הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 258, 2018-07-02 10:17

שולי מועלם-רפאלי: בוקר טוב, ברוכים וברוכות הבאות לוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

שולי מועלם-רפאלי: במסגרת היום שמוקיר את תנועת חב"ד ואת הרבי מלובביץ' אנחנו מקיימים כמה דיונים בוועדות, אחד מהם זה בוועדה הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: תודה ליושבת ראש, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, שאפשרה את הדיון הזה.

שולי מועלם-רפאלי: שבעצם מבחינתי המטרה היא באמת לשים זרקור על נשים בחב"ד ובעיקר בעולם של שליחות.

שולי מועלם-רפאלי: לפני ארבע שנים היה פה יום דומה ליום הזה שהוביל השר, אז חבר הכנסת אופיר אקוניס, ואני דיברתי במליאה, ודיברתי על התפיסה של הרבי את הנשים, את הנשיות, את המעמד שהרבי נותן לנשים שהוא מקים את ארגון נשות חב"ד כשהוא מתמנה, המעמד של השליחות שניתן.

שולי מועלם-רפאלי: ומבחינתי הדבר הכי חשוב שאני חיה לפיו בלי להיות חסידת חב"ד, ומאוד שמחה על הדברים הבהירים מאוד של הרבי ביחס לנשים זה האמירה המאוד מאוד ברורה של נשים במרחב ציבורי, של נשים בעבודת השם, של תפיסה, יסלחו לי חב"דניקים, של תפיסה פמיניסטית אמיתית שאומרת שאנחנו באים לעולם לא מצד של Everything you can do I can do better אלא שהבריאה היא שלמה כשיש בה גם נשים וגם גברים וכל אחד משתמש בכוחות שלו להוביל את עצמו ואת כולנו למקומות טובים יותר.

שולי מועלם-רפאלי: זו גם תפיסת העולם שלי.

שולי מועלם-רפאלי: זה ממש כתוב ונאמר בתפיסת העולם של הרבי.

שולי מועלם-רפאלי: בסדר, אין פה השוואה חלילה, אלא באמת שמחה גדולה.

שולי מועלם-רפאלי: ואני חושבת שאולי אחד הצעדים המשמעותיים שחב"ד ונשים בחב"ד עושות זה איזשהו רצון אמיתי של להביא לידי ביטוי את הכוחות של כל אחת.

שולי מועלם-רפאלי: ויום אחד, בעזרת השם, תהיה פה לכל אישה ואיש את היכולת האמיתית לבחור איך לחיות את החיים שלהם, איך להביא לידי ביטוי את הכוחות שלהם, כל אחת ואחת במקומה.

שולי מועלם-רפאלי: כשבדיון הזה אני כן בעיקר אשתוק ואתן תדברו, ארצה לשים זרקור על השליחות של הנשים השליחות.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להגיד משהו שאמרתי גם בדיון הקודם בוועדת חינוך.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שחב"ד כתנועה, כחסידות, כתפיסה, נשארה במשך שנים רבות מחוץ למלחמות ההדתה.

שולי מועלם-רפאלי: זה בעיניי נובע גם מההכרה של אוכלוסייה רחבה, ואני אדבר רגע על האוכלוסייה במדינת ישראל שמתחברת לחב"ד דרך העבודה על הזהות היהודית שהיא לא שייכת, כמובן, רק למי שכמוני בוחר לחיות חיים של מצוות.

שולי מועלם-רפאלי: והמפגשים הנקיים עם זהות יהודית דווקא במקומות שהם לא כאן, דווקא לא במטחנה הזאת שנקראת מדינת ישראל והחברה הישראלית, אלא רגע ביציאה החוצה, במסלולי הטיול הגדולים של כל נער ונערה ממוצעים במדינת ישראל או בחור ובחורה יותר נכון אחרי הצבא או השירות הלאומי אזרחי.

שולי מועלם-רפאלי: ואחד הדברים שאני מצירה עליהם זה שדווקא בשנה האחרונה יש מי ששמים גם את תנועת חב"ד וחסידות חב"ד על הגריל הזה של ההדתה, מה שבעיניי גורם נזקים תמיד, ובמקרה הזה זה מאוד מאוד מעניין, רוב הציבור הישראלי לא נסחף לשם.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שהתגובות על פסק הדין בשבוע שעבר הן ההוכחה וזה מבחינתי המטרה של היום הזה – להשאיר את חב"ד, ואני אומרת את זה גם כלפי אנשים כמוני שהם לא חסידי חב"ד, וגם פנימה בתוך חב"ד, להשאיר רגע את תנועת חב"ד ואת חסידות חב"ד ואת הרבי ביום הזה בכנסת כגורם מאחד, כגורם של זהות, כגורם של שליחות, כתפיסת עולם של קירוב ולא ריחוק.

שולי מועלם-רפאלי: ואני למדתי, ואמרתי פה לאיזה שתיים או שלוש נשים קודם באיזה אמירה שהיא לא אישית, אמרתי את זה גם היום ברדיו, אף פעם בחמש וחצי השנים שאני בכנסת, ודלית חווה איתי חלק מהעשייה, באמת, בסיעתא דשמיא העצומה שיש לי, אף פעם לא נערמו כל כך הרבה מניעות וחסימות כמו ביום הזה.

שולי מועלם-רפאלי: ואני חושבת שסופו מלמד את תחילתו שהוא נעשה באמת ממקום של אחדות ורצון אמיתי להרים על נס את הדבר הגדול הזה.

שולי מועלם-רפאלי: בסוף אנחנו מצליחים ומאחדים פה באמת את הזרמים השונים בחב"ד.

שולי מועלם-רפאלי: מישהו אמר לי קודם בוועדת חינוך, אח איזה עולם הבא, עכשיו אני אגיד שמות שאין לי מושג אפילו לאיזה תת זרמים הם שייכים אבל מישהו ציין את זה בפני שהוא רואה את השידור עכשיו ויושב הרב ליפסקר ולידו הרב גינצבורג ואיזה אחדות.

שולי מועלם-רפאלי: טוב עכשיו אתם תחייכו או לא תחייכו, לי אין מושג מה המשמעות של זה.

שולי מועלם-רפאלי: אבל אני כן רוצה להגיד שבעיניי היכולת לדבר רגע על הדבר הגדול שהביאה תנועת חב"ד, חסידות חב"ד, תפיסת העולם של חב"ד אל המרחב הישראלי, אל המרחב היהודי, הוא הדבר שאותו אני מבקשת להניח בפני הציבור הישראלי ביום הזה, להניח בפני חברי הכנסת והשרים שבעזרת השם בכינוס ב-13:30 יזרמו כולם אליו.

שולי מועלם-רפאלי: ופה בדיון הזה לשים זרקור על הנשים בתנועת חב"ד, על השליחוּת, על השליחוֹת, וכמו שאמרתי בעיקר להקשיב.

שולי מועלם-רפאלי: את רוב מי שיושבת בחדר הזה זו לי פעם ראשונה שאני פוגשת, אבל כן נמצאת פה חנה שהיא אחת מעובדות הכנסת, חנה פריידין, שהיא מנהלת הוועדה לענייני ביקורת המדינה, שיצאה מדיון בוועדה כדי להיות בדיון הזה לכמה זמן שהיא תוכל.

שולי מועלם-רפאלי: היא השליחה הלא רשמית של חב"ד בכנסת.

שולי מועלם-רפאלי: יש שני אנשים שמאוד פועלים ובדיוק אחד מהם נכנס עכשיו, הרב זלמן וולף והרב לוי אדרעי שהם מאוד פועלים ביום יום של הכנסת וחב"ד.

שולי מועלם-רפאלי: ובעזרת השם נמשיך ונצא גם מכאן עם דברים שאפשר יהיה וצריך יהיה לקדם אותם ביחס לשליחות ולשליחות.

שולי מועלם-רפאלי: אז אני ברשות

שולי מועלם-רפאלי: כם אאפשר לחנה לדבר כי היא תצטרך תיכף לחזור לוועדה שבניהולה.

שולי מועלם-רפאלי: אז חנה בבקשה.

חנה פריידין: תודה רבה.

חנה פריידין: ברוכים הבאים, ברוכות הבאות.

חנה פריידין: באמת התרגשות גדולה לארח אתכם כאן בכנסת.

חנה פריידין: וכמו שאמרה יושבת ראש הישיבה, חברת הכנסת שולי מועלם, יצאתי מישיבה של הוועדה לענייני ביקורת המדינה כיוון שחשבתי שחשוב לי יותר להיות פה איתכם.

חנה פריידין: אני עובדת בכנסת 37 שנים, מתוכן 14 שנים אחרונות כמנהלת הוועדה לענייני ביקורת המדינה.

חנה פריידין: ואני חושבת שהרבה מזה שאני עובדת פה וקיבלתי את העבודה פה זה בזכות הרבי.

חנה פריידין: אני זכיתי לפגוש את הרבי בשנת תשמ"ו, בקראונייץ.

חנה פריידין: חמי זכרונו לברכה, רבי לוי יצחק פריידין היה הצלם של הרבי.

חנה פריידין: אבל רבים לא יודעים ששם לא התחילה ההיכרות ביניהם אלא הוא היה בן של רב ברוסיה שהאדמו"ר הקודם, אדמו"ר הריאץ החליט שהוא יהיה רב בעיירה.

חנה פריידין: ומשם כשחמי הגיע לצלם ב- Seven seventy הרבי הכיר אותו ומאוד קירב אותו.

חנה פריידין: אנחנו פה משתדלים ומשתדלות לעשות עבודה מאחורי הקלעים, כמו שאמרה יושבת ראש הוועדה, שליחה לא רשמית.

חנה פריידין: מה הכוונה?

חנה פריידין: לעשות את הדברים כפי שהרבי היה רוצה שנעשה אותם פה.

חנה פריידין: למשל אני אתן לכם דוגמה, אחרי פסח אנחנו קיימנו פה שיעור לעובדים ולעובדות בפרקי אבות, בין פסח לשבועות אנחנו למדנו כל שבוע פרק בפרקי אבות.

חנה פריידין: זה מנהג של כל עם ישראל אבל בכל אופן בחב"ד מדגישים אותו יותר ואנחנו גם ממשיכים ללמוד מחזורים נוספים עד יום הכיפורים.

חנה פריידין: אני אגיד רק בקצרה כי אני באתי באמת יותר לשמוע אתכן ולהוקיר אתכן ולהעריך אתכן ולכבד אתכן.

חנה פריידין: אנחנו מאוד הרגשנו ומרגישות שהרבי מעצים נשים בכל העניין של לימוד ולימוד החסידות.

חנה פריידין: כאן בירושלים יש לנו את אור חיה שנפתחה בהוראת הרבי ובברכת הרבי ששם נשים לומדות כל הזמן חסידות.

חנה פריידין: ואני אסיים רק בלהגיד שחוכמה, בינה ודעת על פי החסידות חוכמה זה הגברים שנותנים את הנקודה הראשונית, בינה זה הפיתוח של החוכמה וזה הנשים והדעת זאת ההתקשרות שביניהם בין השליחים לבין השליחות, וההתקשרות ביניהם יוצרת את החיבור של מה שאנחנו רואים בבתי חב"ד בארץ ובעולם.

חנה פריידין: אז תודה רבה על ההזדמנות שניתנה לי ולכם אני מצדיעה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה חנה.

שולי מועלם-רפאלי: שיעור בכנסת כל שבוע, יפה מאוד.

שולי מועלם-רפאלי: ישנה כאן רשימה לפניי, אני אלך לפיה ואני אשמח כמובן לתת לעוד מי שתרצה לדבר.

שולי מועלם-רפאלי: הדיון שלנו נקבע עד 11:30 ובעזרת השם בזמן הזה אנחנו נשמע כמה שיותר.

שולי מועלם-רפאלי: אז אני מבקשת להתחיל מחני שמולביץ.

חני שמולביץ: קודם כל זה מאוד מרגש, מאוד מחייב.

חני שמולביץ: אני שליחה של הרבי בבית שאן כבר 32 שנה.

חני שמולביץ: אני רוצה לשתף אתכם קצת בנימה אישית על השליחות שלנו, המיוחדת.

חני שמולביץ: כשפגשתי את בעלי בפעם הראשונה הוא ישר אמר לי שהחלום שלו זה להקים בית חב"ד בבית שאן.

חני שמולביץ: אני קצת נבהלתי כי ידעתי שני דברים על בית שאן: שחם שם ושזה חור.

חני שמולביץ: אבל שתקתי כי התחנכתי על זה ואני ילדה טובה מבית טוב אז אמרתי במילא בשביל לצאת לשליחות צריך ברכה מהרבי ומי אמר שנקבל אותה, לא כל אחת מקבלת - - -, אבל הרבי ענה לנו תשובה ברורה, הקיף בעיגול את בית שאן מכל המקומות שהציעו לנו לצאת ואמר לנו שזה בהצלחה ובהרחבה.

חני שמולביץ: וברוך השם, שבועיים אחרי החתונה נחתנו בבית שאן שאני מרגישה שנחתי לאיזושהי פלנטה שונה לגמרי ממה שאני רגילה בכפר חב"ד.

חני שמולביץ: היה לי מאוד קשה בלי אוטו, בלי טלפון, אין וואטסאפים, אין ככה אונליין כל דבר- - -

שולי מועלם-רפאלי: מי שצופה בנו עכשיו אומר וואי היא ממש מימי אברהם אבינו, לא היה לה טלפון נייד.

חני שמולביץ: לפני 32 שנה.

חני שמולביץ: ממש ניתוק מוחלט מהמשפחה, מהחברות.

חני שמולביץ: וזה לא היה קל, הייתי בוכה הרבה אבל ידעתי שהרבי בירך אותי לבוא לכאן.

חני שמולביץ: ברוך השם התחלנו לפעול וככל שעשינו יותר ככה הרגשתי שאני מאוד מאוד שייכת למקום הזה ושהשליחות הזאת ממש מעצימה אותי ומרוממת אותי ואת כל הסביבה שלי.

חני שמולביץ: ממש מיום ליום ארגנו לשם ערבי נשים, קייטנות, עד היום, פתחנו כל מיני ארגונים של חסד, כל מה שעושה כל בית חב"ד וברוך השם.

חני שמולביץ: נתקדם הלאה קצת, ברוך השם גדלו לנו הילדים, 13 ילדים כפי ששמעתם, אני גם מורה לאנגלית בבית שאן, במקיף, אורט פסגות וגם באולפנה.

חני שמולביץ: ובעלי היה רב בתי ספר.

חני שמולביץ: היינו מאוד מאוד עסוקים והרגשנו המון סיפוק של עשייה והמון שמחה.

חני שמולביץ: הילדים גדלו, היו צריכים לשלוח אותם לבתי ספר אבל רצינו חינוך חב"ד אז שלחנו אותם למרחקים.

חני שמולביץ: עד שיום אחד הילדים שלנו חיברו לנו שיר שאם היו פה רק נשים הייתי שרה לכם, שיר מדהים, מה זה נסיעה לבתי ספר חב"ד בשליחות.

חני שמולביץ: הם הפנימו את זה שזה שליחות וזה שווה, הם התחשלו מזה, הם בעצמם היום, ברוך השם זכיתי שארבע מילדיי ממשיכים את השליחות בבית שאן.

חני שמולביץ: בן אחד נוסע שבוע הבא להקים בית חב"ד בזנזיבר.

חני שמולביץ: יש לנו בן שהלך לשליחות בשנה האחרונה לכפר יחזקאל לידנו.

חני שמולביץ: הם מרגישים מאוד מאוד חלק מזה, שזה החיים האמיתיים, החיים המשמעותיים, חיים של עשייה.

חני שמולביץ: הם פשוט נולדו לתוך נתינה אינסופית שהיא הרגשה שאנחנו עושים משהו בחיים, יש לנו איזשהו טעם ועניין וכיף, הכל בכיף ובשמחה.

חני שמולביץ: לפני כמה שנים הילדים חגגו לנו את ה-25 שנות נישואין שזה בעצם 25 שנות שליחות.

חני שמולביץ: הם הפיקו סרט מאוד מאוד יפה, הצדעה מהילדים, מה הם מרגישים על הפעילות הזאת.

חני שמולביץ: ולצערנו באותה סיטואציה בעלי כבר הרגיש כאב מאוד מאוד חזק, הייתה לו טימומה בין הראות אבל הרופאה משום מה טענה שזה משהו פסיכולוגי, אז חצי שנה הוא הסתובב עם זה.

חני שמולביץ: אחר כך זה התגלה כגידול ממאיר.

חני שמולביץ: והיו לנו ארבע שנים מאוד מאוד קשות שהוא היה נלחם בגבורה ועוז בכל החזיתות באופטימיות ובשמחה.

חני שמולביץ: הוא אסף את הילדים ואמר להם, ילדים יקרים, עכשיו השליחות שלנו היא להראות לאנשי בית שאן איך חסידים של הרבי מתמודדים עם מחלה.

חני שמולביץ: והוא הלך לבתי ספר, וכשהוא עבר את הטיפולים הכימותרפיים הפנים שלו השתנו והזקן שלו נעלם, והילדים בבית ספר נבהלו, הם כמעט ברחו ממנו.

חני שמולביץ: אבל הוא נעמד ואמר, ילדים יקרים, אל תסתכל בזקנקן אלא במה שיש בו והילדים צחקו והיה לו את החוש הומור היפה שלו.

חני שמולביץ: והיה לנו ברור שהוא מתגבר, וכל העיר הייתה איתנו.

חני שמולביץ: עד היום, בלילה האחרון, שלא דמיינתי שהוא לילה אחרון, אבל ראינו שהוא ממש היה חייב להתאשפז ובעיות קשות של הנשימה.

חני שמולביץ: זה היה חמור וקשה, הבן שלי פתח את האגרות קודש והיה שם מכתב של הרבי שמדבר על הרמב"ם.

חני שמולביץ: והוא כותב שם, מי כמו הרמב"ם שהיה מלומד בייסורים, ולמרות זאת היה אופטימי.

חני שמולביץ: לעומתו ישנם אנשים שלא חסר להם דבר אבל לא ניכר מהם שום שביעות רצון.

חני שמולביץ: ואז הבנו שזה כנראה הרגעים האחרונים.

חני שמולביץ: והבן שלי נעמד ליד המיטה של אבא שלו והוא אמר לו, אני מבטיח לך שהשליחות בבית שאן תימשך בשמחה, באופטימיות, בהרחבה.

חני שמולביץ: וכשזה קרה אז הוא אסף את האחים שלו ואמר, אחים יקרים, עכשיו השליחות שלנו בבית שאן זה להראות איך חסידים של הרבי מתמודדים עם אבל.

חני שמולביץ: כבר בלוויה הוא עמד ואמר, אבא שלי הוא שליח כאן, הוא הלך לשליחות זמנית לגן עדן להביא את הגאולה.

חני שמולביץ: הוא לא סתם נעלם פתאום.

חני שמולביץ: והכתבות שהיו בבית שאן, האור של בית שאן, הרב יעקב שמולביץ, כבה.

חני שמולביץ: אז הבת שלי שלחה להם את זה בחזרה ואמרה, לא, לא, לא, האור של בית שאן, הרב יעקב שמולביץ, ימשיך להאיר.

חני שמולביץ: ונפתחו גני חב"ד וכל מיני ארגון של שפרא ופועה ועוד מקווה.

חני שמולביץ: ממש הרגשנו שחייבים להוסיף יותר ויותר.

חני שמולביץ: אפילו ראש העיר הוא חנך כיכר מול הבית שלי, שזה על כביש 90, הוא קרא לזה כיכר הרבי מלובביץ' על שם השליח הרב יעקב שמולביץ.

חני שמולביץ: אני רואה את זה כל בוקר מהחלון.

חני שמולביץ: והרגשנו שפשוט חייבים חייבים להמשיך.

חני שמולביץ: אבל זה לא היה כל כך פשוט כמו שזה נשמע.

חני שמולביץ: לגדל 13 ילדים זה פתאום - -

שולי מועלם-רפאלי: זה אף פעם לא פשוט כמו שזה נשמע.

חני שמולביץ: - - להרגיש - - - אמרתי לעצמי רגע מה קורה פה, אני - - - בעצם השליח הראשי זהו איננו, השליחות, אולי הכל בעצם נגמר, מה יש לי לחפש פה עוד.

חני שמולביץ: אני הייתי נזכרת בסעודות שבת שהוא היה שר לי, זכרתי לך חסד נעורייך, אהבת כלולותייך, לכתך אחריי במדבר, כאות הוקרה לזה שהסכמתי לבוא איתו לבית שאן.

חני שמולביץ: הוא ידע כמה היה קשה לי.

חני שמולביץ: ועכשיו הוא הלך והוא השאיר אותי לבד.

חני שמולביץ: מה אני אמורה לעשות.

חני שמולביץ: אבל מהר מאוד הבנתי שכשליחה של הרבי וכאימא אין לי את הפריבילגיה הזאת לשקוע ברחמים עצמיים ושמעתי משפט מאוד מאוד חזק שממש הניע אותי, המשפט הזה אומר, ותיקחו את זה כמתנה לחיים, אל תחשוב את עצמך שאתה פחות, תחשוב פחות על עצמך.

חני שמולביץ: מאוד מאוד חזק.

חני שמולביץ: את לא יכולה להגיד מי אני ושמישהו אחר יעשה.

חני שמולביץ: יש לך שליחות, יש לך כישרונות, הקדוש ברוך הוא הביא לך אותם, תעשי איתם משהו.

חני שמולביץ: את לא יכולה להרשות לעצמך.

חני שמולביץ: מצד שני תחשבי על עצמך קצת פחות.

חני שמולביץ: האגו והמרכז שלך, יש הרבה אנשים מסביבך שצריכים אותך, שאת כל כך מחזקת אותם ומשמחת אותם.

חני שמולביץ: ובאמת למרות הרגעים הקשים האלה כמו שהבן שלך הקטן מגיע לפני בר מצווה ובוכה כל לילה ואומר שהוא מתגעגע לאבא שלו, מה אני יכולה להגיד לו חוץ מלבכות איתו ביחד.

חני שמולביץ: אבל המשכנו.

חני שמולביץ: וכשהמשכנו ראינו שזה נכון, שצריכים להתרומם.

חני שמולביץ: כי כשמתרוממים, מה קורה לנו כשאנחנו ממריאים במטוס – כל הבניינים הכי גבוהים, כל הגורדי שחקים פתאום נראים לנו כאלה קטנים, מה קרה, מה הם השתנו.

חני שמולביץ: אנחנו נהיינו יותר גבוהים, התרוממנו.

חני שמולביץ: ולהתרומם זה לראות את הכל ממבט שלם, ממבט יותר אמיתי.

חני שמולביץ: בעלי הגיע מבית מאוד מאוד חזק, מהורים ניצולי שואה, הוא בעצמו נולד בבלגיה והגיע לארץ, אבא שלו יושב כאן, 50 שנה גר בירושלים.

חני שמולביץ: ואני חושבת שהמון כוח קיבלנו מהחינוך שממש בגנים.

חני שמולביץ: יש עוד הרבה אבל בעזרת השם, לסיום אני חושבת שבאמת התפקיד שלנו בשליחות הוא מאוד מאוד מעצים אותנו.

חני שמולביץ: אני אישית למשל למדתי בזכות זה ייעוץ וטיפול רגשי.

חני שמולביץ: ואני מקבלת הרבה נשים לטיפול ואני מרגישה שיש לנו המון כוח.

חני שמולביץ: אני מסתובבת הרבה בארץ ואני נפעמת מהכוח שאני מגלה בנשים.

חני שמולביץ: אני אתן לכם דוגמה קטנה.

חני שמולביץ: לפני כמה זמן דיברתי באיזשהו מקום על שמחה, זה הנושא שלי, וסיפרתי להם שבחנוכה שלפני שנה ארגון שנקרא כולל חב"ד, שזה ארגון שעוזר לאלמנות ויתומים, הם הזמינו אותנו לרמדא לכמה ימים בחנוכה כי מאוד מאוד קשה להיות בחנוכה בלי בעל, זה רגעים מאוד מאוד קשים.

חני שמולביץ: באתי לרמדא, אני נכנסת ואני רואה אולם מלא באלמנות ויתומים מכל הארץ וכולן רוקדות ושרות ושמחות, עם הילדים.

חני שמולביץ: התחלתי לבכות, אני אומרת, איך הם יכולים לרקוד, אני בחיים לא ארקוד.

חני שמולביץ: ככה זה היה אחרי שנה.

חני שמולביץ: ואז קלטה אותי אלמנה ככה בצד והיא אומרת לי בואי, בואי, אני יודעת בדיוק מה את מרגישה.

חני שמולביץ: רק תרימי את הרגל הראשונה ותרקדי, טיפה.

חני שמולביץ: פתאום מצאתי את עצמי נסחפת ככה במעגל, אמרתי, יואו מה קורה לי.

חני שמולביץ: וסיפרתי את הסיפור הזה לפני כמה חודשים בפרדס חנה בערב נשים.

חני שמולביץ: בסוף הערב רקדנו, כולנו קמנו ורקדנו והייתה שם התעוררות ושמחה.

חני שמולביץ: פתאום אני מרגישה ככה יד לוחצת חזק ופונה אליי אישה ואומרת לי, את יודעת, לפני חצי שנה התאלמנתי ועכשיו בגלל מה שאמרת זו הפעם הראשונה שאני מעזה לרקוד.

חני שמולביץ: וכולנו רקדנו ובכינו איתה ביחד.

חני שמולביץ: זה היה פשוט מחזה הזוי, לרקוד ולבכות, לרקוד ולבכות.

חני שמולביץ: כי ככה זה, אנחנו הנשים יכולות גם וגם.

חני שמולביץ: הכוח שלנו זה להביא את הגאולה, אנחנו כבר שם, בואו רק נשים את המשקפיים האלה של הגאולה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה רבה חני.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: אסתי ליפסקר מבאקו.

אסתי ליפסקר: לפני שלוש שנים נסעתי לשליחות עם בעלי - -

שולי מועלם-רפאלי: הייתי בת יום, יצאתי לשליחות, ככה זה נראה בלי עין הרע.

אסתי ליפסקר: - - לבאקו, אזרבייג'אן.

אסתי ליפסקר: הצטרפנו שם למשפחות השליחים הנוספות.

אסתי ליפסקר: באזרבייג'אן יש בסביבות ה-20,000 יהודים - - -

שולי מועלם-רפאלי: עדיין יש 20,000 יהודים באזרבייג'אן?

אסתי ליפסקר: יש - - - כאשר אומרים שהרוב בבאקו.

אסתי ליפסקר: יש שם שלושה בתי כנסת.

אסתי ליפסקר: אנחנו, הבית חב"ד נמצא בבית הכנסת האשכנזי ביחד עם הקהילה האשכנזית.

אסתי ליפסקר: יש לנו שם גם בית ספר, חב"ד אור אבנר, קמפוס מאוד גדול כולל גן וכיתות מ-א' עד י"א.

אסתי ליפסקר: בעצם בשליחות אני תחת כובע נוסף, אני גם שליחה של פרויקט חפציבה שהוא של משרד החינוך - - -

שולי מועלם-רפאלי: כן, יושבות פה חברותינו ממשרד החינוך.

אסתי ליפסקר: אז בעבודה שלי אני נמצאת כל יום בבית הספר, אני אחראית שם על הפעילות הבלתי פורמאלית היהודית, תפילות, כל הנטילת ידיים, פעילויות סביב מעגל השנה, תאריכים חסידייםי של חב"ד.

אסתי ליפסקר: בעצם זה בית ספר פרטי אבל רשמי, מקבלים תעודה והכל - - -

שולי מועלם-רפאלי: באים אליו רק ילדי חב"ד או ילדי הקהילה כולה?

אסתי ליפסקר: לא, אין בכלל ילדי חב"ד.

אסתי ליפסקר: הילדים לא דתיים בכלל והם מגיעים ומגיעים דף ריק, לא יודעים כלום, ומתחילים מהגן, יש ילדים שמצטרפים מ-א', ויש ילדים שמצטרפים מ-ג' ומ-י'.

אסתי ליפסקר: ומתחילים איתם לאט לאט.

אסתי ליפסקר: אז זה מעניין דווקא שאני מלמדת עברית אז מגיעים לפעמים ילדים באמצע השנה, באמצע הלימודים והם לא יודעים כלום, מכיתה ג' מגיעים ויושבים איתם ולומדים איתם אחד אחד.

אסתי ליפסקר: בנוסף, אנחנו עושים קבלות שבת בכל יום שישי, להראות להם קצת - - - קידוש, הדלקת נרות, שירי שבת.

אסתי ליפסקר: זה בבית הספר.

אסתי ליפסקר: בקהילה יש לנו הרבה נשים, נשות הקהילה, מועדון יום ראשון לנוער, לסטודנטים.

אסתי ליפסקר: וכמובן לכבוד כל חג יש את האירוע שלו.

שולי מועלם-רפאלי: איך אתם חיים בשליחות בחוצלארץ עם הדואליות הזאת שאנחנו מנסים ללכת בה בין הטיפות כחברי כנסת שמגיעים.

שולי מועלם-רפאלי: אני אגיד את עמדתי האישית, אני לא אומרת שהיא עמדת חב"ד או עמדת מישהו.

שולי מועלם-רפאלי: בעצם כשאני מגיעה לקהילה יהודית אז אני נמצאת באיזה סוג של דואליות כי מבחינתי באמת הדבר שהייתי רוצה שכולם יעשו זה יעלו לארץ ישראל, זאת השאיפה שלי, שיעלו לכאן, שיהיו מעורבים כאן, שהמדינה תהיה באמת - - - אבל עד שהם לא עושים את זה בסוף הם שם.

שולי מועלם-רפאלי: האם אתם חשים בשליחות את הגם וגם הזה?

שולי מועלם-רפאלי: את המצד אחד לדבר איתם על ארץ ישראל, על מדינת ישראל, על העלייה, על המשמעות של לגור במדינת הלאום של העם היהודי ומצד שני, טוב, עד שהם לא פה איך משאירים אותם בתוך הזהות היהודית של עצמם.

אסתי ליפסקר: האמת שאצלנו יש המון עלייה לישראל.

אסתי ליפסקר: רק לאחרונה מבית הספר, בסוף השנה הזאת, איזה חמשה-ששה ילדים עולים במסגרת נעל"ה.

אסתי ליפסקר: יש גם המון משפחות שעולות ויש גם שחוזרות.

אסתי ליפסקר: אז לכן גם יש הרבה משפחות שמדברות עברית כי הן היו בארץ כמה שנים וחזרו.

אסתי ליפסקר: אצלם ישראל זה חלום וכל פעם שמגיע ישראלי והעיניים שלהם נוצצות.

אסתי ליפסקר: האמת לאחרונה מגיעים הרבה תיירים ישראלים ולפעמים מגיעים לבית ספר או לבית הכנסת לסעודות שבת, הם פוגשים אותם ובשבילם זה חלום.

אסתי ליפסקר: אבל שוב, לא כולם מסתדרים, לא כולם יש להם אפשרות וגם כאלה שהיו וחזרו אז צריך לתת גם את המענה שם, שהם לא יאבדו לנו שם.

אסתי ליפסקר: ותמיד יש את הקשר הזה, במיוחד למשל עם פרויקט חפציבה אנחנו שולחים משלחות לארץ, יש מסע כזה לארץ, הילדים חוזרים, מספרים לכולם.

אסתי ליפסקר: זאת אומרת, זה גם משפיע על כל הבית ספר.

שולי מועלם-רפאלי: המשפחות שם משלמות על החינוך היהודי?

אסתי ליפסקר: לא, לא משלמות.

אסתי ליפסקר: זה - - - ספונסרים.

שולי מועלם-רפאלי: ברוך השם.

אסתי ליפסקר: מקבלים גם ארוחה שזה למשל לא משהו שקיים בבתי ספר אחרים.

אסתי ליפסקר: וזה - - - הרבה יותר אישי, בית ספר קטן יחסית בגלל שאנחנו מכניסים אך ורק יהודים אז הכיתות הרבה יותר - - -

שולי מועלם-רפאלי: יש לך ילדים?

אסתי ליפסקר: ילד - - -

שולי מועלם-רפאלי: הוא עוד לא בגיל של בית ספר?

אסתי ליפסקר: הוא בינתיים בבית, לפני כמה חודשים, אז - - - יש שם גן מגיל שנתיים מאוד מאוד יפה ו- - -

שולי מועלם-רפאלי: אוקיי.

שולי מועלם-רפאלי: כי אני הגעתי לאורלנדו לפני, נגיד, ב-2003- - - מי שלא יודע, אני אלמנת צה"ל ושש וחצי שנים אחרי שהבעל שלי נהרג התחתנתי וחיברתי עם הבעל שלי השני שתי משפחות.

שולי מועלם-רפאלי: אני באתי עם שתי ילדות והוא בא עם שלושה ילדים ובחסד באמת מובהק של השם נולדו לנו עוד שתי ילדות.

שולי מועלם-רפאלי: וממש שבועיים אחרי שהתחתנו לפני 15 שנים נסענו לנסיעה של שבועיים לארצות הברית והיינו רוב הזמן באיזה משהו מסודר אבל בשבתות הם לא ידעו לטפל בנו כי בכל זאת היינו הדתיים היחידים במשהו המסודר הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אז שבת אחת היינו בנשוויל טנסי ושם אירח אותנו השליח של חב"ד, היה איש כבר מבוגר, המון המון המון שנים שם והיינו שבת באורלנדו.

שולי מועלם-רפאלי: ואז חיפשנו את הבית חב"ד כדי שיהיו תפילות ונכנסנו בשבת בבוקר ואני דיברתי עם השליחה והיו לה שני ילדים, ילד בן ארבע וילד בן שנתיים אולי, ואז אמרתי לה, אוקיי, מה תעשו כשהוא יגיע לגיל שש.

שולי מועלם-רפאלי: אז היא אמרה, נפתח בית ספר של חב"ד.

שולי מועלם-רפאלי: אז אני זוכרת שנשמטה לי הלסת, ואולי אז בפעם הראשונה הבנתי מה שאני מודה, כלא חב"דניקית אני עדיין שואלת את השאלה הזאת שוב ושוב, שזה לא זמני.

שולי מועלם-רפאלי: בסדר.

שולי מועלם-רפאלי: שכשאתה שליח או שליחה זה לכל החיים ונראה מתי, בעזרת השם, הוא יגיע כבר.

מירי גורוליק: אני מחב"ד בחולון.

מירי גורוליק: כשאת שאלת אותה האם יש ילדי חב"ד בבית הספר, האם זה מיועד לאיך אומרים, אנשי שלומנו, אז בעצם כל הפעילות שלנו מנותבת בעיקרון, ברמת ה- - - ברגע כשאנחנו באים למקום אנחנו בעצם פועלים בשביל עם ישראל, לא בשביל הילדים הפרטיים שלי.

מירי גורוליק: זה מאוד חשוב לי החינוך שלהם, אבל זה יהיה משהו שהוא - - - היא אמרה לך אני אפתח בית ספר כי הילדים שלי יגדלו, זה מקסים ומרגש, אבל בעצם כל אחת מאיתנו גם אם הילדים הם עדיין מאוד קטנים התכנית אב שבית חב"ד יבנה הוא בשביל ילדי הקהילה בשביל עם ישראל.

מירי גורוליק: זה נורא מיוחד אני חושבת.

שולי מועלם-רפאלי: נמצא איתנו כאן חבר הכנסת דב חנין שהוא יש לו ייחוס גדול בחב"ד לעניות דעתי מהזיכרון שלי שמתחיל לנצוץ.

שולי מועלם-רפאלי: אז בבקשה חבר הכנסת דב חנין.

דב חנין: קודם כל ברכות לכם ואני שמח על ההזדמנות להיות פה איתכם.

דב חנין: באמת כמו שאומרת חברת הכנסת מועלם רפאלי, צריך בכנסת תמיד להתחיל בגילוי נאות אז אני, אכן, סבא שלי היה חסיד חב"ד, יעקב אלטר, מראשי חב"ד בתל אביב, אדם שאני מאוד מאוד אהבתי.

דב חנין: כל אחד אוהב את סבא שלו אבל אני את סבא שלי מאוד מאוד אהבתי.

דב חנין: הוא גם בתור ילד היה לוקח אותי לבית הכנסת של חב"ד ברחוב נחלת בנימין.

דב חנין: והאמת היא, אם כבר מפרטים את הכל, שאני אפילו קרוי על שם האדמו"ר האמצעי, דב בער, ולכן יש לי קשר אישי מאוד חם לחב"ד.

דב חנין: ואני הגעתי לכאן באמת כדי להביע הערכה על הפעילות שלכם מזווית אחרת, אולי היא כבר נדונה במסגרת הדיונים שאתם התחלתם כבר בוועדה, והיא העזרה והתמיכה שלכם, ובמיוחד שלכן, נשות השליחים, לישראלים שנמצאים בכל מיני מקומות בעולם ולפעמים נמצאים במצבים של מצוקה או סתם מצבים של קושי בגלל הריחוק, הריחוק מהבית, לפעמים זה גם עניינים של תקופות בחיים שהן תקופות לא פשוטות לאנשים צעירים.

דב חנין: ואני מכיר לא מעט מקרים שבהם בית חב"ד היה בית חם לאותם אנשים, של תמיכה וחום, בלי קשר אפילו לשאלות של דת ובלי קשר לשאלות של אמונה, אבל איזשהו מקום שנתן לאנשים את החום, התמיכה, באנשים שאנשים הצטרכו אותם מאוד.

דב חנין: ועל זה אני חושב שמגיעה לכם תודה גדולה.

דב חנין: אני יודע שאתם עושים את זה מתוך אמונה ומתוך תחושת שליחות.

דב חנין: אבל כדאי שתדעו שהדברים האלה שאתם עושים בעצם לא בשביל לקבל הכרת תודה ולא בשביל לקבל הערכה זוכים להכרת תודה ולהערכה וזו ההזדמנות להגיד לכם את זה.

דב חנין: אז ישר כוח ואני מאחל לכן ולכם שתמשיכו את הפעילות היפה והברוכה הזאת.

דב חנין: ושתדעו שיש אנשים שאחר כך זוכרים לספר את זה וחוזרים עם זה ושזה היה עבורם חוויה משמעותית בחיים ועזרתם ואתם עוזרים לאנשים, זה הדבר הכי יפה שאנחנו יכולים לעשות בחיים שלנו.

דב חנין: תמיד ההזדמנות לעזור לאנשים אחרים שנמצאים בקושי, נמצאים במצוקה, זו בעצם המשמעות הגדולה שאנחנו יכולים לייצר ולעשות ביחד מהחיים שלנו.

דב חנין: אז באמת באמת ישר כוח.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה דב.

רבקה גלוכובסקי: אני רוצה להוסיף, אנחנו רובנו כאן שליחות בארץ ישראל, אבל אני חייבת להגיד לך שאנחנו נתקלות הרבה בעזרה לאנשים שנכנסים לבית חב"ד, כמו שאתה אומר, בלי קשר לאידיאולוגיות ודברים כאלה.

רבקה גלוכובסקי: בני ישראל שנמצאים במצוקות ובאמת בתי חב"ד משתדלים ועושים הכל כדי לתת מענה בכל מה שהם יכולים.

רבקה גלוכובסקי: זה באופן כללי ובפרט בחלק הנשי שאנחנו התכנסנו בשבילו היום.

שולי מועלם-רפאלי: אסתי, רצית להגיד משהו.

אסתי ליפסקר: דיברנו אז על החינוך של ילדי השלוחים, אז בעצם יש לנו בית ספר נט.

שולי מועלם-רפאלי: כן.

שולי מועלם-רפאלי: שעה שלמה הקדשנו לזה בחדר הסמוך לפני רגע, דיברנו באמת על המערכת הזאת של הבית ספר נט ועל העניין הזה של שלוחי חב"ד גם בחו"ל שמשתמשים בזה.

שולי מועלם-רפאלי: ואיך בארץ מאפשרים יותר סיוע למשפחות גם בנושא של ההסעות שזה עניין גדול, גם כלכלי אבל גם מבחינת לוחות זמנים, אנשים מתארים שם נסיעה של שעתיים לכל כיוון שאני חושבת שזו מחויבות בסיסית לאפשר לכל אחד לחנך את הילדים שלו לפי תפיסת עולמו וערכיו.

שולי מועלם-רפאלי: וגם לנסות ליצור מציאות שנוציא את הנפילה של חב"ד בין הכיסאות מבחינת מערכת החינוך.

שולי מועלם-רפאלי: כי היום חב"ד מוגדרת כחלק מהחמ"ד, ואז זה יפה שיש בית ספר חמ"ד מעורב בצורן אבל השליח של חב"ד הוא לא ישלח לחינוך מעורב, והוא העלה את זה ועלה שם נושא נוסף של מה קורה אחר כך.

שולי מועלם-רפאלי: אני מודעת לזה כי אני נדרשת לטפל בזה בלי הפסקה, שבנות שלומדות בחמ"ד, בנות מהציונות הדתית הן לא יכולות אחר כך להתקבל נגיד לבית ספר לסיעוד בלניאדו, שאני מזכירה לכולנו, פעם היה פתוח לכולן והיום באמת עם הרצון האמיתי של קהילה חרדית שרוכשת השכלה אקדמית ויוצאת אל מעגל העבודה הכללי מנסים בכל זאת להנגיש את זה יותר, ואיך יוצרים מחדש את האיזון הזה.

שולי מועלם-רפאלי: אז יש לנו כבר יצאנו משם עם משימה.

שולי מועלם-רפאלי: חבר הכנסת מרגי שהוא יושב ראש ועדת החינוך, שהוא ידיו רב לו בעניינים שקשורים למערכת החינוך של חב"ד ואני לפגישה עם שר החינוך סביב שתי הנקודות האלה ונקודות נוספות גם ביחס לתכנית חפציבה וגם ביחס לילדי השליחים שלפי חוק ביטוח לאומי הם אזרחי ישראל, תיאורטית מגיע להם חינוך חובה חינם ואיך יוצרים את המן שעטנז הזה של ילדים שהם מכאן אבל הם לא פה ואז מה האחריות עליהם וכו' וכו'.

שולי מועלם-רפאלי: אני אעבור לחני מנדלזון.

שולי מועלם-רפאלי: כן.

חני מנדלזון: שלום, שמי חני מנדלזון ואני מערד.

חני מנדלזון: אם שליחים הם משפחה אחת אז בחדר הזה אני מרגישה עם הרבה בני דודים שקשורים, ברוך השם, במשפחה.

חני מנדלזון: אנחנו דורות של שליחים עם אבא וסבא - - -

שולי מועלם-רפאלי: אולי, אם אמרת את זה, אז תנסו רגע להכניס אנשים שהם לא מהעולם הזה לשאלת היסוד.

חני מנדלזון: מה מניע.

שולי מועלם-רפאלי: לא, מה מניע אין שאלה, אתה רוצה לחיות חיים משמעותיים לעצמך ולסביבה אז הנה זה המניע הראשון.

שולי מועלם-רפאלי: איך אתה נכנס לזה, זאת אומרת מי מחליט, מי מתקבל.

שולי מועלם-רפאלי: אני למשל חזרתי מבריסל לבקשתו של השליח של חב"ד, הייתי שבת עם הקהילה.

שולי מועלם-רפאלי: אז בערב שבת היינו עם הקהילה הישראלית, שאני רק אכניס אתכן לנתונים כי רובכן, כמו שאמרתן, שליחות חב"ד בארץ, הקהילות הישראליות בחו"ל, בעיקר במערב אירופה ובארצות הברית עומדות היום על כ-80% התבוללות.

שולי מועלם-רפאלי: 80, לא פחות.

שולי מועלם-רפאלי: והקהילות היהודיות המקוריות עומדות על כ-60% התבוללות.

שולי מועלם-רפאלי: ביקש ממני השליח של חב"ד בבריסל להגיע לשבת, באתי, בערב היינו עם הקהילה הישראלית ואז הלכנו שעה וחצי ברגל, הם עושים את זה כל שבת, רק אני נורא התרגשתי מזה, אבל הם עושים את זה כל שבת, וחזרנו אל אזור המלון שלנו שעה וחצי הליכה ברגל אל האזור שבו הם גרים.

שולי מועלם-רפאלי: ולמחרת היינו עם הקהילה המקורית, היהודית של בריסל.

שולי מועלם-רפאלי: וחזרתי הביתה אמרתי לבעלי שאם היינו צעירים ב-15 נגיד ובטח עם ילדים קצת פחות גדולים או קצת יותר גדולים, הייתי מציעה לו שנארוז את חפצינו וניסע להיות שליחים.

שולי מועלם-רפאלי: לא של חב"ד, אנחנו לא חב"דניקים, אבל שליחים.

שולי מועלם-רפאלי: וזאת התחושה שנשארתי איתה.

שולי מועלם-רפאלי: אז תכניסי אותנו לעולם של מי נכנס לזה, איך אתה בכלל נכנס לזה, מי מחליט לאן אתה הולך, מי מחליט לפתוח מקום חדש.

שולי מועלם-רפאלי: נגיד הייתי אורחת של הרב לזר לשישי שבת ברוסיה כי הוזמנתי לדבר בפרלמנט הרוסי, בדומא, על הנצחה וזיכרון של השואה, אז למשל הוא סיפר ששתי בנות שלו הן עכשיו שליחות חב"ד באיזה חורים ברוסיה שביום טוב יש שם מינוס 30 מעלות, בדרך כלל יש שם מינוס 45.

שולי מועלם-רפאלי: מי מחליט איפה ומה.

שולי מועלם-רפאלי: זהו, כל השאלות.

חני מנדלזון: אז הנושא הזה הוא מאוד מסודר.

חני מנדלזון: אחד הדברים שבחב"ד יש הרבה סדר, כמה שנראה שהכל פתוח וגמיש.

חני מנדלזון: יש מערכת מאוד מסודרת וארץ ישראל זה המרכז של - - - ובחוצלארץ המרכז לענייני שליחות.

חני מנדלזון: אני יכולה לספר על הבן הכי צעיר שלי שיצא לשליחות שהוא עכשיו שליח בבטומי.

שולי מועלם-רפאלי: איפה?

חני מנדלזון: בטומי, גיאורגיה, יעד מאוד פופולארי כעת, מי שצריך.

חני מנדלזון: ואני רואה ככה את אסתי וחושבת על כלתי הצעירה עם ילדה בת שנתיים שעושה לה סדר גן כל בוקר וביום שישי גם האמא וגם האבא של שבת.

חני מנדלזון: והבני דודים בארץ אומרים שנה שלמה אנחנו מחכים להיות אמא של שבת וזאת כל שבת גם זה וגם זה.

חני מנדלזון: והבן שלי אומר, עד עכשיו ידענו שהשליח הוא גם בעל קורא וגם בעל תפילה אבל שהילדה של השליחים היא גם אימא וגם אבא, ברוך השם.

חני מנדלזון: אז מי הביא אותו – השליח הראשי בטיביליסי חיפש שליח, ברר מועמדים, פגש אותו, איתר מועמדות.

חני מנדלזון: ואי אפשר לבוא סתם ככה.

חני מנדלזון: זאת אומרת, צריך סדר מסודר, יש על כל מקום בעל הבית ואם מישהו רוצה עיר שעדיין אין בה אז יש מרכז ארצי בארץ ישראלי, שליח בתוך עיר הוא המוסמך לקבל עוד שליחים.

חני מנדלזון: וככה אני הגעתי לשליחות בערד אחרי אבא שלי שיצא לפני 40 שנה.

חני מנדלזון: חזרנו אנחנו לפני 25 שנה.

חני מנדלזון: ואם סיפרת על בית ספר שפותחים כשהילדה מגיעה לכיתה א', אז כך פתחנו אנחנו את בית הספר שלנו והיום יש מעון, גני ילדים, תלמוד תורה, בית ספר.

חני מנדלזון: הנושא של הסעות הוא מאוד מאוד קרוב לליבנו כי אנחנו כבר בית ספר חב"ד ששייך לממ"ח ועדיין מתמודד עם החזרי נסיעות לילדים כי אנחנו משמשים כבית ספר אזורי לילדי השלוחים, מדימונה, מיתר, הר חברון, סוסיא, עומר.

חני מנדלזון: והם צריכים באמת עזרה.

חני מנדלזון: גם הילדים במרכז ספיר היו שמחים לבוא אם הייתה להם הסדרה שהם באמת לומדים בבית ספר נט.

חני מנדלזון: זה השליחות שלנו, ברוך השם, כמו שאמרת, זה אידיאולוגיה, זה מנוע, זו זכות גדולה.

חני מנדלזון: והתפקיד שלנו הוא פשוט לעשות מה שצריך בשביל כל יהודי.

חני מנדלזון: באמת בבטומי הקהילה היא קטנטנה.

חני מנדלזון: אין פשוט עדיין ילדים לעשות איתם מוסדות חינוך אז הרבה הרבה עזרה למטיילים ישראלים - - -

שולי מועלם-רפאלי: אם הקהילה קטנטנה אז איך המציאות שלהם, נגיד, צריך מניין.

חני מנדלזון: ממש קשה.

חני מנדלזון: כל מוצאי שבת היה מניין או לא היה.

חני מנדלזון: זה ממש הנושא ושבת שהיה מניין זה ממש יום של חג ואי אפשר לטלטל אז באה אישה גויה ולוקחת את הילדה לבית חב"ד בליל שבת לסעודות, עושים פעילות.

חני מנדלזון: כי כל יהודי, אתם תלוקטו אחד לאחד, כל נשמה היא עולם מלא, אנחנו לא יודעים בשביל מה באנו לעולם ואנחנו לא מחפשים תמיד לעבוד במספרים.

חני מנדלזון: ודווקא העניין להפיח חיים, הבית כנסת הוא ענק אבל המניין הוא קטנטן.

חני מנדלזון: ולאט לאט למצוא כל יהודי חדש שמוצאים.

חני מנדלזון: בל"ג בעומר הייתה פעילות ל-30 יהודים, וואו, ובפורים ל-40, וואו.

חני מנדלזון: ואם היא עושה ערב נשים, זה ארבע חמש נשים, וזה נחמד בעזרת השם.

שולי מועלם-רפאלי: מה בעצם מביא להחלטה להקים בית חב"ד ביישוב, אני מדברת רגע על הארץ, ביישוב שבהגדרתו הוא יישוב דתי.

שולי מועלם-רפאלי: את אמרת סוסיא, לי יש שליח חב"ד ביישוב שלי בנווה דניאל, הרב ברוך פרבר, מה בעצם להחלטה הזאת.

שולי מועלם-רפאלי: כי בסוף, על פניו, אני אגיד על נווה דניאל, זה יישוב שכל האנשים בו הם בהגדרה דתיים.

שולי מועלם-רפאלי: מה הערך המוסף של חב"ד במקום כזה.

חני מנדלזון: יש גם שליח בעיר בית"ר עילית שהיא עיר חרדית.

חני מנדלזון: יש לנו את תורת החסידות, יפוצו מעלותיך החוצה - - -

שולי מועלם-רפאלי: זה כבר הקומה הבאה.

חני מנדלזון: זה עוד שלב, כל יהודי - - -

מירי גורוליק: במקומות כאלה יש את הפריבילגיה לעסוק בקומה הבאה.

מיכל וקסלשטיין: בקשר לשאלה שלך איך יוצאים לשליחות, כמובן הכל בסדר שהיא אמרה.

מיכל וקסלשטיין: אצלנו עושים שליחות עוד לפני חתונה, עוד לפני שמגיעים ל- - - לדוגמה עליי, בתור בחורה צעירה, עוד לפני שהתחתנתי עשיתי הדרכה של קייטנות בקייטנות של חב"ד בחו"ל.

מיכל וקסלשטיין: הייתי גם בלונג איילנד, שנתיים בל.א.

מיכל וקסלשטיין: שם בעצם התחלתי את השליחות.

מיכל וקסלשטיין: בלימודי הוראה שלנו יוצאים, לא כל הבנות, אבל יש מספר, מכסה של בנות שיוצאות לשליחות בארץ או בחו"ל לעזור בבתי חב"ד.

קריאה: שזה חלק מהסטאז'.

מיכל וקסלשטיין: זה חלק מהסטאז' של השליחות, זה ארבע חודשים, סמסטר.

מיכל וקסלשטיין: אני הייתי בוילנה, עזרנו שם לשליח, יצא לנו גם לארח משלחת של חברי כנסת מכאן, הבאנו להם את האוכל הכשר.

מיכל וקסלשטיין: זה בכל מיני תחומים שם, יש שם בית ספר, גני ילדים.

מיכל וקסלשטיין: אחר כך המשכתי לשליחות בז'נבה, בעלי במקביל - - -

שולי מועלם-רפאלי: וכל זה בתור צעירה שעוד לא נשואה.

מיכל וקסלשטיין: נכון.

מיכל וקסלשטיין: בז'נבה ריכזתי את המערכת הלימודית היהודית בתוך בית ספר יהודי, כשיש מנהל גוי הוא אחראי - - -

שולי מועלם-רפאלי: כן אני מכירה את זה גם מאדורתן גם.

מיכל וקסלשטיין: ושם זה היהדות, אז בעצם את כל הלימודי יהדות, עברית, תכנית הלימודים שהיא העתקה ממה שבארץ, אין שם איזה מישהו שיושב ועובר על החומר.

מיכל וקסלשטיין: כל זה עוד לפני חתונה, עוד לפני הכל, זה הסטאז' של השליחות.

מיכל וקסלשטיין: בעלי במקביל, עוד לפני שהתחתנו הוא היה שליח בתאילנד, בבית חב"ד בתאילנד.

מיכל וקסלשטיין: התחתנו, אחרי החתונה קיבלנו שני טלפונים.

מיכל וקסלשטיין: קיבלנו טלפון מתאילנד, בואו, אנחנו רוצים, יש איזה מקום שצריך שם, באי בקוסמוי.

מיכל וקסלשטיין: קיבלנו טלפון מז'נבה, בואו תמשיכו את השליחות שהתחלת כאן.

מיכל וקסלשטיין: בדקנו, ביררנו, החלטנו לצאת למספר שנים לתאילנד.

מיכל וקסלשטיין: השליחות היא בדרך כלל, כמו שאמרת, היא קבועה.

מיכל וקסלשטיין: יש מקומות מסוימים בזמנים מסוימים שזה שליחות זמנית.

מיכל וקסלשטיין: היינו ארבע שנים בשליחות בתאילנד בבית חב"ד בקוסמוי.

מיכל וקסלשטיין: נפגשנו עם כל הישראלים, המטיילים.

מיכל וקסלשטיין: כמובן שהפנינו אותם ברגע שהם סיימו, זה מן תחנת מעבר.

מיכל וקסלשטיין: הפנינו אותם לכתובות בארץ איפה שהם גרים כי הרבה לא יודעים שיש בתי חב"ד בארץ.

מיכל וקסלשטיין: גם אם הם חושבים שיש אז זה מוצרי יודאיקה או דברים כאלה, הם לא יודעים שיש פעילות עצומה סביב חגים ובכלל מענה יהודי.

מיכל וקסלשטיין: אז כמובן שזוג מתחתן הוא יכול או שהוא מקבל הצעה ממקום שהוא היה בו עוד לפני שהוא התחתן או משפחה שיודעים שמחפשים או שפונים למרכז שאנחנו מעוניינים לצאת לשליחות, הרשימה שם ארוכה מאוד, וככה כל אחד מקבל בעצם את המקום שלו.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: כן.

חני פרידמן: שמי חני פרידמן, אני שליחה באשדוד, דור שני, ההורים שלי גם שליחים באשדוד.

חני פרידמן: ואני רוצה להציג בהמשך למה שחני מנלדזון אמרה זווית נוספת של איך נהיים שלוחים.

חני פרידמן: כי לי יש רקע אישי, במחילה על דקה של היסטוריה, גם המשפחה של בעלי וגם המשפחה שלי לפני כמעט 42 שנה, בשנת תשל"ו, 1976, הרבי הודיע בהתוועדות פומבית בבית הכנסת ב- Seven seventy שהוא רוצה לשלוח לארץ ישראל שתי קבוצות.

חני פרידמן: קבוצה אחת תגיע לירושלים וקבוצה אחת תגיע לצפת.

חני פרידמן: והוא בכוונה רוצה לשלוח אחד יותר ממניין.

חני פרידמן: זאת אומרת, 11 אנשים, 11 משפחות לצפת ו-11 בחורים לירושלים.

חני פרידמן: והוא מבקש שאנשים יציעו מועמדות.

חני פרידמן: נרשמו מאות מועמדים, הייתה אחר כך היסטריה על המזכירות של הרבי, נרשמו מאות מועמדים, ואז התחיל סינון.

חני פרידמן: מי שהוא שנה אחרי החתונה לא יכול לצאת, מי שיש לו יותר משני ילדים לא יכול לצאת, מי שזה - - - כל הזמן המוטו של הרבי היה אני שולח אתכם לארץ, תישארו שם.

חני פרידמן: אני רוצה לחזק את הארץ והוא בחר דווקא את ירושלים וצפת לשני בתי כנסת על שמח הצמח צדק, האדמו"ר השלישי של חב"ד, ששם יש בעצם מבנים היסטוריים, עתיקים.

חני פרידמן: בית כנסת צמח צדק בעיר העתיקה היה אחד היחידים ששרד את מלחמת השחרור, הוא נמצא בקרדו, ככה מי שחווה, תמיד חייבים לעבור דרכו.

חני פרידמן: ואחרי הרבה סינונים וברירות אבא שלי נבחר כבחור להישלח לארץ ישראל וההורים של בעלי נבחרו כזוג להישלח לצפת.

חני פרידמן: הם באו לארץ לפני 42 - - -

שולי מועלם-רפאלי: בעברית של היום קוראים לזה הסללה, איזה אופציה אחרת הייתה לך.

חני פרידמן: אני רק יכולה לומר שבשביל ההורים שלי, גם בשביל אבא שלי וגם בשביל ההורים של בעלי שהגיעו מארצות הברית, ארץ ישראל לפני 42 שנה הייתה משהו נידח לחלוטין עם שירותים בחוץ, בלי טיטולים.

חני פרידמן: צפת בכלל, איזה סיפורים הם מספרים.

חני פרידמן: ואחרי שנתיים שאבא שלי היה בירושלים הרבי אפילו לא אישר להם לצאת הארץ לחתונות, הוא פספס את החתונה של אחותו, "אתם בארץ ישראל, פה זה השליחות שלכם".

חני פרידמן: ובסופו של דבר ההורים שלי התחתנו, אמא שלי הגיעה לארץ לפגוש אותו ועברו לצפת לתקופה ואחר כך הרבי הפנה אותם אישית לאשדוד.

חני פרידמן: האמת היא שמאז הם שם, ברוך השם, עם עוד 17 שליחים יחד איתם, סחטיין.

חני פרידמן: מתוך ה-17 האלה שישה זה אני ואחים שלי.

חני פרידמן: אף אחד לא חייב אותנו, אף אחד לא הכריח אותנו.

חני פרידמן: אנחנו גדלנו עם האהבה הזאת, אהבה לעיר אשדוד, אהבה לאנשים של אשדוד, אהבה לפעילות.

חני פרידמן: וכל אחד מאיתנו לקח על עצמו לפתח עניין אחר בפני עצמו.

חני פרידמן: ההורים של בעלי נותרו בצפת, שליחים בצפת, חמי וחמותי הם במוסדות חינוך שם.

חני פרידמן: אבל גם שם יש ממש קהילה שהגיעה בעקבותיהם וככה משהו מאוד מיוחד.

חני פרידמן: בעקבות הקבוצה הזו הרבי שלח עוד שנה ועוד שנה.

חני פרידמן: בסך הכל הגיעו לארץ כ-40 משפחות, ספציפיות מארצות הברית שעברו לארץ וכולם פה.

שולי מועלם-רפאלי: ברוך השם.

שולי מועלם-רפאלי: רצית להוסיף?

חיה גלוכובסקי: אני רוצה אולי לא להוסיף אבל יותר להתחבר לכמה דברים שנאמרו.

חיה גלוכובסקי: אני אתחבר גם למה שרציתי להגיד - - - אני מבית חב"ד בראשון לציון מערב.

שולי מועלם-רפאלי: את שליחת חב"ד?

חיה גלוכובסקי: אני שליחת חב"ד.

שולי מועלם-רפאלי: ואת נשואה?

חיה גלוכובסקי: אני נשואה.

חיה גלוכובסקי: בעלי- - -

שולי מועלם-רפאלי: לא, בסדר, אני לא - - - זה לא שאלה חודרנית אלא שבאמת רק שאני אבין את המטריה שבה אני נמצאת.

חיה גלוכובסקי: אני בת כיתתה אל אסתי, גדלנו ביחד, למדנו ביחד.

חיה גלוכובסקי: אני רוצה לספר דבר שאני חושבת שהרבה יזדהו איתי והרבה נתקלות בו אבל הרבה פעמים כששואלים אותי מה אני עושה, אני שליחת חב"ד בראשון, בין היתר גם עובדת כמובן.

חיה גלוכובסקי: אז אני אומרת שיש לנו בית חב"ד ו- - - מתי תצאו לפתוח בית חב"ד בחו"ל.

חיה גלוכובסקי: זה שאלה שאני חושבת שהרבה יחייכו ויזדהו שבאמת אנשים מאוד רגילים לפגוש את חב"ד בחו"ל ומאוד מודעים לכל הפעילות האדירה של חב"ד בחו"ל, אבל אני חושבת שלא פחות יש, אני לא צריכה לספר, כאן אנחנו כן מודעים, לפעילות הכל כך כל כך גדולה של חב"ד בארץ, בכל בית חב"ד בארץ, אם זה במוסדות חינוך, אם זה בפעילות תרבותית יהודית ענפה.

חיה גלוכובסקי: והרבה פעמים אני חושבת, נגיד, אנחנו זוג צעיר, אבל אני אפילו לוקחת אותנו או כל, בטח בית חב"ד שמתקיים לאורך שנים רבות יותר, ואני חושבת מה היה לולא הקיום שלו במקום ואז אני אומרת, אני הולכת למפרע ואני אומרת, ברור, זאת הסיבה שאנחנו גם כל כך רוצים לצאת ולעשות את זה.

חיה גלוכובסקי: ונכון, כמו שאמרנו, את שאלת למה, מה הוציא אותנו, אז זה ברור, כמו כל הסיפורים שמיכל סיפרה שאתה גדל לתוך זה ואתה עושה את הסטאז' שלך בתור צעיר ואין ספק שאחר כך זה מה שתרצה להמשיך הלאה.

חיה גלוכובסקי: אבל אני חושבת שאחרי שאתה רואה - - -

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה להגיד לך מה שאומרים לחברי כנסת – שאם עשיתם משהו ולא יודעים על זה אז זה לא שווה.

חיה גלוכובסקי: אני חושבת שיודעים על זה, יודעים, אבל אולי לא כמו בחו"ל.

שולי מועלם-רפאלי: אז מה שאני אומרת זה יותר ויותר ויותר שיווק, שיווק, שיווק - - -

מירי גורוליק: אבל אני חושבת שהן מדברות על הקסם האמיתי של - - - אנחנו לא הסיפור, הסיפור זה הנוער שלנו.

מירי גורוליק: לראות את הילדה שלי בת 15 מתחבטת עם עצמה אם שנה הבאה היא הולכת להדריך בארגון הנוער שלנו בת מלך, לא, היא מתייסרת כולה בייסורי נפש אמיתיים כי היא אומרת, אבל מי ינהל את המועדון של הילדים שאני ניהלתי השנה.

מירי גורוליק: היא אומרת לאבא, אני מוותרת על היוקרה, על המעמד, על החברות בבת מלך ואני באה לעשות את המועדון שנה נוספת.

מירי גורוליק: זה מרגש.

שולי מועלם-רפאלי: יפה.

שולי מועלם-רפאלי: אסתי בר כוכבא, בבקשה.

אסתי בר כוכבא: שלום.

אסתי בר כוכבא: אנחנו שליחים 14 שנים בשכונת הולילנד בירושלים, ממש קרוב.

אסתי בר כוכבא: אז הסיפור שלי הוא אחר קצת, אני באתי מחוצלארץ, גדלתי בצרפת.

אסתי בר כוכבא: ההורים שלי הגיעו מצפון אפריקה לצרפת בתור משפחה בקושי מסורתית.

אסתי בר כוכבא: המטרה של המשפחות האלה הייתה להגיע לפריז, לעיר הגדולה.

אסתי בר כוכבא: ושם בצרפת, הרב - - - הגיע לאוניברסיטאות ואסף - - -

שולי מועלם-רפאלי: שאת אומרת את השם הזה וכולם מכירים.

שולי מועלם-רפאלי: מי הוא?

אסתי בר כוכבא: אני מניחה שהרבה מכן פה - - -

שולי מועלם-רפאלי: אבל נגיד, יושבת ראש הישיבה לא ממש יודעת.

אסתי בר כוכבא: הרב אזימוב זה השליח של צרפת.

אסתי בר כוכבא: והוא פשוט אסף אותם באוניברסיטאות.

אסתי בר כוכבא: אבא הגיע בגיל 20 לרבי ואמא הגיעה בגיל 18, הם נסעו כל אחד בנפרד.

אסתי בר כוכבא: ושנתיים אחרי זה הם נפגשו.

אסתי בר כוכבא: אמא כבר הייתה, התקבלה לבתי ספר הגדולים בצרפת אז כמובן שזה היה יוקרה להתקדם, למרות שהמשפחה שלה הייתה משפחה מאוד פשוטה.

אסתי בר כוכבא: והרבי אמר לה להפסיק וללכת לחינוך ילדים ולאבא הוא אמר, אתה תוציא את כל התארים שאתה יכול וככה אתה תעזור לרב אזימוב בשליחות.

אסתי בר כוכבא: וככה הם התחתנו והם יצאו לשליחות בצרפת ואנחנו גדלנו במשפחה שבעצם אבא עובד בממשלה, אבא היה אני חושבת בתפקידים מאוד מאוד בכירים בממשלה, הוא גם ייצג את כלכלת צרפת בכמעט כל מדינה בעולם.

אסתי בר כוכבא: הוא פשוט היה טס למדינה וחוזר.

אסתי בר כוכבא: אמא התמסרה לחינוך ילדים וכולנו, כל הבנות, אמרנו אנחנו לא נעשה את העבודה שלך אבל מתברר שכולנו באותה עבודה וכולנו מנהלות גנים.

אסתי בר כוכבא: כל המשפחה שלי נשארה בצרפת חוץ מאחות אחת שנמצאת פה ואני.

אסתי בר כוכבא: גדלנו במוסדות חב"ד והיה ברור שאנחנו מקבלים בכבוד את השליחות שהרבי נותן לנו.

אסתי בר כוכבא: אני יצאתי לשליחות פה, בעלי ישראלי, אנחנו מגדלים את הילדים פה.

אסתי בר כוכבא: וכל הילדים במוסדות שלנו, בערך 100 ילדים, כולנו ממשפחות של כלל עם ישראל, הבנים שלי הם היחידים שהם חב"דניקים בכיתות.

אסתי בר כוכבא: ויותר מהכל אני חושבת שאנחנו בתור נשים היד ימין של הבעלים שלנו.

אסתי בר כוכבא: אנחנו קיבלנו בזכות את השליחות הזו ואת התפקיד הזה.

אסתי בר כוכבא: יש לנו הרבה הרבה מה לתת.

אסתי בר כוכבא: הגברים יכולים לעשות הרבה דברים אבל הנשים בצד שלהם הן אלה שמצליחות לעגל את הפינות ולקדם אותם למרות הקשיים.

אסתי בר כוכבא: אני יותר מתמקדת בחיובי ובזכות שקיבלנו מאשר בקשיים כי אני חושבת שגם בלי שליחות יש קשיים ולאף אחד לא קל בחיים היום יומיים.

אסתי בר כוכבא: אני אתחבר לנושא הזה של העלייה.

אסתי בר כוכבא: אז בצרפת קודם כל בין 40% ל-50% מהצרפתים שמגיעים לארץ בשלב מסוים חוזרים.

אסתי בר כוכבא: שם בצרפת הם כן מתמודדים עם זה שיש הרבה אנטישמיות, יש הרבה קושי.

אסתי בר כוכבא: מצד שני יש גם המון קושי לעלות לארץ - - -

שולי מועלם-רפאלי: צרפת, למי שלא יודע, היא מדינה מאוד מאוד רווחתית.

שולי מועלם-רפאלי: יש שם באמת הליכה לקראת הציבור באופן שאנחנו בקושי מגרדים את זה פה.

שולי מועלם-רפאלי: כי גם מבחינת אנשים שלא עובדים וממש תקופות ארוכות שהמדינה נותנת אבטלה, הליכה לקראת הנושא של חינוך שהוא כמובן חינם, בריאות שהוא כמובן חינם, חופשות לידה במספרים שאנחנו רק היינו מדמיינים אותם.

שולי מועלם-רפאלי: באמת קושי גדול למעבר ממדינת רווחה כל כך בולטת ל- - -

אסתי בר כוכבא: אז זה קשה להגיע לישראל אחרי שרגילים.

אסתי בר כוכבא: למרות שההורים שלי תמיד עבדו והיהודים במיוחד שם בצרפת הם אלה שכשאבא הגיע לגיל פנסיה ואמרו לו, נו, כבר תפנה, אמרו לו ממש בפנים, אתה מיותר בוועדה, אתה לא מתאים לשאר הוועדה ובכל זאת 45 שנה בשירות הציבור הצרפתי, אז הוא אמר להם, נכון, אתם כבר לא יכולים להכיל את היהודים.

אסתי בר כוכבא: אז נכון הקושי הזה.

אסתי בר כוכבא: מצד שני אני רוצה להחזיר את הזכות לאמא, אמא התמסרה אלינו, למשפחה, תוך כדי עבודה.

אסתי בר כוכבא: ואני חושבת שבישראל אנחנו צריכים להחזיר את הכבוד לאישה שהיא יכולה לצאת לעבוד אבל היא גם צריכה להתמסר למשפחה שלה ולעתיד של העם היהודי כי בלי זה אז לא יהיה.

אסתי בר כוכבא: והקושי שאני בתור מישהי שגדלה שם מגיעה לפה זה שבעצם אין מקום שבאים באיזשהו מקום לקראתי.

אסתי בר כוכבא: אני אמא לשמונה ילדים, אני לומדת, אני ממשיכה ללמוד, אני לצד בעלי, בעלי הוא איש ציבור וזה אומר הרבה דברים.

אסתי בר כוכבא: ואני חושבת שאני לא אהפוך להיות גבר כמו שהמדינה דורשת ממני, לא זה לא יקרה.

אסתי בר כוכבא: אני אשאר אישה, אני אשאר רעייה, אני אשאר שליחה של הרבי כי לקחתי את התפקיד הזה בכבוד ובזכות וככה אני מגדלת את הילדים שלי וככה הייתי רוצה שגם המדינה תסתכל עלינו כנשים.

אסתי בר כוכבא: כנשים שמסוגלות לעשות הרבה, שמסוגלות לתת, שמסוגלות לעשות את התפקיד שלהן בלי לנסות להפוך אותנו למה שהקדוש ברוך הוא לא ברא אותנו להיות.

שולי מועלם-רפאלי: תודה אסתי.

שולי מועלם-רפאלי: אני חייבת להגיד שחלק מהמציאות של נשים במרחב הציבורי שאומרות את הקולות האלה היא חידוש.

שולי מועלם-רפאלי: זה לא איזה סוד, אני חברת כנסת חמש וחצי שנים, אני מאוד פועלת בנושאים שקשורים לנשים, בהרבה מאוד מהמקומות שאני מגיעה אליהם זו פעם ראשונה ששומעים אישה, אני אגיד את זה על כל הרצף, שהיא דתייה, מתנחלת, ימנית, אמא לשבעה ילדים.

שולי מועלם-רפאלי: המרחב הציבורי הרבה מאוד שנים לא שמע את הקולות האלה, ולכן אין פה אשמה או כוונת מכוון.

שולי מועלם-רפאלי: פתחתי ואמרתי שאני חושבת שאחד הדברים הגדולים שאני מוצאת בכתבים של הרבי זה מהתחלה ברור לו לחלוטין מציאות של נשים במרחב ציבורי.

שולי מועלם-רפאלי: זה שנים רבות לא היה ברור בחלק מהעולם הדתי - - -

מירי גורוליק: צריך לדייק, בקדמת המרחב.

שולי מועלם-רפאלי: כן, כן, שנים רבות זה לא היה הדבר שעודדו נשים לעשות.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שכן בשנים האחרונות אנחנו רואות ורואים שינוי.

שולי מועלם-רפאלי: אני כן אגיד למשל, אפרופו האירוע בשבוע שעבר שכמו שפתחתי בדברים שלי, גם בו רוב הציבור הישראלי חנה בצד של חב"ד ואמר תנו לכל אחת לבחור איך היא רוצה את האירועים שלה.

שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שגם שם פעם ראשונה שנשים דתיות, זה לא חוכמה שאני כחברת כנסת, עמדותיי ידועות וזה שאני כתבתי מכתב לראש עיריית תל אביב זה טוב, זה חשוב, אבל אני חושבת שפעם ראשונה מתארגנת קבוצה ונותנת לעצמה שם ואומרת אנחנו רוצות לדבר על נשים דתיות במרחב הציבורי ועל הזכויות שלהן, ובאות פה לוועדה בשבוע שעבר ואומרות את הדברים שבדרך כלל, צריך להודות, לא שומעים פה יותר מדיי.

שולי מועלם-רפאלי: אני מאוד איתך בדבר הזה ואני חושבת שזה חלק מהדבר שאתן מביאות.

שולי מועלם-רפאלי: כי כשבאים לבית חב"ד ויש שליח ויש שליחה וברור שיש את זה ואת זה ואין טשטוש אז זאת אמירה שכמו הרבה דברים שאנחנו יודעים, גם אם לא מדברים אותה, היא כבר מעבירה את המסר.

שולי מועלם-רפאלי: ובדבר הזה אני חושבת שיש הרבה אור בשליחות של חב"ד, בזה שברור לחלוטין שהשיח הוא תמיד כפול, גם גברים וגם נשים, היכולת לשיח עם נשים, רק של נשים או גברים רק של גברים או גם וגם היא נמצאת על השולחן כשיש גם גברים וגם נשים כשיכולים לנהל את השיח הזה.

שולי מועלם-רפאלי: ואנחנו באמת רואים בזה ברכה גדולה.

שולי מועלם-רפאלי: כמו שאמרתי קודם אנחנו לא באים אל המקום הזה מעולם של everything you can do I can do better אלא ממקום של שלמות.

שולי מועלם-רפאלי: אני רוצה לתת את רשות הדיבור עכשיו למירי שנאורסון.

שולי מועלם-רפאלי: צריך להגיד פה גילוי נאות שאני לפעמים מתראיינת אצלה ברדיו.

שולי מועלם-רפאלי: כמו הרבה אנשים נוספים בבית הזה אבל - - -

מירי שנאורסון: כמו הרבה מהשליחות כאן שלא זכיתי בעצמי להיות שליחה באופן הרשמי, אבל האדמו"ר הזקן בלתניה אומר, והרבי כותב את זה בספר היום יום שזה ספר של פתגמים, ספר היום יום ב-י' בתמוז, שכל יהודי ירד פה לעולם לעשות את שליחותו וכל אחד הוא שליח במקום שהוא נמצא.

מירי שנאורסון: ואני חושבת שאצל חב"ד ואצל נשות חב"ד זה הרבה יותר מובהק וגלוי.

מירי שנאורסון: גם מי שבפן הרשמי היא לא שליחה היא עדיין יודעת שבכל מקום שהיא מגיעה היא עושה שם שליחות.

מירי שנאורסון: בטח אני שקוראים לי גם שנאורסון ואני גם גרה בכפר חב"ד, זכיתי ויש לי בן שליח ברובע הבנים בקריית גת.

מירי שנאורסון: אז אני חווה הרבה מהחוויות שהבנות פה חוות.

מירי שנאורסון: אני רוצה להתחבר לנקודה הזאת שדיברת, על הצד הפמיניסטי, אנחנו פחות קוראים לזה פמיניסטי, למרות שהמילה פמינה היא אישה.

מירי שנאורסון: והרבי חיבר אותנו מרגע שנולדנו לנשיות שבנו וחיזק את הנשיות שלנו, ובעצם הרבי מלובביץ' אומר שנשות הדור הזה זה גלגול או אולי תיקון של דור נשות מצרים.

מירי שנאורסון: בזכותן נגאלו ובזכותנו, בעזרת השם, עתידים להיגאל.

מירי שנאורסון: אבל מה שאנחנו צריכות, המשימה שלנו, זה באמת לראות את עצמנו, לראות את המקום שלנו, לראות את הכוחות שלנו, לראות את היכולות שלנו ולהביא את זה לכאן לשיח הציבורי.

מירי שנאורסון: וברוך השם שההזדמנויות נפתחות, אמצעי המדיה והתקשורת מזמינות כל אחת ואחת להביא את הדברים שלה.

מירי שנאורסון: ויש איזושהי מילה "וורט" יוצא מן הכלל של הרבי שאני רוצה לשים אותו פה.

מירי שנאורסון: כי בעצם כל המטרה של כולנו, כולנו התכנסנו פה למטרה אחת – להביא גאולה לעולם.

מירי שנאורסון: בדרך כזאת, בדרך כזאת, בדרך כזאת, כולנו מכוונות לשם, למקום הזה שמשיח יבוא כבר ויגאל אותנו.

מירי שנאורסון: וכל ההבדל בין גולה לגאולה, כי יש הרבה חוויה של גולה, אם זה לא עלינו בפטירה ואם זה בכאב ואם זה בעצב ואם זה בילדים ובזוגיות ובפוריות ובקריירה ובמימוש עצמי ובכסף ובכל דבר אחר.

מירי שנאורסון: אז כל ההבדל בין גולה לגאולה, אם אנחנו שמים את שתי המילים האלה זה א'.

מירי שנאורסון: הא' הזאת יש לה שלוש משמעויות: ה-א' הראשונה זה אלופו של עולם.

מירי שנאורסון: כשאנחנו מתחברות לקדוש ברוך הוא אז הדברים נראים אחרת.

מירי שנאורסון: ה-א' השנייה זה אולפנה, למידה.

מירי שנאורסון: והרבי נתן לנו מתנה נפלאה, כל אחת ואחת מהנשים שיושבות פה עם אישה מלומדת.

מירי שנאורסון: מלומדת, אם זה מורה או במקצועות אחרים שהיא לומדת או מלומדת בדרכי החסידות.

מירי שנאורסון: כי מגיל אפס למדנו שאנחנו צריכות ללמוד חסידות, אולי לא כמשאת נפשנו, כגברים שמחויבים ללמוד תורה, אבל אנחנו צריכים את זה בשביל החינוך, בשביל להעביר את זה לדור הבא.

מירי שנאורסון: והלמידה היא חלק מאוד מאוד משמעותי מחב"ד כמו שאמרה גברת פריידין, החב"ד, החוכמה בינה.

מירי שנאורסון: וה-א' השלישית בהיפוך אותיות זה פלא.

מירי שנאורסון: ברגע שאת יודעת שאת פלא גדול והגעת לכאן לעולם להביא את השליחות שלך אז את כבר מוצאת דרך כל המניעות ועיכובים, כמו שסיפרת שעמדו בפתח לפני היום הזה, אז מוצאים את הדרך להביא את זה.

מירי שנאורסון: ויש לנו המון המון סיוע מהשמיים: נשות משרד החינוך שיושבות פה, אנשי חב"ד, ראשי ערים, חני שמולביץ, פגשתי את הראש עיר שלכם, ובמקומות אחרים, שבאמת מסייעים לנו לעשות את העבודה שלנו.

מירי שנאורסון: ואני אגיד עוד מילה אחת על המתנה שנתן לנו הרבי:

מירי שנאורסון: בכל פעם ששליח בא והתייעץ וביקש ברכה אם לצאת לשליחות, לא בכל פעם אבל בהרבה מאוד מהפעמים, הרבי אמר תלך לשאול את אשתך אם היא מסכימה, קודם כל, לפני הכל.

מירי שנאורסון: דבר שני, אנחנו לא נקראות אשתו של השליח, אנחנו נקראות שליחות.

מירי שנאורסון: וגם הרבי ביקש שלכל איש או אישה יהיה משפיע או משפיעה אז אנחנו נשים משפיעות.

מירי שנאורסון: ויהיה כנס כמו ב-55 שנים האחרונות של נשות חב"ד.

מירי שנאורסון: בכל שנה מתכנסות אלפי נשים, גם השנה הן יתכנסו בהיכל נוקיה, בעוד חודש, אני לא זוכרת את התאריך, ביום שלישי.

מירי שנאורסון: אני בטוחה שתשמחי לבוא - - - ב-24 ביולי.

מירי שנאורסון: ובעצם מגיעות כ-7000 נשים מכל הארץ, ש-400 או 500 או 600 הן שליחות רשמיות אבל כל השאר, גם הן עושות את השליחות שלהן כל אחת בדברים שלה.

מירי שנאורסון: וכשמתכנסות נשים, כמו שאת רואה פה, מקבלים המון כוח.

מירי שנאורסון: כל אחת לומדת מהשנייה, כל אחת מבינה מה מאתגר, מה קשה, מה אפשר ומה אפשר ללמוד.

מירי שנאורסון: ואנחנו מכוונות one way ticket להביא משיח.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה רבה.

חני פרידמן: אני רוצה להוסיף משהו על ההתכנסות.

חני פרידמן: באמת לא הזכרנו כאן אבל יש לנו פעם בשנה כנס של שליחות שמתקיים בכ"ב שבט, יום הפטירה של הרבנית, אשתו של הרבי.

חני פרידמן: הכנס הזה מתקיים בניו יורק, מגיעות אלפי שליחות מכל העולם, מתכנסות ביחד.

חני פרידמן: לפני שהרבי נעלם מעינינו זכינו ש- - - אנשים שהרבי דיבר על הנשים, על השליחות.

חני פרידמן: עכשיו זה ארבעה ימים של כנס עוצמתי, בינלאומי, של השראה - - -

שולי מועלם-רפאלי: זה מתנהל בעברית?

שולי מועלם-רפאלי: סתם מעניין אותי איך הם מקבצים - - -

חני פרידמן: אני חברת הוועדה ש- - - אז הכנס הוא כנס בינלאומי בשפה האנגלית.

חני פרידמן: ויש לנו אגף מיוחד של דוברות עברית.

חני פרידמן: כאשר בסדנאות יש לנו תמיד סדנא במקביל בעברית ובמושבים המרכזיים יש לנו תרגום סימולטני.

חני פרידמן: אחת לשנה מתקיים גם כנס של נשים כאן בארץ, כנס השליחות - - - מירי מדברת על כנס נשי חב"ד - - -

שולי מועלם-רפאלי: מירי מדברת על כנס כללי.

שולי מועלם-רפאלי: יפה.

שולי מועלם-רפאלי: אחד הדברים המשמעותיים ביותר, בעיניי, בעולם של עשייה ציבורית ומה לא עשייה ציבורית.

שולי מועלם-רפאלי: להיות מחנכת של 30 בנות זה עשייה ציבורית ולהיות חברת כנסת זה עשייה ציבורית וכל דבר בסוף משפיע החוצה גם.

שולי מועלם-רפאלי: בעיניי הדבר הכי חשוב הוא נטוורקינג.

שולי מועלם-רפאלי: זאת אומרת, כל כנס כזה הוא קריטי גם בשביל לצבור כוח וגם בשביל להחליף דעות, פתרונות.

שולי מועלם-רפאלי: וגם וגם, ואני לא יודעת אם זה נכון בחב"ד אבל זה נכון תפיסתית, וזה גם כל הנטוורקינג הזה הוא לדבר הבא.

שולי מועלם-רפאלי: למשל, אחד הדברים שאני מאוד עסוקה בהם בכנסת זה נשים בצמתים של קבלת החלטות.

שולי מועלם-רפאלי: ושוב ושוב אני רואה שבדרך כלל כשאתה יושב בוועדת איתור, ואומרים לך תביא רעיונות מי יכול לעשות את התפקיד באמת באמת זה עובד על חבר מביא חבר.

שולי מועלם-רפאלי: והנטוורקינג הראשי במדינת ישראל, לא תיפלו מהכסא אף אחת, הוא עדיין הצבא.

שולי מועלם-רפאלי: והרבה מאוד אני עסוקה בשאלה איך מכניסים נשים גם לוועדות האלה וגם שיביאו יותר נשים כאופציות למלא תפקידים.

שולי מועלם-רפאלי: ואני אומרת את זה פה, למרות שכאילו זה נשמע לא שייך, בעיניי לכנסים האלה, למפגשים, ליכולת להחליף שיח אמיתי על בעיות שהן משותפות או דומות ואיך מתמודדים עם הפתרונות והאם על כל דבר צריך להמציא את הגלגל או יש אנשים שהם כבר 32 שנה שליחים ורגע בו נשמע איך הם התמודדו עם הדברים.

שולי מועלם-רפאלי: למרות שנכון, העולם מאוד השתנה מאז שחני ובעלה, זכרו הטוב, הגיעו לבית שאן וגם בית שאן השתנתה וגם העולם השתנה.

שולי מועלם-רפאלי: אבל עדיין אני חושבת שיש משמעות גדולה לנטוורקינג הזה ואני כמובן - - - אני רק אמסגר – אנחנו נשמע אותך, תיכף תציגי את עצמך, ואני אגיד בהזמנה אם מישהו מהגברים רוצה לדבר כמובן מוזמנים ואז אני אסגור את הדיון.

חני כהן: אני חני כהן, אני שליחה בחריש.

חני כהן: אנחנו חדשים - - -

שולי מועלם-רפאלי: עוד לא נבנתה העיר, כבר יש שליחים, כל הכבוד.

חני כהן: עוד לפני שנפתחו הבניינים החדשים אנחנו הגענו.

חני כהן: אנחנו שנתיים וחצי שם.

חני כהן: אני יכולה רק להתחבר לכינוס, זה משהו שמאוד מאוד נותן לי.

חני כהן: אני שנתיים בכינוס, השנה פעם ראשונה זכיתי גם לטוס לכינוס העולמי.

חני כהן: זה משהו שאני לא קיבלתי אף פעם, גם הגאוות יחידה, הכוחות שזה נותן.

חני כהן: אבל מעבר לזה גם בפן המקצועי יש סדנאות שבאמת מביאים סוגיות או אתגרים ממש מחיי היום יום שלי זה מאוד מאוד עזר בתור שליחה חדשה איך להתקדם בזה, איך לפתור את הבעיה הזאת.

חני כהן: ולא צריך להמציא את הגלגל מחדש כי יש באמת שליחות שהן הרבה זמן כבר, ואפשר ללמוד מהן.

חני כהן: והרבה הרבה זה גם קורה במפגשים בין לבין במסדרון שאחת מכירה את השנייה ומחליפים רעיונות ועצות וזה נפלא.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה חני.

גיטי פלס: אני שליחה באשקלון בשכונת אגמים, גם שכונה חדשה שבבנייה.

גיטי פלס: אם כבר מדברים על כל העניין הזה של הרעיונות והכינוס והכל אז באמת פעם אולי היה לנו יותר את הכינוס ואת הפעמים הבודדות האלו בשנה.

גיטי פלס: אני בתור שליחה, עוד לא שנתיים בתפקיד, המון המון המון משתמשת.

גיטי פלס: יש קבוצת וואטסאפ של שליחות חב"ד בארץ שזה אחד הדברים שנותנים המון.

גיטי פלס: המון רעיונות, המון חיזוקים.

גיטי פלס: גם אם לפעמים ללא שותפים ואת פתאום שומעת ורואה וזה דברים עצומים.

גיטי פלס: ואם כבר נטוורקינג אז גם ביום יום - - -

שולי מועלם-רפאלי: אז גם בטכנולוגיה שיש בה הרבה דברים בעייתיים אבל גם דברים נפלאים.

חני פרידמן: זה גם מה שהרבי תמיד ליבנו, לרתום את הטכנולוגיה אלינו.

נעמי כהן: רק משהו קטן.

נעמי כהן: אני שליחה בכפר סבא.

נעמי כהן: שאלת על מה יש לשליח לעשות בנווה דניאל.

נעמי כהן: אז בתור ילידת אפרת שיצאה לשליחות בכפר סבא אז א' הנה ההוכחה שיש מה לעשות.

נעמי כהן: ואני מתחברת קצת למה שחני שמולביץ אמרה אבל מכיוון קצת אחר.

נעמי כהן: כשבעלי גדל בחב"ד, אני לא גדלתי בחב"ד, וכשנפגשנו אני אמרתי שהתנאי שלי זה לצאת לשליחות.

נעמי כהן: המקום הזה של - - - היום, ברוך השם, אנחנו כמו שאת הצגת, יש שליח ויש שליחה ואף אחד לא בא על חשבון אף אחד.

נעמי כהן: אבל להתוות את הדרך, היציאה, העשייה, היא משותפת והיא אפילו באה מהצד הנשי לפעמים.

שולי מועלם-רפאלי: יפה.

שולי מועלם-רפאלי: אז מישהו מהגברים הרים את הכפפה או שלעזוב?

קריאה: מה אפשר להוסיף אחרי כל כך הרבה - - -

שולי מועלם-רפאלי: אני איתך.

שולי מועלם-רפאלי: אבל אתם פה ואתם מכבדים את הדיון כמובן.

חני מנדלזון: אני אעיר שולי רק שבאמת כל כינוס שלנו נגמר בהחלטות בפועל - - - המעשה הוא העיקר - - -

דבורה זיגמן: אני שליחה בשורש, יישוב פה ליד ירושלים.

דבורה זיגמן: אפשר להציע לגברים לספר מה קורה כשהאישה לא נמצאת, אם דיברנו על זה.

דבורה זיגמן: אז לא יצטרכו הסברים על מעמד האישה - - -

דוד רוזן: אני שליח במושב מגשימים.

דוד רוזן: ועוד לפני שנספר מה עושים בבית כשהאישה לא נמצאת אז דבר ראשון איך מצד הגבר רואה את השליחות עם האישה.

דוד רוזן: אז כמובן שחצי מהשליחות ואולי יותר זה האישה, זה הכוח של האישה בבית ואפילו אם זה דברים פרקטיים, זה הבישול והאפייה והדברים האלה שאנשים בשליחות פשוט מעריכים, הם באים לסעודות שבת ופשוט מעריכים את האישה והגבר מרגיש ממש שזה עמוד התווך שלו בשליחות.

שולי מועלם-רפאלי: תודה.

שולי מועלם-רפאלי: אז תודה רבה רבה לכולכן.

שולי מועלם-רפאלי: קודם כל הדבר העיקרי על באמת הגדלת האור הזאת של היהדות בארץ ובעולם וההתמודדויות והרצון להרחיב את זה יותר ויותר.

שולי מועלם-רפאלי: אני מאמינה גדולה מאוד בשיתופי פעולה נשיים ואני מזמינה כל אחת ואחת מכן במקומה לפנות אליי לוועדה, להעלות נושאים שלדעתכם ראוי שיעלו אם בתוך הוועדה ואם בכלל.

שולי מועלם-רפאלי: להציע או להביא לידיעתנו נקודות בעייתיות שניתן לפתור אותן או לפחות אפשר להתחיל לדבר איך פותרים אותן.

שולי מועלם-רפאלי: לדעת שיש לכן בבית הזה הרבה מאוד אנשים שמקשיבים.

שולי מועלם-רפאלי: אני מאוד מתחברת למה שהתחלתי ומה שדב גם אמר.

שולי מועלם-רפאלי: בקרב הציבור הישראלי חב"ד נתפסת כמקור גדול של תודה.

שולי מועלם-רפאלי: תודה גם, אני מזיזה הצידה את רעשי הרקע וההפרעות, באמת תודה על זה שנמצאים שם גם בזמנים של קושי וגם בזמנים של שמחה.

שולי מועלם-רפאלי: על זה שכל הורה ששולח את הילד והילדה שלו ברצונו או בניגוד לרצונו לטיול הגדול בעולם יודע שלפחות יש עוגן של בתי חב"ד.

שולי מועלם-רפאלי: שזה מדהים, זה כנראה איזה חוויה מטורפת להיות עם 5000 איש בליל הסדר, לא זכיתי, אבל כולם מספרים שיש שם איזה התרוממות אדירה.

שולי מועלם-רפאלי: ואני חושבת שמשם זה מתחיל ולשם זה הולך – אל העוגן הגדול של רוח, רצון להביא את הזהות היהודית של כולנו לידי ביטוי, רצון להתחבר אל הדבר הכי בסיסי לכל אחד מעם הישראל.

שולי מועלם-רפאלי: וההבנה הגדולה, ובזה אני מסיימת, שעד שאנחנו מדברים על הרבה הרבה הרבה עבודה של בתי חב"ד בעולם, איך אנחנו מקדמים ומביאים עוד יותר לידי ביטוי את בתי חב"ד בארץ ולחבר אליהם הרבה מאוד ישראלים, חלקם ילידי הארץ, חלקם עולים, שוב, אם המקור של יהדות, של דבר השם.

שולי מועלם-רפאלי: ששוב, היא לא מחויבת, אני יכולה לחשוב מה שאני חושבת אבל אני לא חושבת שזה תלוי בבחירה לקיים מצוות אלא תלוי בעוגן הבסיסי יותר של זהות יהודית, חיבור אל השורש היהודי ובעזרת השם כל אחת מכן תמשיך במקומה לעשות ולהצליח.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה רבה לכולכן, אני מזמינה את כולכן כמובן להישאר לכינוס הגדול שיתחיל פה ב-13:30 בכנסת.

שולי מועלם-רפאלי: בינתיים אתן מוזמנות להצטרף לדיונים אחרים, לוועדות אחרות.

שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה לכולכן.