הם לשם ותפארת ברמת השקעה של משרד - - -

מרב מיכאלי: אני לא שאלתי על מה שהיום, שאלתי למה אתם לא יוזמים יותר.

מרב מיכאלי: מה שהיום, תפסיק לענות לי על מה שאתם עושים היום.

מרב מיכאלי: שאלתי למה אתם לא עושים יותר.

מרב מיכאלי: זאת השאלה.

מרב מיכאלי: תגיד לנו איפה הכשלים ואיפה המצוקות בשביל שנוכל לעזור לך.

יעקב מרגי: יש כללים לניהול דיון.

יעקב מרגי: חברת כנסת לפעמים יכולה לא לספור את היושב ראש עד שזה יוצא לו מאיזה מקום והוא עוצר את זה.

יעקב מרגי: יש שלוש דקות לסיכום.

יעקב מרגי: בוא תקשיב, אני אומר לך, בגדול, אני ארצה עוד סוגיה שדילגנו עליה וחבל שנשארת לסוף, כי זה משליך על כל ההסתכלות של הממ"ח בסוגיה הזו.

יעקב מרגי: אני רוצה שתתייחס לסוגיה הזו: הקימו ממ"ח.

יעקב מרגי: נתתם להם מעמד של בית ספר אזורי?

יעקב מרגי: בירושלים, יש כמה בתי ספר ממ"ח?

שי קלדרון: שישה.

יעקב מרגי: הם מוגדרים כאזור רישום?

יעל אלימלך: על אזורי.

יעקב מרגי: זאת אומרת שאם ילד בשכונה רחוקה, יקבל השתתפות בהסעות?

יעל אלימלך: משרד החינוך מתקצב השתתפות בהסעות עד סכום מסוים לפי הקריטריונים.

יעקב מרגי: לפי אותם קריטריונים של כל תלמיד.

יעקב מרגי: אם בית הספר שלו רחוק ב-2-3 קילומטרים, מתוקצב, ואם יש הורה כשזה שלא קיבל?

יעל אלימלך: אבל השנה כנראה זו השנה האחרונה.

תמיר בן משה: הממ"ח קיבל תקצוב אחר בהסעות.

יעקב מרגי: איך?

תמיר בן משה: הממ"ח, מרגע ששי פירון אז העלה את הנושא, כבר ארבע שנים מקבל מעבר לפר תלמיד.

תמיר בן משה: זו לא השתתפות רגילה מהמשרד.

תמיר בן משה: היום זה עומד על 16.4 שקל.

תמיר בן משה: בשנה הראשונה תקצבנו מלא כי הרי הם היו רגילים להסעות צמודות שהעמותות היו משלמות.

תמיר בן משה: להעביר את זה עכשיו בשנה לרשות כנטל, לא רצינו שזה יהווה מגבלה, לכן תקצבנו מלא.

תמיר בן משה: שנה שנייה 80%, 70%.

תמיר בן משה: בשנה הרביעית הצבנו על 16.4 שקלים, הרבה מעבר מפר תלמיד של ירושלים, לדוגמא.

תמיר בן משה: פר תלמיד בירושלים, לדעתי זה 10 שקלים, אז יותר, ארצית, כלומר אנחנו עדיין משתתפים בעניין הזה גם לשנת הלימודים הבאה.

יעקב מרגי: וזה בירושלים.

יעקב מרגי: אם יש בעיות פרטניות - - -

מאיר כהן: כמה את משלמת לחודש אחרי ה-16 שקלים?

אביגיל קרלינסקי: בערך 600.

אביגיל קרלינסקי: איך זה יכול להיות?

אביגיל קרלינסקי: איפה הכסף הזה?

יעקב מרגי: את נדרשת לשלם על הסעות?

אביגיל קרלינסקי: כן, 600 בחודש.

יעקב מרגי: לילד אחד?

אביגיל קרלינסקי: כן.

יעקב מרגי: והוא לומר בבית ספר בית רבן, אני מבין.

אביגיל קרלינסקי: כן.

יעקב מרגי: למי את משלמת את ה-600?

אביגיל קרלינסקי: אני לא יודעת להגיד לך.

יעקב מרגי: לא רשמת צ'ק?

אוריאל ישר: לבית הספר.

אוריאל ישר: זה 600 ומשהו שקל לבית הספר.

אביגיל קרלינסקי: אמרנו לנו ששנה הבאה אין תקצוב מהעירייה ותתארגנו לבד.

יעקב מרגי: אני מבקש לבדוק את הסוגיה הזו ולקבל תשובות לוועדה.

יעקב מרגי: הנה, זה אחד הסעיפים למשרד החינוך כבקרה.

יעקב מרגי: אני רוצה תשובה גם של עיריית ירושלים לוועדה תוך שבועיים מהיום לפני שנצא לפגרה, ומשרד החינוך, מה פשר התשלום הזה של ה-600 ₪.

יעקב מרגי: יו"ר ועד הורים.

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

אוריאל ישר: אני אורי, אני יושב ראש ועד ההורים בבית רבן.

אוריאל ישר: 600 שקל אני לא מכיר.

אוריאל ישר: יכול להיות שזה גם מעורבב עם שכר לימוד.

יעקב מרגי: אין שכר לימוד.

איתמר קהא: 600 שקל נקי להסעות.

יעקב מרגי: תקשיבו, אתם גם פוגעים באנשים.

יעקב מרגי: אתה צריך לעזור לו להבין?

אוריאל ישר: אני יודע מה כולם משלמים.

יעקב מרגי: אשאל אותך שאלה.

יעקב מרגי: כיו"ר ועד ההורים, אתה יודע שבית הספר גובה על הסעות?

אוריאל ישר: מסובסד.

אוריאל ישר: את ההפרש.

אוריאל ישר: יש 16 שקל שמשרד החינוך נותן ואת ההפרש ההורים משלמים.

יעקב מרגי: זו הסעה מאורגנת של בית הספר?

אוריאל ישר: נכון.

יעקב מרגי: בהסכמת כל ההורים?

אוריאל ישר: נכון.

יעקב מרגי: וזה יכול להגיע ל-600 שקל לילד?

אוריאל ישר: לא.

אוריאל ישר: זה לא הגיוני.

יעקב מרגי: אני מבקש תשובות, עיריית ירושלים, לבדוק זאת בבקשה עם בית הספר כמפקח, ושזה יהיה מהר, בשבועיים, לפני צאתנו לפגרה.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: רצית משהו לומר על ההסעות?

יעקב מרגי: תציג את עצמך.

איתי סעדון: איתי סעדון, בנות ירושלים.

יעקב מרגי: איפה זה?

איתי סעדון: בבית ספר בנות ירושלים בירושלים.

יעקב מרגי: אני יודע שזה בירושלים.

יעקב מרגי: באיזו שכונה?

איתי סעדון: רחביה.

איתי סעדון: יש לנו גם בעיה עם המבנה וגם בעיה עם ההסעות.

איתי סעדון: יש לנו את חבר הכנסת פורוש שהוא שם לנו רגל בממ"חים.

איתי סעדון: הוא עשה כל מיני תיקונים נגד ההסעות.

מאיר כהן: סוף-סוף מישהו אומר שמות.

איתי סעדון: אנחנו רוצים ממ"חים, אנחנו רוצים את החינוך הזה.

איתי סעדון: אני לא רוצה להיות בחינוך העצמאי, וגם לגבי ההסעות.

יעקב מרגי: הבנו את הבעיה הכללית.

יעקב מרגי: מה הבעיה בהסעות?

איתי סעדון: הסעות, שנה הבאה אין לנו תקצוב.

איתי סעדון: אנחנו כבר יצאנו לבדוק מול חברות אחרות.

איתי סעדון: הסכומים שהם דורשים מאיתנו זה בין 500 ל-600 ו-700 שקל לכל הורה, ויש הורים שהם עם שניים, שלושה תלמידות בבית הספר.

יעקב מרגי: כמה תלמידות יש בבנות ירושלים?

איתי סעדון: 180 שנה הבאה.

יעקב מרגי: אתה נראה לי אחד שמבין קצת בכלכלה.

יעקב מרגי: תעשה לך סקר שוק, תגיד אם התקצוב של המשרד - - -

מיכל צ'רנוביצקי: אבל הוא אומר שמבטלים להם את התקצוב.

יעקב מרגי: לא מבטל.

יעקב מרגי: הוא אומר, הולכים לקבע.

תמיר בן משה: אנחנו מאריכים את זה משנה לשנה.

תמיר בן משה: לשנת הלימודים הבאה זה ימשך.

יעקב מרגי: תודה.

איתי סעדון: אפשר להגיד שזה אישור סופי?

יעקב מרגי: אומר לך כן.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני מבקש את הבדיקה הזו של ה-600 ₪, איך מורכב, ממה.

יעקב מרגי: איפה שיש כסף יש רגישות, והשקיפות מתבקשת.

יעקב מרגי: נעמה, משפט.

נעמה עידן: הביטוי ממ"ח שאמרת שחרדים מפחדים ממנו, יש לו פתרון אחד מאוד פשוט.

נעמה עידן: זה נקרא פרסום.

נעמה עידן: זה נקרא ללמד את הציבור, להפסיק לפחד - - -

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: זה הפרואקטיבי.

יעקב מרגי: כשמדברים על פרואקטיבי, זה כולל הכול.

יעקב מרגי: אני רוצה לסכם את הדיון.

יעקב מרגי: הוועדה מבקשת לקבל נתונים על תלמידים בממ"ח בפילוח של ערים, בתי ספר, שכבות גיל.

יעקב מרגי: אני מבקש לקבל תשובות, כמו שאמרתי, בדיקת סוגיית תשלום על ההסעות.

יעקב מרגי: אני דורש ממשרד החינוך להגיש לוועדה איך הוא מתכונן לתת מענה להורים שמעוניינים לקבל את השירות הזה שנקרא ממ"ח, להצטרך לחינוך של הממלכה.

יעקב מרגי: אני אקח כדוגמא את פתח תקווה.

יעקב מרגי: גם לתת לי תשובות על פתח תקווה, איך בפתח תקווה ב-1 בספטמבר נפתח בית ספר ממ"ח בדחיפה של משרד החינוך.

יעקב מרגי: כל מה שביקשתי, תוך שבועיים.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.