הועדה המשותפת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ולוועדת הכלכלה לדיון בהלס"י בנושא בניית תוכנית אב לאומית בתחום הזקנה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 17, 2018-06-26 10:30

טלי פלוסקוב: צהריים טובים לכולם, בוקר טוב.

טלי פלוסקוב: היום 26.6.2018, השעה 10:43, אני פותחת ישיבת ועדה משותפת לוועדת העבודה, הרווחה והבריאות ולוועדת הכלכלה לדיון בהצעה לסדר היום: בניית תכנית אב לאומית בתחום הזקנה.

טלי פלוסקוב: בוקר טוב למנהלת הוועדה, בוקר טוב לפרופ' בריק, יועץ הוועדה, בוקר טוב לחברי הכנסת דב חנין ונחמן שי, יוסי ברבי, נציג ההסתדרות, מנהל אגף עובדי - - -

יוסי ברבי: איגוד, שמירה, אבטחה, ניקיון והסיעוד.

טלי פלוסקוב: ולכל מי שהגיע, משרדי הממשלה כמובן שנמצאים איתנו היום, נותני שירותים, ואני רואה פה הרבה אנשים שעובדים בתחום הסיעוד, לא רק מטפלים, גם מטופלים נמצאים איתנו כאן היום.

טלי פלוסקוב: מאוד חשוב לי דבר אחד, להושיב את כולם סביב שולחן אחד, לשמוע אחד את השני.

טלי פלוסקוב: אני נחשפתי לנושא הזה לא כל כך מזמן וגיליתי שיש פה בעיה מאוד גדולה, כל אחד מדבר עם עצמו ולא מדברים ביחד כדי באמת לחשוב איך ומה צריך לעשות כדי שהמערכת הזאת תפעל בצורה הכי טובה שאפשר ושהקשישים שלנו, האזרחים הוותיקים שלנו, יקבלו את הטיפול המיטבי שמגיע להם.

טלי פלוסקוב: הנושא של הדיון היום זה הצעה דחופה לסדר בנושא פגיעה קשה בתנאי העסקתם של כ-80,000 מטפלות סיעודיות, של חברת הכנסת טלי פלוסקוב וחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: רק לידיעתכם, הנושא עלה במליאה לפני כשבועיים ושם אני ונחמן הצגנו את הנושא וככלל המשך הדיון עובר לוועדה.

טלי פלוסקוב: לצערי הרב לא קיבלנו תשובה של הממשלה בדיון עצמו, השר לא היה כדי לתת לנו תשובה, אז אני חושבת שהיום אנחנו צריכים כאן להפגין, ואני אומרת מילה אולי קצת יותר חזקה ממה שמשתמשים פה בכנסת, להפגין את העוצמה שיש אחרי האנשים האלה, כי באמת באמת באמת האנשים שנמצאים פה מבינים שאם אנחנו לא נדע לתת לאנשים האלה את מה שמגיע להם, אני כרגע באמת מדברת על תנאי העסקתם וגם איך אנחנו עוטפים אותם, ופה המילה עוטפים באה מהמילה חיבוק, מצד אחד להגיד להם תודה על העבודה הנפלאה שהם עושים, והם עובדים מאוד מאוד קשה, איך אנחנו עושים את הכול כדי שיהיה להם יותר קל לעבוד, שהם יקבלו תנאי שכר יותר טובים וכל מה שמגיע להם מסביב, שעד היום אף אחד לא חשב עליהם.

טלי פלוסקוב: רבותיי, אני מדברת על הקבוצה הזאת ואני אומרת שהם השקופים האמיתיים של המדינה שלנו.

טלי פלוסקוב: אף אחד מהם לא מדבר, הם יודעים שהם באים לעבודה, עושים את העבודה, מדברים עם המטופל וחוזרים הביתה להמשך החיים.

טלי פלוסקוב: הם לא מתלוננים ולא התלוננו עד לא מזמן לאף אחד, עד שהגיעו ואמרו להם דבר כזה, 'עד היום עבדתם ככה, מהיום אתם תעבדו אחרת'.

טלי פלוסקוב: 'אחרת' זה שמישהו, ופה אני אומרת מישהו, החליט בשביל המטופלים, בשביל הקשישים שלנו, מתי המטפל צריך להגיע אליהם הביתה, מה הוא צריך לעשות, זה בסדר, אבל להגיע וקודם כל לקחת את הטלפון ולחייג כשהוא נכנס לעבודה, לקחת את הטלפון ולחייג כשהוא יוצא מהעבודה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה פה להבהיר, אני בעד בקרה, אבל הבקרה צריכה להתאים למקצוע ולענף.

טלי פלוסקוב: הבקרה לא יכולה להיות זהה למה שקורה במפעל עם מכונת ייצור.

טלי פלוסקוב: הזקנים שלנו, הקשישים שלנו, הם לא מפעל, הם לא מכונת ייצור.

טלי פלוסקוב: אלה אנשים ולאנשים האלה יש דרישות מיוחדות, יש מנטליות שונה, יש בקשות מיוחדות, האנשים האלה הם לא בריאים, הם לא אנשים שיושבים במקום, הם צריכים ללכת לרופא, צריך לבשל להם בבית, לנקות להם את הבית, צריך להביא להם תרופות ולפעמים בימי חופשה, שישי-שבת, לבוא ולעזור להם.

טלי פלוסקוב: מי רושם את זה?

טלי פלוסקוב: מי בכלל מחשב את זה לאנשים האלה?

טלי פלוסקוב: חשבתם על זה?

טלי פלוסקוב: אז אני רוצה לפני שאנחנו נתחיל בדיון, ואני יודעת שחברי הכנסת, ונחמן כשותף שלי להצעה וגם דב חנין, רוצים להגיד משהו, אני רוצה להראות לכם סרטון קצר שאנחנו הכנו, אגב הכנו אותו גם בשפה הרוסית, באתר הפייסבוק שלנו זה יהיה ברוסית, על מה שקורה.

טלי פלוסקוב: הסרטון הזה מופנה לנציגי הביטוח הלאומי ולהנהלת הביטוח הלאומי, רק כדי להבין על מה אנחנו מדברים.

טלי פלוסקוב: שוב, אני חוזרת על המשפט, אנחנו רוצים שיהיה טוב לקשישים, אין ספק, אבל אנחנו רוצים שגם יהיה טוב לאנשים שמטפלים בקשישים.

טלי פלוסקוב: אם יהיה לאנשים האלה טוב יהיה גם לקשישים טוב.

טלי פלוסקוב: זה הדיון הקודם שהיה לנו פה בחדר, מי שלא היה, בדיוק על זה דיברנו.

טלי פלוסקוב: (הקרנת הסרטון).

טלי פלוסקוב: הסרטון הזה זה חלק מאוד קטן מהדוגמאות ששלחו לי האנשים שעובדים עם הקשישים.

טלי פלוסקוב: חלק מאוד קטן.

טלי פלוסקוב: יש פה עוד כמה מקרים, אני מקווה מאוד שאנחנו נראה אותם.

טלי פלוסקוב: איפה הנציגים של הביטוח הלאומי?

טלי פלוסקוב: תודה רבה שאתם פה.

טלי פלוסקוב: אני לא מצפה לתשובות, אני רוצה שתשמעו ותראו את מה שאנחנו אומרים.

רבקה רוזנברג בושם: בלי תשובה?

טלי פלוסקוב: לא, בסוף אני אבקש מכם לענות.

טלי פלוסקוב: אני אתן לחברי הכנסת.

טלי פלוסקוב: דב חנין, בבקשה.

דב חנין: תודה לך, גברתי יושבת הראש, תודה גם על זה שהגשת את ההצעה לסדר הזו וגם שאת מכנסת דיון בוועדה ועוקבת אחרי הנושא הזה בצורה כל כך רצינית.

דב חנין: אני רק אומר, אני חייב גילוי אישי, אני מאוד מאוד מזדהה עם פתיחת הסרטון כי היום ניסיתי להגיע לכנסת באוטובוס וגם האוטובוס שלי לא הגיע.

דב חנין: אז זה לא רק למטפלות קורה.

דב חנין: אני לא יודע אם זו נחמה, כי זו לא כל כך חוויה נעימה להמתין לאוטובוס שלא מגיע, אבל למרבית הצער יש הרבה מה לשפר בתחבורה הציבורית שלנו.

דב חנין: אבל לגוף הנושא.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על מערכת החינוך אנחנו תמיד אומרים שמערכת חינוך טובה מתחילה ונגמרת במורים טובים.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על טיפול באנשים קשישים, באנשים חולים, אנחנו צריכים לצאת בדיוק מאותה גישה.

דב חנין: הטיפול מתחיל ומסתיים במטפלים ומטפלות טובים ומסורים.

דב חנין: אנחנו מדברים על בני אדם, על אנשים, נשים בדרך כלל, שהם המרכז של המערכת, בלעדיהם נוכל לדבר המון על היחס לקשישים, על הטיפול בקשישים, על הדאגה לקשישים, בסוף זה מגיע למטפלת, שאם אנחנו לא נעטוף אותה בצורה ראויה, בצורה תומכת, היא לא תוכל לעשות את העבודה שלה והתוצאה, שהטיפול לא יהיה טוב.

דב חנין: אנחנו צריכים להסתכל על בני אדם, וזה מה שמפריע לי בהצעה האחרונה, שהיא פשוט לא רואה אנשים.

דב חנין: היא לא רואה בני אדם, היא לא רואה איך זה קורה במציאות.

דב חנין: בסטטיסטיקה זה נראה מצוין, כולם יגיעו, ישר ירימו טלפון, הכול יהיה יעיל, איפה בני האדם בתוך הסיפור הזה?

דב חנין: איפה בני האדם?

טלי פלוסקוב: בדיוק.

דב חנין: איפה המפגש האנושי?

דב חנין: איפה זה?

דב חנין: יצא לי להכיר שכנה שהייתה לה מטפלת והייתי רואה את המטפלת שמגיעה בבוקר, איזה חום, איך הן היו נפגשות.

דב חנין: אני לא מצליח לראות, אני לא רואה בדמיוני את הסיטואציה שבה המטפלת תיכנס וקודם כל תלך לטלפון, לפני שהיא אומרת שלום ומחבקת ואז אותה קשישה לפעמים בוכה על מה שהיה בלילה.

דב חנין: יש מפגש אנושי, זה לא דבר שאתה יכול לכמת אותו בשניות.

דב חנין: להיפך, זה הדבר שאנחנו רוצים לעודד אותו.

דב חנין: אז אני אומר שההצעה הזו הדהימה אותי.

דב חנין: כשאני קראתי את פרטי ההצעה הזו אני פשוט הבנתי שמי שכתב אותה, לדעתי, בעצמו לא היה מטפל או מטפלת, הוא לא יודע, הוא פשוט לא יודע.

דב חנין: הוא לא רואה את הסיטואציה, הוא לא מבין את הסיטואציה, הוא ניגש לכל העניין הזה מבחוץ בצורה טכנית, כאילו שאנחנו לא מדברים על בני אדם וכאילו שאנחנו לא צריכים להתייחס לבני אדם.

דב חנין: מעבר לזה, ההצעה הזו יוצרת כל כך הרבה בעיות, היא יוצרת כל כך הרבה נזקים, זה לא רק הסרבול, זה לא רק הפגיעה בגמישות, זה לא רק הפגיעה ביכולת לצאת עם המטופל החוצה מהמקום.

דב חנין: לפעמים אתה יוצא עם המטופל, אתה רוצה להשאיר אותו מחוץ ל - - - הוא רוצה להיות בקניון, הוא רוצה ללכת לסרט, אז לא, אתה צריך להחזיר אותו כי אתה צריך להתקשר מהבית שלו.

דב חנין: איזה דברים?

דב חנין: זה באמת לא נתפס מי כתב את זה, למה כתבו את זה, בשביל מה, אני מנסה להבין מה התועלת בדבר הזה.

דב חנין: אבל אותי מקוממת נקודה נוספת.

דב חנין: מאחורי ההצעה הזאת יש גישה של אי אמון במטפלות.

דב חנין: אם זו הגישה שלנו, אז, חברים, נרים ידיים, כי זה לא יעבוד.

דב חנין: אם אני לא מאמין במטפלת אז בואו לא ניתן לה לטפל בקשיש.

דב חנין: מה, זה רק מתי היא הגיעה ומתי היא הולכת?

דב חנין: אם אני לא מאמין בה, היא הרי צריכה לטפל בו, היא צריכה ללטף אותו, היא צריכה לנחם אותו, היא צריכה לפעמים להחליף לו את הבגדים.

דב חנין: אם אנחנו לא מאמינים בה אז כנראה שהמקצוע הזה מיותר ובואו נוותר על הטיפול ונמצא אולי מכונות שיעשו את זה בצורה מאוד מאוד טכנולוגית בלי בני אדם.

דב חנין: (מחיאות כפיים).

טלי פלוסקוב: רגע.

טלי פלוסקוב: דב, שנייה.

טלי פלוסקוב: אני מבינה את האמוציות שיש פה ויהיו עוד הרבה, בדיונים של הוועדות אין מחיאות כפיים, אז תתאפקו, בבקשה.

דב חנין: אני רוצה להציע למשרדי הממשלה ללכת בגישה ההפוכה, להסתכל על הגישה שהם הלכו וללכת בדיוק בכיוון ההפוך.

דב חנין: מה שאנחנו צריכים זה להבין שהמטפלות עושות עבודה מאוד מאוד קשה, מאוד קשה, לא כל בן אדם יכול לעשות את העבודה הזאת.

דב חנין: אני אפילו מכיר אישה צעירה שרצתה להיות מטפלת, הלכה להתחיל לטפל ואחרי שבועיים בתפקיד הזה היא אמרה 'די, אני לא יכולה, זה קשה לי מדי'.

דב חנין: לא כל אחד יכול, לא כל אחד מסוגל.

דב חנין: זה גם עומס נפשי, זה גם עומס פיזי.

דב חנין: אנחנו צריכים מערכת של תמיכה במטפלות, לא להקשות עליהם את החיים, אלא להקל עליהם את החיים.

דב חנין: כשאני מדבר על להקל עליהם את החיים, אז יש הצעות, למשל נמצאת פה נציגת ארגון 'גישה לחיים', אני מזכיר אותה כי זו הצעה שאני ראיתי מהם, של מערכת שלמשל בתחילת הדרך תהיה סדנה למטפלת, הכנה לכל הסיטואציות המורכבות שאפשר להיפגש בהן, היכרות עם כל הסוגיה של well being של האדם הקשיש או האדם החולה.

דב חנין: אלה שאלות שצריך להכיר אותן.

דב חנין: יש פה תחום ידע, צריך ללמוד אותו.

דב חנין: אני לא יכול את הכול לעשות מתוך הניסיון שלי ואז אני אעשה את כל הטעויות, יש המון המון דברים שאפשר ללמוד ולהכיר.

דב חנין: ומעבר לזה צריך לייצר מערכת של תמיכה מלווה את המטפלות.

דב חנין: צריך שבכל זמן מסוים יהיה איזה שהוא מפגש, בתוך איזה שהיא קבוצה, שבה המטפלות יבואו יחד עם נציגים מקצועיים, לפעמים פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, תהליך, לספר מה קרה, מה היה קשה לי, מה היה אולי אפילו בלתי נסבל, להתייעץ ביחד.

דב חנין: בני אדם, בני אדם, תסתכלו על בני אדם, תסתכלו על האנשים המדהימים, הנשים המדהימות האלה שמטפלות בקשישים, תנו להם את התמיכה, תנו להם את הגיבוי, תנו להם את הסיוע, תנו להם את התנאים ותראו איך מצב הקשישים לנו ישתפר.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, דב.

טלי פלוסקוב: אסור למחוא כפיים, אבל אני מוחאת כפיים.

טלי פלוסקוב: תודה, כי באמת יש הרבה חוכמה והדבר הכי נכון, זה מה שאמרתי גם לביטוח לאומי, אגב, כבר קיימנו לא מעט פגישות, אל תשכחו שאנחנו מדברים על אנשים, זה לא מכונות.

טלי פלוסקוב: לא סיכמנו לפני את הדברים.

טלי פלוסקוב: אני רוצה שנסיים עם הסרט.

טלי פלוסקוב: (המשך הקרנת הסרטון).

טלי פלוסקוב: זו התוספת שבסוף אמרתי, כמו שאמרתי לכם, גם לביטוח הלאומי, כי אמרתי שאנחנו צריכים לעשות את זה ביחד.

נחמן שי: את הקריינית?

טלי פלוסקוב: אני הקריינית.

דב חנין: קריינות מצוינת.

טלי פלוסקוב: מה, לא זיהית את קולי?

דב חנין: טלי, קריינות מצוינת.

טלי פלוסקוב: באמת?

טלי פלוסקוב: טוב, יש לי מה לעשות ב - - -

דב חנין: לא, אנחנו לא מוותרים עלייך.

טלי פלוסקוב: קודם כל את הסרטון הזה אנחנו נעביר לכולם, לכל מי שירצה, הוא גם בעברית וגם ברוסית וקודם כל לביטוח הלאומי.

טלי פלוסקוב: אני מבטיחה לכם עוד דבר, יש לי עוד לפחות 50 דוגמאות, אני מעבירה אותם אליכם, תשבו שעתיים, שלוש, ארבע, ותראו את כל הדברים האלה.

טלי פלוסקוב: תאמינו לי, קורע לב.

טלי פלוסקוב: חבר הכנסת נחמן שי.

נחמן שי: כן.

נחמן שי: טלי ואני יזמנו את הדיון הזה וחשבנו שזה נושא שראוי לדון בו במקום הזה.

נחמן שי: אני שמח שהדיון מתקיים ותודה רבה לך, טלי.

נחמן שי: אל"ף.

נחמן שי: בי"ת, כל אחד מאיתנו בצורה כזו או אחרת נוגע לעולם הזה של המטפלים והמטפלות, לא רק מידע כללי, אלא גם מידע אישי ומהעובדה שבני המשפחות שלנו נזקקו לטיפול ויצא לנו לראות את זה.

נחמן שי: הטיפול הזה הוא טיפול חשוב וחיוני ואני לא רואה מיליון אזרחים ותיקים במדינת ישראל מתקיימים וחיים את חייהם בלעדי הקהל שנמצא פה ואלפי אלפי אנשים שאינם נמצאים פה ושאתם מייצגים אותם.

נחמן שי: חייהם היו גיהינום אם לא הייתם לידם והייתם מסייעים להם.

נחמן שי: לכן ברור שזו מלאכה חשובה, מלאכת קודש שנעשית על ידכם, גם אם יש לה תשלום היא מלאכה קשה מאוד, מחייבת ודורשת מאמצים ומסירות שלא קל למצוא אותם.

נחמן שי: לא כולם מתייצבים ומעמידים את עצמם לעסוק בטיפולים האלה.

נחמן שי: אם אולי היו משלמים יותר, אם זה היה יותר אטרקטיבי, היו כנראה יותר, עובדה שלא.

נחמן שי: לכן אין בכלל מילים להעריך מה שאתם ואתן עושות.

נחמן שי: דבר נוסף, אני מבין שיש פה ניסיון לוודא שהנשים והגברים עושים את העבודה שלהם.

נחמן שי: זה הרעיון שמאחור, אני לא מזלזל בזה.

נחמן שי: זה גם דבר חשוב, המדינה משלמת והיא רוצה לדעת שהתשלום מגיע למקום הנכון ויש עליו פיצוי.

נחמן שי: צריך לחפש דרך לעשות את זה, ששני הדברים יתקיימו, מצד אחד הכבוד, ההערכה והאמון, בלי אמון אי אפשר, זה לא רק השעות, ומה קורה בתוך השעות?

נחמן שי: דיברנו על זה רק בשעתיים שקדמו, יותר חשוב בעיניי מאשר מתי הגיעה לעבודה זה איך העבודה נעשית והאם יש כבוד והאם יש חס וחלילה פגיעה כזו או אחרת וכו' וכו'.

נחמן שי: גם בזה אנחנו רוצים לדעת, אז זה לא רק טכני, זה לא להיכנס ולצאת, בתוך השעות האלה מתבצע משהו בתוך הבית.

נחמן שי: לכן אנחנו חייבים לקבל הסבר מלא מהביטוח הלאומי מדוע היוזמה הזאת באה, על מה היא מתבססת ואולי יש דרכים אחרות כדי להבטיח שהמעגל הזה יישאר שלם משני הצדדים.

נחמן שי: אני מבין גם את הביטוח הלאומי.

נחמן שי: הם לא אנשים רעים, על פניו, הביטוח הלאומי היה קורס אם לא היה אתכם.

נחמן שי: לכן קודם כל אני מודה לכם על העבודה שאתם עושים ואתן עושות.

נחמן שי: אני מודה לכם מקרב לב כי אני יודע כמה היא חשובה ויקרה, ושנית, אני מבקש לקבל את ההסברים של הביטוח הלאומי והאם הם שקלו דרכים אחרות, או שזו הדרך שהוכתבה להם, בדרך כלל זה האוצר לוחץ עליהם לעשות את זה ואנחנו יודעים שבאוצר רואים רק את המטבע ואת השטר, לא רואים שום דבר מעבר לזה, בעיקר לא רואים את האנשים שמעבר לזה, ואתם רואים את האנשים שמעבר לזה.

נחמן שי: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.

טלי פלוסקוב: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן, שגם היא הצטרפה אלינו לדיון.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה, חברת הכנסת טלי.

עאידה תומא סלימאן: האמת, אני חושבת שהדיון הזה, היה לי חשוב להצטרף אליו כמציעה.

עאידה תומא סלימאן: הדיון הזה מדבר על שתי אוכלוסיות ושתי אוכלוסיות מאוד מכובדות וגדולות, הוא מדבר גם על הקשישים שמקבלים את הטיפול, אבל גם מדבר על המטפלות עצמן, שבאיזה שהיא צורה, גם כיושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה אני אמורה להתעניין באופן מיוחד, 92% מהמטפלים והמטפלות זה מטפלות וזה נשים בגיל מסוים, שלא עכשיו יהיה להן קל, אפילו אם יחשבו ויגרעו מתנאי ההעסקה שלהן, הן יחשבו לעשות הסבה מקצועית.

עאידה תומא סלימאן: זה לא המצב הכי קל לעשות בגיל הזה הסבה מקצועית.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שמתפתח קשר מאוד מיוחד בדרך כלל בין המטפלת לבין הקשיש או הקשישה וזה מעבר לשעות העבודה וזה מעבר למה שדרוש מהן לבצע תוך כדי הטיפול.

עאידה תומא סלימאן: הרבה פעמים זה מחייב איזה שהיא גמישות, זה מחייב אוזן קשבת לקשיש ולצרכים של הקשיש, אחרת אוי ואבוי לנו אם לא נצפה לזה מהמטפלות, אחרת הקשישים שלנו יהיו בידיים של מי?

עאידה תומא סלימאן: של נשים שאכפת להן רק לסמן את שעון העבודה ולעשות את השעות ולצאת?

טלי פלוסקוב: זה נקרא לבוא לעבודה במקום לבוא לעבוד.

עאידה תומא סלימאן: נכון, בדיוק ככה.

עאידה תומא סלימאן: ואני מצטרפת למה שאמר חברי חבר הכנסת דב חנין, המטפלות עצמן צריכות שיהיה להן איזה שהיא כתף מקצועית שתקשיב להן ותקשיב להתפתחויות שקורות תוך כדי.

עאידה תומא סלימאן: כמי שהגיעה מעבודה שהיא קצת דומה, לטפל בנשים, אני יודעת שכל צוות מקצועי או פרא מקצועי חייב איזה שהיא תמיכה מקצועית, הכשרה, לדסקס איתם את הדילמות שעולות, את הבעיות שעולות בקשר עם המטופל, דבר הן לא מקבלות.

עאידה תומא סלימאן: זה לא מנוגד לגישה שאומרת שאנחנו רוצים לייעל את השימוש בכספי הציבור, הרי בסופו של דבר מי שמשלם עבור העבודה הזו זה הביטוח הלאומי וזה כסף של הציבור וזה האוצר, ואנחנו כן רוצים שזה ייעשה בשקיפות ובבקרה ובצורה הכי טובה, אבל אני חושבת שאפשר למצוא דרכים אחרות.

עאידה תומא סלימאן: אני מצטרפת לקריאה שנאמרה, האם הביטוח הלאומי שקל דרכים אחרות לעשות את הבקרה הזו.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו כן רוצים בקרה, אבל רוצים גם התחשבות, גם במטפלות וגם בקשישים.

עאידה תומא סלימאן: האם אפשר לעשות את האיזון הזה?

עאידה תומא סלימאן: האם אפשר למצוא פתרונות אחרים?

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאפשר.

עאידה תומא סלימאן: צריך רק אולי לעבוד יותר קשה וחשוב מכל, להקשיב למטפלות עצמן שהן יודעות את תנאי ההעסקה שלהן, הן יודעות מה עולה ומה צץ תוך כדי עבודה.

עאידה תומא סלימאן: אני הייתי מציעה שתהיה איזה שהיא קבוצת עבודה, שבה יקשיבו אנשי הביטוח הלאומי למה שהמטפלות אומרות ואנחנו נעזור בלמצוא פתרונות שיביאו למצב שכולם בסופו של דבר ייהנו ממנו.

עאידה תומא סלימאן: מטפלת שבאה לעבודה עם הרגשה שמעריכים אותה ומכבדים אותה ונותנים לה את התגמול היא תיתן את זה בחזרה לקשיש או לקשישה שהיא מטפלת בהם.

עאידה תומא סלימאן: ובאמת תודה על הירתמותך וקביעת הישיבה במהירות כזו.

טלי פלוסקוב: תודה רבה לחברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

טלי פלוסקוב: זה נכון שאחוז הנשים שעובדות בתחום הזה הוא מאוד מאוד גבוה, בעיניי הוא הכי גבוה מכל ענף אחר, אם אנחנו נבדוק כמה נשים נמצאות.

טלי פלוסקוב: נאמרו פה הרבה דברים נכונים וזה רק עוזר לי, שעד היום אני הרגשתי לבד, אבל יש לי היום שותפים וזה מאוד חשוב, ותודה לחברי הכנסת שבאו.

קריאה: אף פעם לא השארנו אותך לבד.

טלי פלוסקוב: לא, אני כרגע מדברת על הכנסת, בבית המחוקקים, נקרא לזה כך.

טלי פלוסקוב: כשנקבע הדיון קיבלתי פנייה מביטוח לאומי, בפנייה הזו הם אמרו 'אנחנו יודעים שאת מזמינה מטפלות, אבל אנחנו מציעים לך שתזמיני גם את המטופלים כדי שנשמע גם אותם'.

טלי פלוסקוב: אכן הזמנתי ונמצאים איתנו שני מטופלים.

טלי פלוסקוב: למה אני רוצה לתת להם עכשיו לדבר?

טלי פלוסקוב: כי הם אנשים מאוד מבוגרים, אחד הגיע מירושלים והשנייה הגיעה מבית שמש, עם ההליכון, הנהג שלי יצא לקחת אותם, כי לא הייתה לנו דרך אחרת.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לתת להם לדבר ואולי באיזה שהוא שלב הם יחליטו ללכת, כי אני מבינה שקשה להם.

טלי פלוסקוב: ראשון הדוברים, מיכאל סידקו.

טלי פלוסקוב: אני רק רוצה לספר לכם כמה מילים על הבן אדם.

טלי פלוסקוב: הוא יגיד בן כמה הוא וכן הלאה, אבל אם אתם מכירים את הסיפור של באבי יאר?

טלי פלוסקוב: אז הוא אחד מהאחרונים שנשאר בחיים בבאבי יאר.

טלי פלוסקוב: אני רוצה שהוא יספר לכם מה הוא מרגיש עם המערכת החדשה שהמציאו עבורו.

טלי פלוסקוב: בבקשה, מיכאל.

טלי פלוסקוב: מיכאל, אתה מדבר עברית?

קריאה: לא.

מיכאל סידקו: (מדבר ברוסית).

טלי פלוסקוב: אם ככה אז אני אתרגם.

טלי פלוסקוב: או שנעשה את זה ביחד.

טלי פלוסקוב: אלה, אני חושבת שאת תעשי את זה יותר טוב.

טלי פלוסקוב: בבקשה, מיכאל.

מיכאל סידקו: (מדבר ברוסית).

אלה סמילנסקי: (תרגום חופשי מהשפה הרוסית): הוא מייצג את ארגון הנכים של העיר בית שמש.

טלי פלוסקוב: (תרגום חופשי מהשפה הרוסית): הוא בן 83 והבנתם שהוא נציג של ארגון הנכים בבית שמש.

טלי פלוסקוב: כמו שאמרתי, הוא האחרון שראה מה שקרה בבאבי יאר.

טלי פלוסקוב: הוא אומר שכבר לפני עשר שנים הודיעו על כך שאין עדים למה שקרה בבאבי יאר, אבל הוא כן היה איתנו והוא נמצא איתנו.

טלי פלוסקוב: (מדברת ברוסית).

טלי פלוסקוב: אשתו חולת אלצהיימר ויש לה מטפלת כבר 15 שנה.

טלי פלוסקוב: מה שהוא מספר, שכשמגיעה המטפלת היא קודם כל חושבת שהיא צריכה לצלצל, כי היא צריכה לקבל שכר.

טלי פלוסקוב: כשהיא הולכת היא גם חושבת שהיא צריכה לצלצל, כי היא צריכה לקבל שכר.

טלי פלוסקוב: הוא אומר שיש לו ימים שהוא רוצה לשחרר אותה לפני הזמן, הוא רוצה ללכת לנוח, לצורך העניין, והיא צריכה לשבת שם ולחכות את השעות שהיא צריכה לעבוד כדי לצלצל כשהיא יוצאת, וזה מאוד מפריע לו כי היא מפריעה לו בשעות שהוא רוצה לנוח.

טלי פלוסקוב: הוא טוען שהרפורמה הזאת משפיעה לרעה גם על המטפלת וגם עליהם, הקשישים.

טלי פלוסקוב: הוא נותן עוד דוגמה, כשצריך ללכת לקופת חולים או לבית מרקחת והמטפלת אומרת 'אני לא יכולה היום ללכת כי היום שלי נגמר, אני צריכה להתקשר'.

טלי פלוסקוב: אז הוא מציע למטפלת שלו, 'אז מחר תבואי יותר מאוחר אם היום תלכי לעשות את זה', והיא אומרת לו 'לא, אני לא יכולה, כי אני צריכה לצלצל כשאני מגיעה'.

טלי פלוסקוב: הוא אומר שכל הרפורמה הזאת, עוד פעם, לא נוח לו עם הרפורמה הזאת.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, מיכאל.

טלי פלוסקוב: יש לנו עוד ותיקאית אחת, המצאתי היום מילה חדשה, אלה אורלוב.

טלי פלוסקוב: הנה היא לא יכולה אפילו לשבת, כואב לה.

אלה אורלוב: אני אורלוב אלה, אני בת 83 (מדברת ברוסית).

טלי פלוסקוב: (תרגום חופשי מהשפה הרוסית): היא ותיקת מלחמת העולם השנייה והיא גם עברה את מצור לנינגרד.

טלי פלוסקוב: מי שזוכר, שלוש שנים ללא אוכל, ללא כלום.

טלי פלוסקוב: בישראל אני 26 שנה, ותק העבודה המשותף שלי 58 שנה.

טלי פלוסקוב: 58 שנה היא עבדה.

טלי פלוסקוב: עד גיל 70 פה בארץ, במהלך 14 שנה, הגברת עבדה כמטפלת.

טלי פלוסקוב: גם אחרי שהיא סיימה לעבוד כמטפלת היא עבדה בארגונים שאתם שמעתם והיא המשיכה לעבוד למען קשישים והיא אומרת תודה שיש ארגונים כאלה שגם עוזרים לקשישים.

טלי פלוסקוב: לפני שנתיים עברתי תאונת דרכים ויש שבר בעמוד השדרה.

טלי פלוסקוב: היא נותנת לנו דוגמה איך היא חווה את הרפורמה.

טלי פלוסקוב: המטפלת מעמותת מטב, שהיא מאוד מרוצה ממנה, שלוש פעמים בשבוע, שלוש ורבע שעות.

טלי פלוסקוב: היא מספרת שהיא עברה לפני חודש ניתוח קטרקט והיא צריכה שלוש פעמים ללכת לבדיקות והתור לא נקבע לפי מה שהיא מבקשת אלא לפי התור שיש בקופת חולים.

טלי פלוסקוב: בשבוע שעבר הייתי בביקור אצל רופא אורתופד ובמקום לקבל אותנו בשעה 12:00, שקבענו מראש, אני נכנסתי לרופא אחרי שעה וחצי.

טלי פלוסקוב: בלי מטפלת אני לא הולכת, לא לרופא ולא לטיפול.

טלי פלוסקוב: והיא מספרת שעכשיו היא צריכה ללכת לעשות זריקות.

טלי פלוסקוב: לא חשוב, זה טיפול רפואי, טיפול רפואי לא בשעות שהביטוח הלאומי קובע מתי המטפלת צריכה לטפל.

טלי פלוסקוב: היא נותנת עוד דוגמה, שיש לה תור עכשיו לאותה זריקה שהיא צריכה לקבל בחמש בערב.

טלי פלוסקוב: היא צריכה להגיע לבית חולים, היא לא יודעת איך להתמודד איתם.

טלי פלוסקוב: אני חיה בירושלים לבד, אין אף אחד לידי.

טלי פלוסקוב: היא אומרת שיש לה שני נכדים כבר בוגרים והם חיים בעיר אחרת והבן אדם היחיד שיש בשבילה כמשפחה זה המטפלת שלה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: (מדברת ברוסית).

טלי פלוסקוב: אני אומרת להם שירגישו נוח ומתי שהם רוצים לצאת שייצאו.

טלי פלוסקוב: כמובן אחרי ששמענו את הקשישים, ופה, עוד פעם, הם אנשים מבוגרים, אני חייבת לספר לכם שכשאני דיברתי איתם לפני הדיון, ואני דיברתי איתם לפני הדיון, זה היה קצת יותר קל, אני שמעתי הרבה יותר סיבות למה לא, אבל אני מבינה שגם אנשים מתרגשים וגם אנשים עייפים, וזה מה שצריך לקחת בחשבון גם כן.

טלי פלוסקוב: אגב, אחד מהמשפטים שאני חייבת לשתף אתכם, במה שאמר לי מיכאל, הוא השווה, וזה קשה מה שאני אומרת, אני חייבת להגיד כי זה הוא אמר לי, הוא השווה את מה שהוא הרגיש בבאבי יאר עם מה שעושים לו עכשיו, כאילו מכריחים אותו, סוגרים אותו במסגרות שהוא לא מבין למה הוא צריך להיות במסגרות האלה.

טלי פלוסקוב: זה היה קשה, אבל הייתי חייבת גם לשתף אתכם בזה.

טלי פלוסקוב: טוב, עכשיו אני כמובן רוצה לשמוע את המטפלות.

טלי פלוסקוב: יוסי, אני רוצה מאוד שתשמע מאוד את המטפלות ואחר כך כמובן ניתן לך לדבר.

טלי פלוסקוב: או שאתה רוצה כבר עכשיו?

יוסי ברבי: את לא רוצה שאני אגיד כמה מילים?

טלי פלוסקוב: אתה יודע מה, אם אתה מרגיש נוח בזה.

טלי פלוסקוב: רק לפרוטוקול תציג את עצמך שוב, כדי שזה יירשם.

יוסי ברבי: אני יושב ראש האיגוד בהסתדרות הכללית, יושב ראש האיגוד שמטפל בעובדי השמירה, אבטחה, ניקיון, תחזוקה והיום אנחנו מטפלים בנושא של הטיפול הסיעודי.

יוסי ברבי: אנחנו רואים את השליחות.

יוסי ברבי: כשאני אומר אנחנו, אני מדבר על יושב ראש ההסתדרות, אבי ניסנקורן, וכל צוות ההסתדרות, אנחנו רואים את השליחות של עובדות הסיעוד הטיפולי ואני רוצה להודות לחברת הכנסת טלי פלוסקוב ולנחמן שי שהעלו את הנושא ואת הסוגיה זאת ולכל חברות הכנסת וחברי הכנסת שנמצאים איתנו, כולל הפרופסור ושולחן המכובדים, כי הנושא הזה הוא נושא כאוב.

יוסי ברבי: מאיפה אני מדבר?

יוסי ברבי: אני מדבר מהעניין שחברת הכנסת טלי נגעה בו, שהעובדים האלה צריכים להפסיק להיות שקופים.

יוסי ברבי: זה השלב הראשון.

יוסי ברבי: בהסתדרות החלטנו להקים איגוד, אבי ניסנקורן החליט להקים איגוד שיהיה איגוד לטובת עובדות הטיפול הסיעודי, עובדות ועובדים, כי יש גם עובדים, נכון שהם קצת, עובדות ועובדים, לטובת הנושא של הטיפול הסיעודי ולדאוג לעובדות הטיפול, כי אנחנו יודעים שבסופו של דבר עם הקשישים הן עושות עבודה מעבר לעבודה.

יוסי ברבי: אני רואה כל אחת מכן פה, כשישבנו בישיבות והיו לנו דיונים יחד עם חברת הכנסת טלי פלוסקוב ואני יודע בדיוק, ואחרי שראיתי גם את הסרט ושמעתי את שני הקשישים שדיברו פה ועשו השוואה, שהיא צורמת, אני רוצה להגיד לכם שהמטפלות עושות עבודת קודש, כל דקה מהיום שהן נותנות את הטיפול לקשיש, זה מכל הלב.

יוסי ברבי: אני עוקב אחרי אלה ואחרי סמדר ואחרי טניה, כל אחת בתחום שלה ובמרחב שלה, ואני לא רוצה להיות פופוליסט ולדבר בדמגוגיה, אני רק אומר לכם, אני עוקב אחריהן, אני רואה מה הן עושות, מה הן עושות בבוקר כשהן מגיעות.

יוסי ברבי: עקבנו אחרי הדבר, לפני שחברת הכנסת טלי פלוסקוב העלתה את הטענה היו המון המון שיחות עם יושב ראש ההסתדרות אבי ניסנקורן על מנת להגיע לאיזה שהיא נוסחה שגם הביטוח הלאומי, שאני רוצה להגיד לכם משהו, בצורה הכי ברורה, וחבר הכנסת נחמן שי אמר את זה, במשרד הרווחה היום עומד אדם חברתי ביותר, השר חיים בכץ, איתו ביחד מנכ"ל הביטוח הלאומי, איש חברתי בכל רמ"ח איבריו ושס"ה גידיו, זה מאיר שפיגלר, לכן מה שאני אומר, אנחנו נתקלים היום לא בצוות אטום, זה צוות שרוצה לשתף פעולה, רוצים לעשות את הפעילות למען המטפלות, על מנת שבסופו של דבר לא נשמע את הטענות האלה שמטופל יושב בבית בתוך הצרכים שלו והמטפלת לא יכולה להיכנס כי לא פותחים לה את הדלת, או שהיא נשלחת לכל מיני משימות שהיא לא יכולה לעשות.

יוסי ברבי: אנחנו מבינים שהביטוח הלאומי בסופו של דבר רוצה להגיע להסדרה, אבל אני מאמין שבשיחות שהתנהלו, וחברת הכנסת טלי פלוסקוב, את לא מפסיקה ללחוץ ואני הרגשתי את זה גם אתמול, הייתה פגישה עם אבי ניסנקורן ביחד, ולא מפסיקים עד השנייה האחרונה.

יוסי ברבי: אני טוען שבסופו של דבר השר חיים כץ, יחד עם אבי ניסנקורן, יבינו שהנושא הזה, והם מבינים, הם רק מחפשים את הנוסחה כיצד לדחות את היישום והרחבת הדיווח הטלפוני, ואני אומר דברים מהלב, אני אומר שאנחנו רוצים להגיע להסדרה, להסכם קיבוצי, ענפי, שיסדיר את כל תנאי ההעסקה, את כל תנאי השכר, כמו שעשינו עם עובדי השמירה, כמו שעשינו עם עובדי הניקיון השקופים.

יוסי ברבי: אני רוצה להגיע למצב של הסדרה, עם תקנון מסודר לעובדות, מה מותר ומה אסור.

יוסי ברבי: אני רוצה לדעת מה הביטוח הלאומי אומר, מה מותר ומה אסור.

יוסי ברבי: לכן כל המערכת הזאת, ולא בכדי אני אומר, חברת הכנסת טלי פלוסקוב עם כל הצוות של הוועדה, יחד עם יושב ראש ההסתדרות, אבי ניסנקורן, השר חיים כץ והשר כחלון מאחורי הקלעים מהאוצר, כולם ביחד צריכים לשנס מותניים ולהוביל את זה להסכם קיבוצי ענפי שיסדיר את כל תנאי השכר, שייתן חיוך לעובדות.

יוסי ברבי: אני ראיתי אתכן בוכות, באותו יום, כשנפגשנו השבוע, ראיתי אותן בוכות בגלל המצב של המטופל, לא בגלל שהיה קשה להן, בגלל המצב של המטופל שמחכה.

יוסי ברבי: לכן אני אומר, בואו, ואני פונה לביטוח לאומי, אני פונה אליכם, אבל אני פונה לשר חיים כץ ולמנכ"ל הביטוח הלאומי באמצעות הוועדה, תנו עוד מספר חודשים למערכת הזאת שהיא כבר נמצאת ברוב השטח.

יוסי ברבי: ישנן תקלות, עושים בדיקות של התקלות, אני יודע שישנם גורמים נוספים שבודקים את המערכת הזאת, תנו לבדוק את זה - - -

טלי פלוסקוב: יש לי כמה הצעות היום גם.

יוסי ברבי: גם לחברת הכנסת טלי פלוסקוב יש כבר הצעה לאפליקציה מסוימת.

יוסי ברבי: תנו, בואו נפתח קצת את הראש, נחשוב קצת מחוץ לקופסה ונגיע לאיזה שהיא נוסחה, גם להגיע להסכם קיבוצי ענפי שיסדיר, גם שהאיגוד שאני נמצא בראשו, באחריות אבי ניסנקורן, אבל אני נמצא בראשו, נוכל לקחת את כל העוצמה שיש פה, של המטפלות בכל הארץ, אנחנו מדברים על עשרות אלפים, ולהתחיל להתייחס אליהן כאל בני אדם.

יוסי ברבי: נקודה.

יוסי ברבי: אני מבקש ממש, תפתחו את האוזניים, תפתחו את הראש, ואני פונה לחברי וידידי, השר חיים כץ ולאבי ניסנקורן, תעשו את המהלך.

יוסי ברבי: תודה.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, יוסי.

טלי פלוסקוב: באמת תודה על התמיכה, תודה על הדרך המשותפת שאנחנו כבר עושים, זה אין ספק.

טלי פלוסקוב: אני אתן לכמה מטפלות כן להביע את דעתן ואני כבר אומרת לכם, לי יש כמה הצעות שאני אשים על השולחן.

טלי פלוסקוב: אני מבקשת מכם, לא להיות נעולים, תנו לנו לעזור לכם לפתור את הבעיה.

טלי פלוסקוב: זה מה שאני מבקשת.

טלי פלוסקוב: התחושה היא לא כזו שיש נכונות, עכשיו אני רואה את התנועות, אני שמחה שזה קצת השתנה, אבל עד היום הייתה לי תחושה כזאת.

טלי פלוסקוב: אני משתפת אתכם בתחושה.

יוסי ברבי: חברת הכנסת טלי, יש את העניין של הגמישות, גמישות הדיווח, יש את האפליקציה.

מיכל אדירי: אנחנו התחלנו לפתח אותה.

מיכל אדירי: זה היה בדיון המשותף שהיה ובעקבות זה אנחנו שינינו גם, אנחנו מפתחים - - -

טלי פלוסקוב: יופי, מצוין.

טלי פלוסקוב: אני שמחה מאוד, אנחנו ניתן לכם אפשרות לשתף אותנו במה שאתם עושים, אבל, ופה הפנייה שלי אליכם, בואו תקשיבו להם, הם מביאים את התחושות מהשטח, גם הקשישים וגם המטפלות, הם אלה שצריכים אחר כך ללכת וליישם את מה שאתם רוצים.

טלי פלוסקוב: אני שומעת פה, גם מחברי הכנסת ומכולם, המטרה היא ברורה, אנחנו רוצים שהקשישים יקבלו את מה שמגיע להם, כולנו, אני חושבת שגם האנשים שנמצאים כאן, מסכימים עם זה.

טלי פלוסקוב: אבל אני רוצה להגיד לכם, אני יודעת מה הסיבה לשינוי במערכת, מי שרוצה לגנוב הוא תמיד ימצא איך לגנוב.

טלי פלוסקוב: גם את זה אני רוצה שתיקחו בחשבון.

קריאה: נכון, גם האפליקציה שלכם לא תעזור.

טלי פלוסקוב: לכן צריך לחשוב עוד פעם, גם על האנשים שעובדים וגם על הקשישים וגם איך מתאימים את המערכת החדשה, שכולי תקווה שבסוף כן תצא לפועל, אבל כך שנוכל כולנו לעמוד בזה.

טלי פלוסקוב: אני עוברת למטפלות, יש לי רשימה רק של נשים.

טלי פלוסקוב: בקצרה ואחת אחרי השנייה.

טלי פלוסקוב: אלה סמילנסקי, בבקשה.

אלה סמילנסקי: שלום לכולם, שמי אלה, אני עובדת בתחום 20 שנה, מטפלת בקרית, חברת עמל.

אלה סמילנסקי: קודם כל בשמם של כל המטפלות והמטפלים אני רוצה להודות לחברת הכנסת שלנו, טלי פלוסקוב, על זה שהיא שאפשרה לנו להשתתף בוועדה הזו, על תמיכתה הרבה בנו.

אלה סמילנסקי: מאז הדיון הראשון צברנו ניסיון רב בעניין שעון הנוכחות ואין ספור דוגמאות שמוכיחות אי התאמה מוחלטת של שעון הנוכחות בענף הסיעוד.

אלה סמילנסקי: שעון הנוכחות הוא כישלון מוחלט.

אלה סמילנסקי: ההשקעה בו אינה מוצדקת ואתם חייבים להודות שהוא לא יכול לשקף את שעות הפעילות והעבודה של המטפלות בשטח.

אלה סמילנסקי: יש לנו פתרון חלופי, שלא פעם אחת אנחנו מציעים לכם, לערוך ביקורי בית פעם בחודש, על ידי עובדת סוציאלית או בקרית של החברה, חתימה על יומן עבודה מדי יום על ידי המטופל והמטפלת.

טלי פלוסקוב: היום זה פעם בשבוע, נכון?

אלה סמילנסקי: פעם בשבוע.

אלה סמילנסקי: עריכת ביקורת טלפונית תקופתית מטעם ביטוח לאומי או עובדי הרווחה.

אלה סמילנסקי: אנו חייבים לציין שבמקום לשפר את תנאי התעסוקה של המטפלות ולתת מוטיבציה לאנשים אחרים לעבוד בתחום הסיעוד אתם השלכתם את כספי המדינה לטמיון וגרמתם להרס הדרגתי של הענף כולו.

אלה סמילנסקי: זה לא מילים יפות, זה האמת, זה מה שאנחנו רואים בשטח.

אלה סמילנסקי: אתם טוענים שהכול לטובת הקשיש ובפועל גרמתם נזק רב לאותם הקשישים.

אלה סמילנסקי: גרמתם לכך שהם מרגישים בבית סוהר, גרמתם להם נזק ממשי ורגשי בנוסף לבעיות הבריאותיות שלהם, גרמתם להפרת סדר היום של המטפלות והמטופלים.

אלה סמילנסקי: תביטו בעיני האנשים שעכשיו נמצאים פה, מטפלים ומטפלות מכל רחבי הארץ, הם עושים עבודת קודש ותפנימו, אנחנו הפסקנו להיות שקופים.

אלה סמילנסקי: כאן המקום להודות למר יוסי ברבי ולצוות שלו על השתתפותנו בהסתדרות החדשה, על מנת לשפר את תנאי התעסוקה שלנו ולהילחם על הזכויות שלנו וזכויות הקשישים שלנו.

אלה סמילנסקי: במשך 30 שנה הוזנח ענף הסיעוד והגיע הזמן שתפקחו את העיניים ותסתכלו בפני האמת, המערכת החדשה אינה יכולה לתפקד במצב המורכב הזה.

אלה סמילנסקי: תודה רבה.

אלה סמילנסקי: ולגבי אפליקציות ומה שלא תגידו, חברים, מה שיישאר לכם זה לשים לנו אזיקים אלקטרוניים ואתם תראו שהמטפלות פשוט יעזבו את העבודה והקשישים שלנו יישארו בלי עזרה.

אלה סמילנסקי: אתם לא יכולים למדוד את העזרה שלנו בכסף ובשעון הזה.

טלי פלוסקוב: תודה, אלה.

טלי פלוסקוב: סמדר בן עזרא.

סמדר בן עזרא: במהלך שלושת החודשים האחרונים קיימת מערכת בקרת שעון נוכחות טלפונית על שעות עבודתה של המטפלת, אך לצערי מערכת זו אינה יכולה להיות.

סמדר בן עזרא: אנחנו עובדים עם אנשים שיש להם צרכים מיוחדים.

סמדר בן עזרא: אני רוצה לומר שמטפלת מטופלת בבין שניים לחמישה מטופלים קבועים, לכן מטפלת יוצאת ונכנסת בשניים עד ארבעה בתים ביום עבודה.

סמדר בן עזרא: אם תחשבו את זה, פירושו שביום אנחנו צריכות להתקשר לנוכחות ארבע עד שמונה פעמים ביום עבודה.

סמדר בן עזרא: אין שום מקום עבודה במשק שבנוי על בסיס כזה.

סמדר בן עזרא: כל קשיש עם בעיות בריאותיות מורכבות הדורשות מאיתנו עבודה רבה מחוץ לביתו של הקשיש, ליווי לבתי חולים, למרפאות, הבאת תרופות מבית המרקחת, עריכת קניות, בישול ארוחותיו וגם ניקיון הבית.

סמדר בן עזרא: ברוב הפעמים אנחנו עורכות קניות בדרכנו אל בית הקשיש, או מביאות תרופות מבית המרקחת.

סמדר בן עזרא: אין המערכת יכולה לפקח על שעות עבודתנו כי אלה לא השעות האמיתיות שאנחנו נותנות.

סמדר בן עזרא: אנחנו משקיעות זמן בקביעת תורים מהטלפון הפרטי שלנו, הקשישים מתקשרים ומתייעצים איתנו בזמן שאנחנו לא נמצאות בעבודה.

סמדר בן עזרא: פעמים רבות מטפלת בשעות הערב, שהן לא שעות עבודתה, מלווה לבית חולים, על כך אינה מתוגמלת.

סמדר בן עזרא: היום הקשיש מפחד לצאת מביתו עם המטפלת שמא היא תפסיד את שעות העבודה ולא תתוגמל.

סמדר בן עזרא: לצערי, גם עם ההחתמה והבקרה החדשה מטפלות רבות לא מקבלות שכר כפי שעבדו באמת.

סמדר בן עזרא: החברות מקזזות שעות רבות למטפלת, אין בקרה מה באמת השעות שעבדה לפי שעות הנוכחות.

סמדר בן עזרא: ההחתמה הטלפונית נמצאת בידי החברה והיא אינה יכולה לזכור את השעות.

סמדר בן עזרא: עם דפי הנוכחות שהקשישים חתמו היה קל יותר לפקח, הן מצד החברה והן מצד המטפלת, מה השעות המגיעות לה.

סמדר בן עזרא: לכן שעון הנוכחות אינו יכול להתקיים כי הקשישים אינם מפעל ייצור ואינם משרד, שנכנסים אליו פעם ביום ומסיימים את יום העבודה ונגמר היום.

סמדר בן עזרא: עבודתנו מורכבת וקשה מאוד ואין אפשרות למדוד בזמן את העבודה.

סמדר בן עזרא: העבודה עם הקשיש צריכה להיות בגמישות מלאה על מנת לתת לו את מלוא העזרה לה הוא זקוק.

סמדר בן עזרא: פנתה אליי בעקבות הפייסבוק בת שמחפשת מטפלת לאמא שלה ואין בכל החברות בחולון מטפלת שיכולה לתת שירות, ולא רק לה, לעוד רבים מהמטופלים אין מענה.

סמדר בן עזרא: לכן צריך לחשוב על הקשישים ועל מה ששעון הנוכחות גורם להם, שבעצם הם אסירים בביתם.

סמדר בן עזרא: שעון הנוכחות אינו ישים בעבודה הזו ותחשבו על זה.

סמדר בן עזרא: זה אנשים, זה לא מפעל.

סמדר בן עזרא: זה פשוט אנשים קשישים שלא רצים מרתון, הם הולכים בקושי והרבה פעמים גם עם הליכונים ומקלות.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, תודה לסמדר.

טלי פלוסקוב: בבקשה, נטלי.

נטלי רז: שלום, שמי נטלי רז, אני מטפלת סיעודית עם ניסיון רב בתחום.

נטלי רז: נתחיל מזה שבגיל 17 אני כבר טיפלתי באמא שלי שכבר הייתה משותקת לגמרי ובסופו של דבר אני הקמתי אותה על הרגליים והמשכתי לעבוד בתחום עם חולים אונקולוגיים בשלב האחרון שלהם.

נטלי רז: כרגע אני עובדת כבר שמונה שנים במשפחה עם אישה סיעודית מורכבת ובשבוע שעבר מצאו אצלה גידול סרטני שלא ניתן לטיפול במצבה.

נטלי רז: תגידו לי, בבקשה, שעון הנוכחות מה בדיוק הוא יעזור לי במצב הזה?

נטלי רז: אתם הופכים שאני אתחיל להיות מוקדנית במקום מטפלת ואני אתחיל גם לעבוד בגזברות.

נטלי רז: אני גם עובדת במשפחה ואני שאלתי את גב' ארנה זמיר, מה עושים במקרה כזה שאני עושה מקלחת בבוקר לזוג, נותנת ארוחה לזוג, קיבלתי תשובה 'להתקשר רק פעמיים כניסה ויציאה', אבל העבודה שהייתי צריכה לעשות אותה בצהריים בשבילו, עשיתי אותה בבוקר, אז עכשיו אני אעשה לפי ביטוח לאומי, היא תקבל מקלחת בבוקר והוא יקבל בצהריים, היא תקבל ארוחה והוא רק בצהריים?

נטלי רז: לפי ביטוח לאומי.

נטלי רז: ברור שאני לא אעשה את זה, פשוט אני אעזוב הכול, למרות שאני ארגיש עם זה מאוד רע, תשע שנים אני שם, ואתם תקבלו מטופלת שלי בבית אבות, איפה שהמדינה תתחיל לשלם הרבה יותר כסף ממה שאני חוסכת לה.

נטלי רז: אז אתם תפסידו מטפלות כמוני שיודעות לעבוד ועם הכשרה מקצועית וזה מה שרציתי להגיד.

טלי פלוסקוב: תודה, נטלי.

טלי פלוסקוב: יישר כוח על מה שאת עושה כי אני יודעת איפה את עובדת ומה את עושה.

טלי פלוסקוב: בתיה סולוביוב.

גלינה בתיה סולוביוב: שלום לכולם.

גלינה בתיה סולוביוב: שמי בתיה, מטב בית שמש.

גלינה בתיה סולוביוב: דיברו פה הרבה על כל מיני נושאים.

גלינה בתיה סולוביוב: המקרה האישי שלי, היה לי זוג בני 95 ו-96, שהשעות שלי היו רק אצל האישה ואצל בעלה, בתוך 19 השעות הייתי אצלו רק שעתיים.

גלינה בתיה סולוביוב: כמו שעכשיו נטלי אמרה, בבוקר הייתי באה, הייתי צריכה לטפל רק בסבתא, אם אפשר אני וסבתא וסבא, כי ככה יותר קל לי.

גלינה בתיה סולוביוב: אז מה עשינו בזה?

גלינה בתיה סולוביוב: הוא נשאר רעב.

גלינה בתיה סולוביוב: מקלחת ותרופות.

גלינה בתיה סולוביוב: המטופל היה אחרי ניתוח במעי הגס, היה עם קוצר נשימה, היה עם קוצב לב.

גלינה בתיה סולוביוב: קולוסטומיה, קטטרים וכל זה, הייתי מחליפה ובמקום שש וחצי שלה ושעתיים בשבוע שלו, שלה כל יום שש וחצי ושלו פעם בשבוע שעתיים, הייתי עובדת בין שמונה לעשר שעות כל יום.

גלינה בתיה סולוביוב: באמצע הלילה היו מעירים אותי.

גלינה בתיה סולוביוב: יום אחד, יום שישי שלא עבדתי, האישה מתקשרת, 'בתיה, דחוף', שש בבוקר, הוא לא נושם.

גלינה בתיה סולוביוב: תפסתי מונית, רצתי למשפחה, באמת הוא היה לא נושם, עד שהזמנתי אמבולנס עשיתי לו החייאה בעצמי כמו שלימדו אותי בטלפון, אמרו לי איך לעשות.

גלינה בתיה סולוביוב: חמישה ימים בקומה, הבן אדם הלך.

גלינה בתיה סולוביוב: עברתי את זה קשה מאוד ולא קיבלתי לא עזרה פסיכולוגית, לא מילה טובה ממטב, שבאתי ובכיתי, לא קיבלתי שום כלום.

גלינה בתיה סולוביוב: וגם אחרי זה נשארתי בלי עבודה כי לא יכולתי לעלות כבר למשפחה ש - - -

טלי פלוסקוב: מתי היא הייתה צריכה להתקשר בדיוק?

גלינה בתיה סולוביוב: בנוסף לפני חודשיים נפלתי עם הקשישה שלי, חולת אלצהיימר מתקדם.

גלינה בתיה סולוביוב: הוצאתי אותה ממקלחת, המקלחת לא מסודרת, הוצאתי אותה, נפלה היא עלייה, אני נפלתי, קיבלתי מכה בעצם הזנב.

גלינה בתיה סולוביוב: היום אני חודש משותקת ברגליים, אני בסיק מחלה, ו - - -

טלי פלוסקוב: זה נחשב תאונת עבודה, לא?

קריאה: כן, רק צריכים להכיר בזה.

גלינה בתיה סולוביוב: אני לא פתחתי תאונת עבודה כי לא הייתה מחליפה.

גלינה בתיה סולוביוב: התקשרתי, אמרו לי שאין מחליפה, המשכתי לעבוד.

יוסי ברבי: אני ממליץ שתתייעצי פה עם עורך הדין.

יוסי ברבי: הוא ילווה אותך.

טלי פלוסקוב: יש פה עורך דין מההסתדרות.

טלי פלוסקוב: טוב, בתיה.

טלי פלוסקוב: קודם כל שתרגישי טוב.

טלי פלוסקוב: אסור לשכוח, בגלל זה אני אומרת, אנחנו לפעמים שוכחים את עצמנו ונותנים את הכול וזה מבורך, אבל אסור לשכוח, לפחות על הזכויות שמגיעות לך לא לוותר.

גלינה בתיה סולוביוב: הזוג הזה שדיברתי עליהם, לא הייתה להם משפחה, הילדים שלהם נפטרו מזמן, אז אני הייתי היחידה שלהם, יום ולילה.

טלי פלוסקוב: לא יאומן.

טלי פלוסקוב: אני רוצה שתקשיבו.

גלינה בתיה סולוביוב: ויש עוד משפט, טלי, תרשי לי, בבקשה.

גלינה בתיה סולוביוב: התחלנו לדווח טלפונית ב-1.11.2017 ואחרי חודש דיווחנו, התקשרנו, אחרי חודש אנחנו המטפלות מדברות בינינו, חסר שם, חסר פה וחסר כסף במשכורת.

גלינה בתיה סולוביוב: באנו למשרד, אנחנו שמונה, עשרה איש, באנו למשרד לברר, למה ומה?

גלינה בתיה סולוביוב: אנחנו מתקשרות, אנחנו מדווחות, הכול טוב ויפה וכמו שהסבירו לי במשרד, בלי שמות ובלי כלום, אמרו לי ככה, פתחו לי את המחשב, אמרו לי 'את רואה?

גלינה בתיה סולוביוב: פה באת בשמונה', דוגמה, 'היית צריכה לבוא ברבע לשמונה'.

גלינה בתיה סולוביוב: רבע שעה.

גלינה בתיה סולוביוב: פה חסר לך 19 שניות, חסר לך דקה, חסר לך שלוש דקות.

גלינה בתיה סולוביוב: ארנה זמיר אמרה - - -

קריאה: גרייס.

טלי פלוסקוב: ארנה זמיר דיברה על גרייס של רבע שעה.

גלינה בתיה סולוביוב: כן, גמיש.

גלינה בתיה סולוביוב: איזה גמיש?

גלינה בתיה סולוביוב: 45 דקות אני מחכה בתחנה, שמש, קר, לא יודעת, גשם, בתחנה, 45 דקות כל בוקר.

גלינה בתיה סולוביוב: כמו שהיה פה בסרטון, התחלתי לבכות, אצלנו זה קורה כל בוקר בבית שמש, אי אפשר להגיע.

טלי פלוסקוב: תודה, בתיה.

גלינה בתיה סולוביוב: תודה רבה לכולם.

טלי פלוסקוב: אתם לא מבינים כמה אני מאושרת שעכשיו יש פה הרבה אנשים ששומעים את כל מה שסיפרתם רק לי.

קריאה: חבל שאין את המנכ"ל.

גלינה בתיה סולוביוב: אנחנו מעט.

טלי פלוסקוב: אני אגיד לכם משהו, יש פה מצלמות ואני מצלמת כל סיפור שלכם.

גלינה בתיה סולוביוב: זו הבעיה, הם פשוט לא רוצים לראות אותנו.

טלי פלוסקוב: אלינה מורזליבה.

אלינה מורזלייב: כן, שלום לכולם, שמי אלינה.

אלינה מורזלייב: אני גם מתחום המטפלת, עובדת משנת 2000.

אלינה מורזלייב: אנחנו כולנו הכנו מכתבים, כמו שאתם רואים, אני לא רוצה להקריא מהמכתב שלי, אני רוצה להגיד לכם פשוט.

אלינה מורזלייב: אני אישית עובדת כמטפלת אצל אנשים עריריים, שאין להם אף אחד.

אלינה מורזלייב: יש אנשים שיש להם ילדים והם לא רוצים לטפל בהורים שלהם, כי אין להם זמן, יש להם משפחות, יש להם ילדים שלהם, אין להם זמן להורים.

אלינה מורזלייב: ולא לשכוח, בבקשה, שגם כל אחד מפה יגיע למצב של כל קשיש שאנחנו עובדים עכשיו.

אלינה מורזלייב: אנחנו כולנו נבוא למצב שנהיה זקנים, שנקבל את השעות של המטפלות וכל אחד מאיתנו ירצה את מה שאנחנו מבקשים מהמטפלות.

אלינה מורזלייב: אני בתור מטפלת עובדת אצל אנשים עריריים, כמו שאמרתי.

אלינה מורזלייב: לפני שנה קברתי שני אנשים, הם היו לבד פה, שני גברים שעברו מלחמה, שהיו ניצולי שואה.

אלינה מורזלייב: אחד היה גר לבד, אחד עם הילדה שלו, חולת נפש.

אלינה מורזלייב: 24 שעות שהוא נפטר, שש בבוקר, בעשר בלילה היא התקשרה אליי ואמרה, 'אלינה, אני לא מבינה מה עם אבא שלי'.

אלינה מורזלייב: יום יומיים לפני הוא היה מאושפז בבית חולים ברזילי, הוא קיבל אירוע מוחי, אשפזו אותו, הבאתי אותו ביום שישי הביתה, ביום שבת בערב היא התקשרה אליי ואמרה 'אלינה, אני לא מבינה, אבא לא קם, הוא לא אכל', כמו שהוא היה ככה הוא נשאר.

אלינה מורזלייב: מה מתברר?

אלינה מורזלייב: שהוא נפטר.

אלינה מורזלייב: שש בבוקר, היא חולת נפש, היא לא הבינה שאבא נפטר.

אלינה מורזלייב: אז איך אתם רוצים שאני - - - אני הגעתי אליה בעשר בלילה, הזמנתי אמבולנס, הזמנתי משטרה, הזמנתי כל ניידת שצריך לבדוק מה קרה בבית הזה, שלא הייתה אלימות, שהוא נפטר לבד.

אלינה מורזלייב: אבל איך אני אסביר לילדה שלו שעכשיו אני צריכה לשים את השעון, לבוא - - - הוא נפטר.

אלינה מורזלייב: ויש המון אחרים, שאני צריכה להתקשר קודם שאני הגעתי ויש לי שלוש וחצי שעות ואחרי שלוש וחצי שעות שהם לא התקשרו אליי, כי אין יותר, שאני צריכה לקבל את המשכורת שאני יכולה לבוא.

אלינה מורזלייב: איך?

אלינה מורזלייב: תגידו אתם.

אלינה מורזלייב: אתם לא חשבתם על זה.

אלינה מורזלייב: אתם מדברים על אפליקציה, האפליקציה הזאת שאני ארים טלפון שלי, זו אפליקציה בשבילי, לא בשביל שאתם תראו אם אני הגעתי - -

קריאה: סליחה, זה חדירה לפרטיות בכלל.

קריאה: זה לא מקובל.

אלינה מורזלייב: - - שאני הגעתי למקום העבודה או לא.

אלינה מורזלייב: זו אפליקציה שאתם רואים איפה אני נמצאת בזמן הזה שאני מתקשרת.

אלינה מורזלייב: אולי אני בקניון עם הקשיש, הלכתי לקנות תרופות?

אלינה מורזלייב: אתם לא יודעים שאני עם הקשיש, אתם רואים שאני בקניון, אז היא מטיילת, היא לא בעבודה.

אלינה מורזלייב: זו הדאגה של ביטוח לאומי, לא דאגה שהמטופל שלי יקבל את כל מה שמגיע לו.

קריאה: לא דאגה, הכשרה מקצועית אין.

אלינה מורזלייב: עזרה של העובדות הסוציאליות, אנחנו לא רואים את העזרה.

אלינה מורזלייב: עזרה של הביטוח הלאומי, אנחנו לא רואים את העזרה.

אלינה מורזלייב: אתם לא שם, אתם לא איתנו.

אלינה מורזלייב: אתם שמתם את שעון הנוכחות אפילו לא בחוק, אז איך אפשר?

אלינה מורזלייב: אתם לא הגעתם לבית של כל קשיש ולא שאלתם 'גברת - - -

קריאה: על מה את מדברת, הקשישים מפחדים מהם כמו משטן, שהם יגיעו לבית.

אלינה מורזלייב: מה אתם רוצים?

אלינה מורזלייב: אם אתם חושבים שזה בסדר, אם אתם חושבים ששעון הנוכחות לא יפריע לכם, אם אתם חושבים - - - אני קמה בשש בבוקר והולכת לקשישה, כי היא חולת סוכרת, אני צריכה לעשות לה מקלחת, אני צריכה לתת לה אוכל, שאחר כך אני צריכה להזרים לה את האינסולין.

אלינה מורזלייב: אסור לי להזרים, אבל אני עושה את זה, כי אין אף אחד.

אלינה מורזלייב: אין.

אלינה מורזלייב: אין לה ילדים, היא ערירית.

טלי פלוסקוב: הפתרון היחיד זה בית אבות.

אלינה מורזלייב: כן, בית אבות.

אלינה מורזלייב: זה מה שאמרה לי העובדת הסוציאלית בבית החולים כשאשפזתי אותה.

אלינה מורזלייב: היא אמרה 'אנחנו שולחים אותה, אנחנו חושבים ש - - -', אמרתי למה?

אלינה מורזלייב: למה בית אבות?

אלינה מורזלייב: יש לה בית, יש לה הכול, היא בסדר גמור.

טלי פלוסקוב: תודה.

אלינה מורזלייב: אז תחשבו על מה שאנחנו אומרים.

אלינה מורזלייב: תקשיבו לנו וגם לקשישים.

אלינה מורזלייב: אתם צריכים פשוט לבוא לבית של הקשישים ולשאול אותם אם זה הזכויות שלהם, זה הזכויות?

אלינה מורזלייב: תודה רבה.

טלי פלוסקוב: רגע, אני עוצרת דקה, אני חייבת לתת חיבוק לאישה הזאת.

אלינה מורזלייב: אני פשוט מאוד רגשית.

טלי פלוסקוב: והחיבוק הזה מגיע לכולכם.

אלינה מורזלייב: אני פשוט מאוד רגשית כי אני עובדת רק עם אנשים עריריים והם מאוד זקוקים לעזרה שלנו.

טלי פלוסקוב: ויש הרבה כמוה.

טלי פלוסקוב: והחיבוק שנתתי לך, אני שולחת לכל מי שנמצא פה ולא נמצא פה.

אלינה מורזלייב: תודה.

טלי פלוסקוב: אירנה לוין.

אירינה לוין: שלום לכולם.

אירינה לוין: שמי אירינה לוין, אני מבאר שבע ואני עובדת בתור מטפלת בקשישים בחברת א.ש.

אירינה לוין: ההחתמה הטלפונית התחילה בבאר שבע לפני שנתיים וחצי ורציתי לספר לכם איך זה משפיע על המטפלים ועל איכות העבודה שלנו.

אירינה לוין: ההחתמה הטלפונית נעשית על חשבון הזמן שלנו עם המטופל.

אירינה לוין: במקום להכין למטופל אוכל או לעשות קניות וכל דבר אחר אנחנו נאלצים להתקשר לחברה ולדווח על הנוכחות שלנו ולבזבז זמן יקר.

אירינה לוין: או בעצם לא כל כך יקר, עם התגמול שאנחנו מקבלים.

אירינה לוין: לפעמים אני מרגישה כמו מזכירה ולא כמו מטפלת.

אירינה לוין: אני צריכה להתקשר, לדווח, להזכיר, לתקן, להסביר ולהודיע.

אירינה לוין: אם אחת המשמרות מסתיימת מחוץ לביתו של המטופל ואין לי אפשרות להתקשר ולדווח על סיום המשמרת מהטלפון בבית של המטופל עליי להתקשר לחברה, לתת להם דין וחשבון.

אירינה לוין: השיחה נעשית על זמני הפנוי וללא תשלום כמובן.

אירינה לוין: זה ממש הופך לסיוט.

אירינה לוין: יש מקרים דחופים, למשל המטופל נפל או שהמטופל לא מצליח לקום מהמיטה ערב שלם ולא יכול אפילו להתפנות.

אירינה לוין: במקרים כאלה אני חייבת לעזוב הכול ולרוץ למטופל כדי לתת לו עזרה שאף אחד לא נותן לו, אפילו לא בני משפחתו.

אירינה לוין: ותנחשו מה?

אירינה לוין: גם על זה אף אחד לא ישלם לי אם אני לא ארדוף אחרי החברה ואזכיר להם ללא סוף.

אירינה לוין: בנוסף לכל מה שהזכרתי עד כה מטפלים רבים התפטרו בגלל ההחתמה הטלפונית ונשארו מטפלים מהשכבה החלשה של החברה, פנסיונרים, אימהות עם ילדים קטנים כמוני.

אירינה לוין: שנית, לא הגיוני לשלם אותו שכר, שזה שכר מינימום, למטפלים בקשישים סיעודיים אשר נותנים שירות מאתגר וקשה יותר.

אירינה לוין: מה שקורה למעשה בגלל ההחתמה הטלפונית וכל הבעיות הנוספות שקורות בחברת סיעוד, הרבה מתפטרים, מטפלים מתפטרים וקשישים רבים נשארים לבד בבית ללא עזרה.

אירינה לוין: לא מגיע להם יחס כזה.

אירינה לוין: חוסר ההתערבות של הממשלה היא כפיות טובה לאותם הקשישים שחיו ותרמו למדינת ישראל וזה חוסר הערכה לעבודה הקשה של המטפלים.

אירינה לוין: אם המטרה שלכם היא לשפר את ענף הסיעוד, אז כדאי לכם להקשיב לנו, כי אנחנו נמצאים בשטח ואנחנו יודעים את העבודה ואת כל הבעיות שדורשות טיפול מיידי.

אירינה לוין: תודה על ההקשבה.

טלי פלוסקוב: תודה, אירינה.

טלי פלוסקוב: תפארת, בבקשה.

תפארת נחום: שלום, אני עובדת במטב 19 שנה, אני גם קברתי קשישים, לצערי הרב.

תפארת נחום: כשאני אומרת 'קברתי' זה קברתי, זה ממש לעשות את כל התהליך, משרד הבריאות, כי לא היה להם אף אחד שיעשה את זה.

טלי פלוסקוב: ספרי קצת על עצמך.

תפארת נחום: אוקיי, כשאני פגשתי את חברת הכנסת טלי אני אמרתי לה ששני הצדדים, שזה אומר המטופלים והמטפלות, שניהם באים ממקום קצת חלש, מה זה אומר?

תפארת נחום: כאילו אפשר ממש לעשות מה שרוצים איתנו.

תפארת נחום: זה אומר שאני הגעתי לעבודה הזאת בגלל שאני עברתי אלימות במשפחה והייתי צריכה להתפרנס, היו לי שלושה ילדים ו - - - ממקום חלש.

תפארת נחום: אני יכולה להיות היום נתמכת ביטוח לאומי עם הבעיות שיש לי, אבל אני לא, אני בחרתי שלא, אני בחרתי לעשות משהו אחר.

תפארת נחום: זה קצת עליי.

תפארת נחום: המטופלים שלי, אני 19 שנה עם מטופלת אחת קצת ועשר שנים עם השאר, הם מטופלים סיעודיים.

תפארת נחום: כשאני אומרת סיעודי זה סיעודי, זה אנשים שחולים בסרטן, אנשים שחולים בסטומה, וכל המטופלים שלי רוצים שאני אגיע בבוקר, כל המטופלים.

תפארת נחום: כמובן שעם השנים המצב החמיר, אני בטח לא אנטוש אותם, אז אני כל בוקר צריכה להיכנס לכל מטופל שלי, שזה ברדיוס וזה בסדר, מרחק של עשר דקות הליכה, אני נכנסת כל בוקר, אני מקלחת אותם, נותנת להם ארוחת בוקר, הם ממתינים, הוא ממתין, אני הולכת למטופל השני, שגם הוא רוצה שאני אגיע בבוקר ואני ארחץ אותו ואתן לו ארוחת בוקר.

תפארת נחום: וככה זה הרוטינה שלי במשך הזמן שאני עובדת.

תפארת נחום: ביטוח לאומי, כשהוא נותן את השעות, הוא מגיע לבית של הקשיש, הוא קובע את חוק הסיעוד, וכשאתם באים, לידי, אתם שואלים את הקשיש מה הוא צריך, מה הוא זקוק, אתם קובעים לו את דרגת הנכות ואתם שואלים 'אתה מרוצה מהטיפול?

תפארת נחום: ' הוא אומר כן ואתן רושמות את זה.

תפארת נחום: אני לא מחתימה, אני גם לא אחתים כי אני לא יכולה - - -

קריאה: גם אני לא.

תפארת נחום: כשאני באה למשרד אומרים לי 'תתקשרי, הם כבר יסדרו לך את זה', או שהקשיש אומר לי 'אני אחתום כי אני פוחד שתעזבי אותי'.

תפארת נחום: אין מצב כזה, הקשיש לא יחתום לי, אני לא אחתום, אני עושה את העבודה שלי נאמנה.

תפארת נחום: אין מצב לדבר כזה.

תפארת נחום: זה לא משנה אם זה אפליקציה או לא אפליקציה, אם אני כן באה היום פחות, אם אני כן באה יותר, כשאני התקבלתי למטב מה שביקשו ממני זה לשרת את הקשיש וזה מה שאני עושה.

תפארת נחום: אני לא מודדת שעות, הם קוראים לי בשעות לא שעות כי אין אף אחד ואני מתעסקת באמת, גם לי יש בעיות בריאותיות, עקב העבודה, להרים, להוריד, לקלח את הקשיש, זה בכל זאת עבודה, ויש עוד הרבה הרבה סיפורים.

תפארת נחום: אני נדקרתי בסכין מקשיש, קשיש דקר אותי.

תפארת נחום: יש להם התפרצויות, יש קשישים שיש להם בעיות נפשיות.

תפארת נחום: אני מטפלת באחד שיש לו אלצהיימר, שהוא קיבל את זה, יש כאלה שמקבלים את זה בהיי, בשמחה, ויש כאלה שמקבלים את זה בעצבנות - - -

טלי פלוסקוב: עם אגרסיות.

תפארת נחום: יש מטפלות שבכלל לא מוכנות להיכנס ולטפל בגברים ואני כן עשיתי את זה ואני עושה את זה והלאה והלאה ויש לי עוד הרבה.

תפארת נחום: אז אני לא נכנסת ממש.

תפארת נחום: אני לא צריכה להתקשר ולהגיד 'תסדרו לי את השעות', כי זה ניתן לסדר את השעות וזה כל כך מצחיק אותי, גם אם אני לא באה, כי ביטוח לאומי אומר למשל 'אוקיי, אז פעם יש לכם סופר, פעם יש לכם זה, אבל לא תמיד, אפשר לסדר את זה'.

תפארת נחום: אז זה לא עובד ככה, זה ממש לא עובד ככה, אי אפשר לסדר שום דבר, אני עם העבודה שלי ממשיכה, מי שיש לו בעיה זה הרעת תנאים.

תפארת נחום: חוץ מזה שאני עובדת 19 שנה ומקבלת את אותה משכורת כמו מי שנכנסת עכשיו לעבוד.

קריאה: נכון.

תפארת נחום: המתנות שנותנים לנו, ההערכה שמעריכים אותנו, כבר כמה שנים אני שומעת שאני צריכה לקבל תעודת הצטיינות ועדיין זה לא הגיע.

תפארת נחום: אני אספר לכם משהו ובזה אני אסיים.

תפארת נחום: המשפחות שאני מטפלת בהן התלכדו והזמינו את הנציגים ממטב, זה היה ב-2016, שזה נדיר, שהרי כולם סיעודיים והם עשו את זה ביניהם, טלפונית - - -

טלי פלוסקוב: הכינו לך תעודה?

תפארת נחום: והם עשו והזמינו אותי לבית קפה.

תפארת נחום: מרוב שהם העריכו את העבודה וידעו שאחרים לא מעריכים את מה שאני עושה, והם פשוט - - - אפשר להקריא לכם?

טלי פלוסקוב: בטח.

תפארת נחום: 'זכינו במטפלת שכולה לב גדול, היא נותנת מעצמה ודואגת לכול.

תפארת נחום: יש בה אהבה ללא גבולות, נתינה ורגישות, היא אישה לתפארת', שמי גם תפארת, 'שלא נמצאת בתחרות.

תפארת נחום: מה נברכך אשר בו לא בורכת?

תפארת נחום: בחן, ביופי ובטוב לבב.

תפארת נחום: ומה נאחל על כל אותה האהבה?

תפארת נחום: שתזכי תמיד לאושר, לנחת ושלווה.

תפארת נחום: אוהבים אותך, תפארת, את אחת ויחידה, יש לך את הכוח לגרום לאושר ושמחה.

תפארת נחום: את נותנת מעצמך לכל האחרים.

תפארת נחום: תפארת שלנו, את גדולה מהחיים'.

תפארת נחום: (מחיאות כפיים).

טלי פלוסקוב: בדרך כלל אין מחיאות כפיים, אבל פה מגיע לך.

טלי פלוסקוב: מקסימה.

טלי פלוסקוב: אני רוצה פה שתי נקודות, אחת, אם תפארת לא הייתה בוחרת לצאת לעבודה ולפרנס את המשפחה, בואו נעשה חישוב כמה כסף המדינה הייתה צריכה לשלם לה לקיום בכבוד.

קריאה: גרושים.

טלי פלוסקוב: לא, זה לא עניין של גרושים, זה עניין שהמדינה הייתה צריכה לשקם אותה.

תפארת נחום: אז הייתי נתמכת בביטוח לאומי, למה?

תפארת נחום: מצד אחד אתם משקמים, מצד אחד אתם - - -

טלי פלוסקוב: עכשיו היא מחזיקה את עצמה לבד וכל הכבוד לה על זה שהיא בחרה להישאר בחיים ולא להיות תלויה באף אחד.

טלי פלוסקוב: זה אחת.

טלי פלוסקוב: שתיים, אני לא יודעת מה יותר, מה אני צריכה עוד לשכנע אתכם?

טלי פלוסקוב: כל כך חבל לי, אני חייבת להגיד לכם, מאוד מאוד חבל לי שלא נמצאים פה האנשים שקיבלו את ההחלטה הזאת לגבי השעון הטלפוני.

טלי פלוסקוב: אני מכבדת אתכם וכל הכבוד - - -

רבקה רוזנברג בושם: אבל אני רוצה להעיר.

טלי פלוסקוב: בטח אני אתן.

רבקה רוזנברג בושם: לפני מה שאני הולכת לדבר.

טלי פלוסקוב: רק תגידי את השם לפרוטוקול.

רבקה רוזנברג בושם: שמי רבקה רוזנברג בושם, אני מנהלת תחום סיעוד בכירה בביטוח הלאומי.

רבקה רוזנברג בושם: אני אעביר את כל מה שנאמר פה לאנשים שמחליטים, אני אעיר רק שארנה זמיר, מנהלת האגף, היא פשוט לא בארץ.

טלי פלוסקוב: אני אעזור לך, רבקה.

טלי פלוסקוב: מצלמים כל מה שקורה כאן ואת כל הקטע של הבנות שדיברו פה והקשישים שדיברו פה אני אעביר לכם.

טלי פלוסקוב: אני לא מתכוונת לישון טוב בלילה עד שאנחנו לא נעשה את מה שמגיע לאנשים האלה.

טלי פלוסקוב: כי זה מגיע להם, ריבונו של עולם.

קריאה: מתעלמים מאיתנו וכשאנחנו מדברים לא שומעים אותנו.

טלי פלוסקוב: לא, לא, לא, היום שומעים אתכם.

קריאה: כפי שלא ראו אותנו כשדיברנו על סוג העבודה שלנו ועל הקשיים שלנו.

טלי פלוסקוב: יש לנו עוד כחצי שעה, יש לי פה עוד כמה נותני שירותים שרוצים להתייחס ואחר כך אני רוצה שכמה משרדים יתייחסו.

טלי פלוסקוב: ליאור, עמותת מטב.

טלי פלוסקוב: אני אגיד לך, כל דיון כשאני שומעת גם את הנציגים שלכם שנמצאים, אני מברכת את החברה שלכם על המקצועיות והבקיאות שלכם בכל מה שאתם עושים.

טלי פלוסקוב: למרות שפה ושם שומעים הערות, כנראה שבלי זה אי אפשר, אבל עדיין, אני אומרת לכם שוב, מבחינתי אתם הדוגמה.

ליאור שטרסברג: תודה רבה.

ליאור שטרסברג: צהריים טובים.

ליאור שטרסברג: קודם כל אני רוצה באמת להגיד שאחרי הרבה מאוד שנים, אנחנו רק 60 שנה בתחום, אחרי הרבה מאוד שנים קם נבחר ציבור, שליח ציבור, שנלחם על הדברים וזה מעניין אותו באמת.

ליאור שטרסברג: אני חושב שאת עושה עבודה מדהימה ואני קורא לך לא לנוח עד שלא יהיה שינוי.

טלי פלוסקוב: בטח אני לא אנוח.

ליאור שטרסברג: כי כשמדברים על כל שינוי או רפורמה שמדברים בעולם הסיעוד, אם זה לא יתחיל בבסיס של המטפלות שום דבר לא יקרה.

ליאור שטרסברג: כבר היום יש עשרות אלפי אנשים בישראל שקיבלו שעות סיעוד מביטוח לאומי ואין מי שייתן להם את השירות, במיוחד אנשים סיעודיים.

ליאור שטרסברג: גם לפני כל המהלך הזה היה קושי בגיוס ושימור מטפלות, היום זה הפך להיות בלתי נסבל בהרבה מאוד מובנים.

ליאור שטרסברג: זה דבר אחד.

ליאור שטרסברג: דבר שני שאני רוצה להדגיש ולא דיברו זה נושא הבדידות.

ליאור שטרסברג: נושא הבדידות, ואת ופרופ' בריק קיימתם הרבה מאוד דיונים בנושא הזה, כולם מבינים שזו הסוגיה הכי בוערת, הכי אקוטית.

ליאור שטרסברג: התפקיד של המטפלות הסיעודיות בישראל בתחום הבדידות הוא לא יסולא בפז.

ליאור שטרסברג: אני חושב שהחברה הישראלית, הציבור היקר של 80,000 מטפלות סיעודיות, החברה הישראלית חייבת להוקיר ולהעריך.

ליאור שטרסברג: כנגד כל הסיכויים, בשכר נמוך, ללא הערכה, ללא הוקרה, הן באמת עושות עבודת קודש ולכן הדבר הזה חייב לייצר שינוי מאוד מאוד משמעותי וכולל, גם בשכר, גם בתנאים, גם בנושא ההכשרה והפרופסיה.

ליאור שטרסברג: יש מקומות בעולם שבן אדם שרוצה לטפל בקשישים מקבל רישיון, לומד שנתיים-שלוש ומקבל רישיון ולשם אנחנו צריכים לשאוף.

ליאור שטרסברג: אם אנחנו מדברים על החשיבות שהאזרח הוותיק יישאר בסביבה הטבעית שלו, כל המחקרים מוכיחים שזה נכון לתוחלת החיים, נכון לאושר, שם צריך לדבר, צריך להגיד.

ליאור שטרסברג: זאת אומרת הנושא הזה של פרופסיה, הפיכת המקצוע הטיפולי לפרופסיה על כל המרכיבים שלו, ואנחנו עומדים כרגע לפני מכרז, זה חייב לבוא לידי ביטוי גם במכרז, מכל הבחינות, דבר שהוא מאוד מאוד משמעותי.

ליאור שטרסברג: עוד דבר שאני רוצה להגיד.

ליאור שטרסברג: אני לא מרגיש שאני פה משני צדי המתרס עם ביטוח לאומי.

ליאור שטרסברג: אני מכיר גם את מיכל ורבקה וגם אנשים אחרים, אלה אנשים טובים שרוצים שיהיה טוב.

ליאור שטרסברג: יחד עם זה אני חושב שמה שצריך לעשות עכשיו, אני אופרטיבי, זה לעצור, לייצר שולחן עגול.

ליאור שטרסברג: כשעושים שינויים כל כך מרחיקי לכת בתחום כל כך חשוב שמשפיע על עשרות אלפי אנשים, אגב, אנשים שידם משגת ויש להם כסף הולכים לפתרון של עובד זר, במי פוגעים?

ליאור שטרסברג: באוכלוסייה הכי חלשה, שאין לה כסף לעובד זר, אני חושב שצריך לעצור, לעשות שולחן עגול, להביא לשם את המטפלות, שיש להן מה להגיד, להביא את כל הגורמים הרלוונטיים ולייצר מתווה שהוא מתווה נכון, שהוא מתווה הגיוני, שהוא מתווה סביר.

ליאור שטרסברג: אפשר לעשות שינויים, אבל יש דרך לעשות שינויים בצורה נכונה.

ליאור שטרסברג: היום אנחנו מדברים כבר לא על איזה פיילוט קטן, כבר היום יש 20 סניפים וביולי ממשיכים לעוד שמונה או עשרה - - - זה כבר הולך להיות לכל הארץ.

ליאור שטרסברג: המילה פיילוט כבר לא מתאימה כאן, היא כבר לא פיילוט.

ליאור שטרסברג: אז היה מה שהיה, בוא לא נסתכל אחורה, נסתכל קדימה.

ליאור שטרסברג: אני חושב שצריך פה לקבל החלטה שאין פה עניין של לכופף ידיים, יש פה עניין שכולנו רוצים, גם אנשי הביטוח הלאומי רוצים את טובת הקשישים.

ליאור שטרסברג: הרי הדרך לגיהינום רצופה כוונות טובה, מה שקורה היום כתוצאה מזה זה קושי מאוד גדול.

ליאור שטרסברג: אני אומר, הנושא של אנשים שצריכים בבוקר את המטפלת שתגיע ומעבר לבוקר טוב, שזה הכי חשוב, שמישהו ייכנס הביתה, לעזור בלהוציא מהמיטה, לעזור לתת תרופה, לעזור להאכיל, לעזור לקלח בבוקר, אין מספיק מטפלות סיעודיות ואז באמת בבוקר יש בעיה מאוד מאוד קשה שאותה מטפלת שמוכנה, כנגד כל התנאים, לעשות את זה ועושה את זה בלב חפץ, היא צריכה לעבור בכמה בתים.

ליאור שטרסברג: זו דוגמה קטנה למה ההתאמה הזאת היא בעייתית.

ליאור שטרסברג: על אותו היגיון גם אנחנו רוצים, אין ספק שהקשישים צריכים לקבל את מה שמגיע להם, אבל אני אומר שצריך פה לעצור ואני חושב שזו שעת כושר שהדבר הזה חייב לבוא לידי ביטוי.

ליאור שטרסברג: אני גם אומר, הקושי הגדול של הקשישים שפוגע היום באופן דרמטי, כי אפשר בכנסת להעביר חוקים ולהעלות את השעות, אבל אין מי שיעשה את השעות האלה.

ליאור שטרסברג: אז מה עשינו?

ליאור שטרסברג: אז מי שיש לו כסף הולך לעובד זר, ובהרצליה 70% עובדים זרים, וזה בסדר, כי להעסיק עובד זר זה יקר, במקומות הכי משמעותיים אין מטפלות.

ליאור שטרסברג: אבל אני רוצה להגיד משפט על הנושא של מטב.

ליאור שטרסברג: גם לנו יש כמובן הרבה מאוד מה להשתפר וכולם אומרים שהמטפלות, זה מאוד מאוד חשוב להם, אני גאה להיות בארגון שרק החודש הקצה חמישה מיליון שקלים, שאני לא מחויב באף מקום לעשות את זה, לטובת מענק הערכה והוקרה למטפלות.

ליאור שטרסברג: חמישה מיליון שקלים.

ליאור שטרסברג: אני גאה להיות בארגון שיש לו קרן מלגות לבנים ולבנות של המטפלות שמסייע במלגות.

ליאור שטרסברג: אני גאה להיות בארגון שיש לו קרן של 350,000 שקל של סיוע כלכלי למטפלות.

ליאור שטרסברג: אני גאה להיות בארגון שיש לו מערך ביטוחי מאוד משמעותי ואני מאוד מקווה שהרבה מאוד חברות וארגונים יילכו בכיוון הזה.

ליאור שטרסברג: אני אומר עוד פעם, אין לי מילים כדי להעריך ולהוקיר את העבודה המדהימה ביום יום של הציבור הזה, זה ציבור שצריך להעריך ולהוקיר.

ליאור שטרסברג: ואני מאוד מקווה ומאמין, אחרי הרבה מאוד שנים, אנחנו דיברנו על זה לא פעם ולא פעמיים, וכשהוזמנו להיות במבקר המדינה דיברנו על נושא המטפלות, לא דיברו פה על שחיקת החמלה, שזה דבר מאוד מאוד חשוב, שצריך לייצר כלים להתמודד עם זה, אני כן מאמין היום שלך יש את היכולת עם העיסוק הרציני והמשמעותי לעשות שינוי אמיתי שבסופו של דבר זה משהו שיעזור מאוד לאותו חזון של כולנו, שכל בן אדם שבנה פה את המדינה יוכל להזדקן בכבוד בקהילה שלו.

ליאור שטרסברג: היתר זה דיבורים גדולים, אם לא יהיה שינוי כל הדיבורים הגדולים יישארו בכנסת, בפועל לא יהיה שינוי.

ליאור שטרסברג: תודה.

ליאור שטרסברג: (מחיאות כפיים).

טלי פלוסקוב: תודה, ליאור.

טלי פלוסקוב: ארנון אלחנני, יושב ראש עמותת חברות הסיעוד, איגוד לשכות המסחר.

טלי פלוסקוב: בבקשה.

ארנון אלחנני: שלום.

ארנון אלחנני: תודה רבה.

ארנון אלחנני: באמת אני אמשיך מהנקודה שליאור עצר בה ואני אחזק את מה שנאמר על ידי מנכ"ל מטב בעניין הזה.

ארנון אלחנני: בסוף המטרה פה היא לתת את השירות הכי טוב לקשישים בהיקף הנדרש ובאיכות הנדרשת.

ארנון אלחנני: המנוע לכל התהליך הזה והמקור לעוצמה הזאת של 30 שנה של חוק סיעוד זה המטפלות.

ארנון אלחנני: אנחנו יושבים פה ושומעים סיפור אחרי סיפור על המנוע הזה שנשחק לאורך הזמן.

ארנון אלחנני: אנחנו לא יכולים לחשוב שלהעסיק את המטפלות הסיעודיות בשכר מינימום, כי זה מה שהמדינה קבעה, זה הפתרון שאנחנו רוצים לראות 30 שנה קדימה.

ארנון אלחנני: 30 שנה אחורה עברו, אנחנו צריכים להסתכל קדימה.

ארנון אלחנני: השיטה של דיווח הנוכחות, אם היא מתאימה, לא מתאימה, זה נושא שאפשר לדבר עליו.

ארנון אלחנני: דיווח נוכחות ושמירה על כספי ציבור זה ערך חשוב, הוא לא יכול לבוא מבלי גם לדאוג לשיפור התנאים של המטפלות בכל המרכיבים.

ארנון אלחנני: זה לא רק שכר, יש פה עניין של עדיפות לאומית, זה מקצוע של עדיפות לאומית.

ארנון אלחנני: היום אנחנו עם 800,00 אזרחים ותיקים, עוד 20-15 שנה יש פה מיליון וחצי כאלה.

ארנון אלחנני: היום יש 180,000 קשישים זכאי חוק סיעוד, מחר יהיה 300,000 כאלה.

ארנון אלחנני: אנחנו לא יכולים להניח שה-80,000 מטפלות של היום יהפכו ל-160,000 או 200,000 מטפלות של מחר אם אנחנו נמשיך לשבת ולא לעשות בעניין הזה את הצעדים הנדרשים וזה השיפור של התנאים של המטפלות.

ארנון אלחנני: דיווח הנוכחות, אני חוזר, הוא לא דבר רע והשיטה הנוכחית היא לא איזה קטסטרופה והיא אפילו פשוטה, בצד של המטפלת כשהיא בבית, והיא ממש ממש לא מסובכת, הבעיות שלנו יש במשרדים עם זה היא יותר קשה, העניין הוא שצריך לדעת להתאים את שיטת הדיווח לשיטת העבודה ולבעיות של התחום הזה.

ארנון אלחנני: זה לא מפעל שבאים בבוקר שמונה עד ארבע, יש פה יציאה מוקדמת מסיבות כאלה ואחרות, יש פה הליכה לקנות תרופות, יש פה עזרה מחוץ לבית, יש פה אלף עניינים וסיפורים וגם נאמר פה על ידי הקשישים עצמם, 'אני סיימתי אחרי שעתיים, היא צריכה עוד שעה, היא עכשיו יושבת לי בבית שעה, אין לי מה לעשות'.

קריאה: זה לא טכני.

טלי פלוסקוב: נכון, זה ממש לא.

ארנון אלחנני: ובנקודה הזאת המטפלת, ובצדק, חוששת שהיא הולכת לאבד שעה, אז היא תשב שם לא משנה מה יקרה.

ארנון אלחנני: אנחנו צריכים למצוא את הדרך להתאים את מערכת הנוכחות לשיטת העבודה בתחום הזה.

ארנון אלחנני: היא שיטה ייחודית, אין כזאת, ולא סתם ביטוח לאומי בשנים האחרונות ניסה להכניס מערכות ולא הצליח, כי זה מאוד מאוד מורכב.

ארנון אלחנני: צריך להגיד את זה.

טלי פלוסקוב: כי הם עושים את זה לבד.

ארנון אלחנני: זה מורכב.

ארנון אלחנני: יש להם את הדברים שלהם ואני אומר שוב, המערכת הנוכחית היא לא נוראית ואפשר לחיות איתה, רק אנחנו צריכים לדעת להתאים את הדברים האלה במקביל לשיפור בתנאים של המטפלות על כל המשתמע מכך.

ארנון אלחנני: יש רשימה ארוכה של דברים והתאמות שצריך לעשות - - -

קריאה: הבטחת הכנסה.

ארנון אלחנני: הבטחת הכנסה זה הרמה הבסיסית, היום מטפלות לא יכולות לעבוד יותר מעשר שעות שבועיות.

טלי פלוסקוב: אנחנו מכירים את זה, אתמול בשיחה עם אבי ניסנקורן דיברנו על זה.

קריאה: מגבילים אותם.

ליאור שטרסברג: טלי, זו החלטה שבהחלטה נכונה, לא לפגוע בדיסריגרד של המטפלות אפשר לעזור להרבה קשישים.

ליאור שטרסברג: פה זה באמת בידיים של ביטוח לאומי.

ליאור שטרסברג: יש הרבה מטפלות שלא רוצות, בצדק, שייפגעו בתנאים, בהנחות, בהבטחת הכנסה, מצד שני אין אנשים שייתנו טיפול, זו החלטה של ביטוח לאומי.

ליאור שטרסברג: זה כבר לא בשמים.

ארנון אלחנני: אז מתוקף זה שרצינו, המדינה רצתה לייצר מצב שהיא מוודאת שזכאי חוק סיעוד מקבלים את מה שמגיע להם נוצר מצב של התנגדות בצד של המטפלות כי לא הגיעו עם מענה גם לצד הזה ויצא מצב שהקשישים מפסידים שעות.

ארנון אלחנני: הן הולכות הביתה, לא באות לעבוד ואין מי שייתן שירות היום לקשישים.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, ארנון.

טלי פלוסקוב: אחרי כל נואם אני כנראה אגיד יישר כוח על העבודה שאתם עושים ואנחנו מאוד מעריכים וכן הלאה.

טלי פלוסקוב: סמי קידר.

שמואל סמי קידר: אני סמי קידר, מנכ"ל הל"ב.

שמואל סמי קידר: במסגרת הל"ב יש 40 עמותות שכל בוקר יוצאות מטפלות לכיוון הבתים.

שמואל סמי קידר: אני באמת אקצר בדברים האלה, אבל לשמוע את כל המטפלות זה רק מרגש ולהזיל דמעה וכמה הדברים נאמרים בסלע, לא צריך להוסיף משפט אחד.

שמואל סמי קידר: יש לי רק תחושה שמה שאמר סופוקלס באנטיגונה, גדול חשד בלב חשדן שחושד בכול.

שמואל סמי קידר: כל הזמן רק חושדים במטפלות האלה.

טלי פלוסקוב: חוסר אמון, זה מה שאמרנו.

שמואל סמי קידר: דיברנו, די לחשוד בעניין הזה.

שמואל סמי קידר: היו לנו הרבה מאוד מפגשים, אני נפגשתי עם מנכ"ל הביטוח הלאומי, אישית, ואמרתי לו 'אדוני, המערכת לא מתפקדת', אני מצטרף למה שאמרת, 'בוא נשב בשולחן עגול', אני אמרתי את זה באופן אישי למנכ"ל הביטוח הלאומי, הוא די חדש, 'בוא נשב ביחד, נקבל איזה שהיא החלטה ולפחות דבר אחד אתה יכול לקבל עכשיו, הדיווח הטלפוני', הוא קורא לזה פיילוט וממשיכים, 'תדחה את זה עד אחרי החגים'.

שמואל סמי קידר: לא הייתה בעיה, לדחות את זה עד אחרי החגים, לא ביקשנו בשנתיים.

שמואל סמי קידר: הוא אמר לי לא.

שמואל סמי קידר: אמרתי לו שאני לא מבין וכולם משוכנעות שהמצב הזה הוא לא.

שמואל סמי קידר: אנחנו מדברים על מערכת שהמטפלות חייבות להיות מקצועיות, לנהג יש מקצוע, לנגר יש מקצוע, לאחות יש מקצוע.

שמואל סמי קידר: יהיה מקצוע, יקבלו מספר, תהיה להן השתלמות.

שמואל סמי קידר: במסגרת הל"ב יש בעשרה מקומות קתדרות, אנחנו מוכנים לקחת את מערכת ההדרכה, לעשות את זה מסודר, לפתוח את זה.

שמואל סמי קידר: זה גם לא סיפור של שבע שנות לימוד, שבוע לימוד, עשרה ימים, בצורה מרוכזת, אפשר לעשות את זה בצורה מסודרת.

שמואל סמי קידר: והקטע הנוסף זה המערכת הכספית.

שמואל סמי קידר: אמרו פה 5,000, 6,000, זו מערכת סמלית.

שמואל סמי קידר: רבותיי, אם לא תהיה מערכת כספית נורמלית תהיה לנו בעיה.

שמואל סמי קידר: דבר הכי חמור, אין היום מטפלות.

שמואל סמי קידר: גם עם הרצון שלנו לעשות את העניין הזה, כדי לנסות להביא, אין היום מטפלות וזה לא יהיה זה אם לא יהיה מענה, אם תהיה מקצועיות.

שמואל סמי קידר: הדבר האחרון, אנחנו מתקרבים למערכת של גמלה בכסף, אנחנו מתרחקים מזה, יש לזה השקה לנושא הזה.

שמואל סמי קידר: הגמלה בכסף, עם חוסר המטפלות, עם אי המקצועיות, עם המצב, המצב יהיה חמור מאוד ומי שיוכר זה אנשים ב - - -

טלי פלוסקוב: תודה.

טלי פלוסקוב: יעקב סדן, מנכ"ל מתן חן של חסד.

יעקב סדן: מדברים על כך שמעל 40% של הקשישים הם או עריריים או בודדים.

יעקב סדן: מרבית הקשישים האלה גרים בבתים או בשיכונים שהם ללא מעליות.

יעקב סדן: כשחלה הרעה במצב בריאותם הם בעצם מתקשים ולפעמים הם לא יכולים לרדת למטה, לרדת ולספק את הצרכים הבסיסיים שלהם.

יעקב סדן: מה שקורה היום שכל יום מגיעות הודעות אלינו למשרד, 'אני מפסיקה לעבוד', 'אני מפסיקה לעבוד'.

יעקב סדן: זה מה שקורה היום כל יום, כל יום שמונה, עשר מטפלות מודיעות שהן מפסיקות לעבוד.

טלי פלוסקוב: מאיזה הסיבה?

יעקב סדן: מהסיבה הזו של ההחתמה הטלפונית.

יעקב סדן: ההחתמה הטלפונית מכבידה עליהן, מקשה עליהן ולכן הן אומרים 'תודה רבה, אני לא רוצה, אני הולך לחפש עבודה אחרת'.

יעקב סדן: המטפלות, כבר נאמר פה מאה פעמים, אני רק תומך בכל מה שנאמר, השכר שלהן נמוך, העבודה שלהן היא עבודה חלקית, הן לא יכולות לעבוד משרה מלאה.

יעקב סדן: מרבית הקשישים רוצים עבודה בשעות הבוקר ורק בשעות הבוקר, הן לא יכולות, הן משתכרות בסך הכול שכר נמוך.

יעקב סדן: ולא רק זה, הקשישים, בגלל מצב בריאותם, הרבה פעמים חולים, כשהם חולים הם מאושפזים, כשהם מאושפזים המטפלות לא יכולות לעשות את העבודה.

יעקב סדן: מחפשים להם מילוי מקום, לפעמים זה מצליח ולפעמים זה לא מצליח ואז הם נשארים עם משכורת די דלה.

יעקב סדן: לכן אם מישהו פה יכול לעשות משהו כדי לשפר את התנאים שלהם זה דבר שנדרש.

יעקב סדן: אלפי קשישים נשארים היום ללא טיפול, הרצון של המוסד לביטוח לאומי, הוא אולי צודק, אבל הוא לא חכם, הוא לא נכון כי מה שצריך זה פתרון.

יעקב סדן: והפתרון שאני מבקש להציע, כי מה בעצם חשוב לקשישים?

יעקב סדן: מה שחשוב לקשישים היום שכל יום מישהו ידפוק בדלת, כל יום מישהו יפתח את הדלת ויראה מה מצבם, שייתנו להם את השירות החיוני והמינימלי שנחוץ להם.

יעקב סדן: אם הם נשארים ללא מטפלות, אם מטפלות לא מגיעות לעבודה, מה בסופו של דבר השגנו בכל התהליך הזה?

יעקב סדן: מה שאני מציע הוא דבר אחר לגמרי.

יעקב סדן: אני מציע שהמוסד לביטוח לאומי, במקום המערכות האלה שעולות מאות מיליונים של שקלים ומפספסות את המטרה, מה שצריך לעשות זה לבנות מערכת שבודקת איכות שירות.

יעקב סדן: להיכנס לבית ולבדוק את איכות השירות.

יעקב סדן: אם איכות השירות היא טובה, יאללה, ואם איכות השירות לא טובה, שיפסיקו לעבוד היום.

יעקב סדן: (מחיאות כפיים).

טלי פלוסקוב: תודה, תודה.

טלי פלוסקוב: רגע, זה לא יהיה נכון לסיים את הדיון רק בנאומים.

טלי פלוסקוב: אני רוצה לתת לביטוח לאומי לתת לנו קצת הסברים והתייחסות למה שהתבקש ובסוף אני אסיים עם ההצעות שלי.

טלי פלוסקוב: בבקשה, גברתי.

רבקה רוזנברג בושם: אני אתחיל בכמה דברים ואחר כך אני אתן גם למיכל לומר כמה דברים, כי אני חושבת שחלק מהדברים שנאמרו נובעים מאי הבנה של המערכת ומיכל תוכל לסייע.

רבקה רוזנברג בושם: קודם כל הביטוח הלאומי, יש לנגד עיניו את הקשישים וגם את המטפלות.

רבקה רוזנברג בושם: נאמר פה שהמטפלות מרגישות שקופות ואני חייבת להתחיל בזה שאולי המטפלות לא יודעות, אבל הביטוח הלאומי כבר כמה שנים בחרדת קודש בודק על ידי רואה חשבון את כל הנושא של השכר שהמטפלות מקבלות, את כל נושא התשלומים שנותני השירותים נותנים למטפלות ויש פה נותני שירותים שמכירים את הנושא ומתריע לנותני שירותים כאשר הם לא נותנים את כל התנאים.

רבקה רוזנברג בושם: אני אתן איזה שהיא דוגמה קטנה, שעלינו בבקרות.

רבקה רוזנברג בושם: אני לא אומרת שזה לא כל נותני השירותים, שמטפלת שלא מגישה את יומן העבודה לא הייתה מקבלת את השכר שלה.

רבקה רוזנברג בושם: בעקבות הבקרות שנעשו נותני השירותים חויבו לתת מקדמות למטפלות האלה.

רבקה רוזנברג בושם: אנחנו גם חושבים שהמערכת הזו היא מערכת טובה, גם לזקנים שמקבלים את כל השעות שהם זכאים להם.

רבקה רוזנברג בושם: גם מבקר המדינה בא לביטוח לאומי בטענות על, אני אשתמש במילה שהוא השתמש, על גניבת שעות ואנחנו מנסים למנוע את זה.

רבקה רוזנברג בושם: אנחנו חושבים שמטפלת שבאה ומטלפנת, שזה לוקח לא יותר מחצי דקה - - -

קריאה: 20 דקות.

קריאה: 30 דקות בטלפון.

קריאה: ולפעמים זה לא נותן לך, אז את צריכה להתקשר להיא מהמשרד.

רבקה רוזנברג בושם: אני אמרתי, מיכל תגיד - - -

טלי פלוסקוב: רבקה, יש לי רק הערה קטנה כשאת מדברת.

טלי פלוסקוב: שימי לב, את אומרת 'אנחנו חושבים', אבל אתם יושבים במשרד של שש, שבע, שמונה קומות, ולא מבינים מה קורה בשטח ולכן הדיון היום, כדי שתשמעו מה קורה בשטח.

רבקה רוזנברג בושם: אני שמעתי ברוב קשב ואני גם אעביר את מה ששמעתי.

רבקה רוזנברג בושם: יחד עם זאת יום יום אנחנו שומעים, ואני אתן כמה דוגמאות, אנחנו שומעים את הזקנים ואנחנו שומעים מטפלות.

רבקה רוזנברג בושם: אנחנו שומעים זקנים, ותיכף אני אקריא לכם, אנחנו לא הבאנו זקנים, אבל אני אקריא מה שזקן כתב - - -

טלי פלוסקוב: גם אני אקריא, עכשיו הביאו לי מכתב.

רבקה רוזנברג בושם: אני רוצה לספר שאנחנו קיבלנו שיחות ממטפלות, ובאה אליי למשרד מטפלת ואמרה לי 'אני מתפטרת', אני אומרת לה 'למה את מתפטרת?', היא אומרת 'לא רק אני מתפטרת, כל החברות שלי מתפטרות, כי עד היום אם זקן היה צריך ארבע שעות שירות נתתי לו שעתיים' - - -

טלי פלוסקוב: ככה ממש אמרה לך מטפלת?

רבקה רוזנברג בושם: ככה אמרה לי מטפלת.

טלי פלוסקוב: רבקה, בואי נעשה ככה, אני מבינה מה שאת עכשיו מספרת, אמרנו פה, אנחנו יודעים מה עומד מאחורי זה ולא ככה התעוררתם בבוקר והחלטתם לעשות את זה, ברור לי.

טלי פלוסקוב: אני לא רוצה שתחשפי לי את המקרים, כי כמו שיש לך מכתבים יש גם לי מכתבים.

טלי פלוסקוב: אפילו עכשיו מגיע מכתב והוא אחר ממה שאת עכשיו רוצה להגיד.

טלי פלוסקוב: אני רוצה שתיתנו לי, אנחנו פה כולנו היינו באותו קו, למה אתם לא מוכנים לדחות את כניסת החדשים בשלושה חודשים ובשלושה החודשים האלה - - -

קריאה: לא, לחצי שנה לפחות.

טלי פלוסקוב: ובשלושה החודשים האלה נשב כולנו יחד, כמו שאנחנו עושים עכשיו, עם כל ההצעות ועם כל למה כן ולמה לא ונמצא משהו שאפשר לחיות עם זה.

טלי פלוסקוב: למה?

טלי פלוסקוב: כי אתם יותר חכמים מכולם?

טלי פלוסקוב: לא מאמינה.

רבקה רוזנברג בושם: לא, לא.

טלי פלוסקוב: זאת ההתנהגות שלכם, נכון להיום.

רבקה רוזנברג בושם: לא, אנחנו לא יותר חכמים, המערכת היא כבר בהטמעה, היא לא פיילוט ואפשר להמשיך עם המערכת ויחד עם זאת לבדוק אותה.

רבקה רוזנברג בושם: לא יקרה - - -

קריאה: לא, אי אפשר להמשיך עם המערכת.

טלי פלוסקוב: רגע, לא לעזור לי.

סמדר בן עזרא: אנחנו כולנו נשאיר לך מכתב והולכים הביתה.

סמדר בן עזרא: זה מה שיקרה.

טלי פלוסקוב: בנות, לא להפריע.

אלה סמילנסקי: האנשים הקשישים ייפגעו, אבל המטפלות לא ייצאו לעבוד.

טלי פלוסקוב: אלה, סמדר, אני מבקשת, לא, עכשיו זה לא הזמן.

שמואל סמי קידר: טלי, תרימי טלפון למנכ"ל הביטוח הלאומי ותשמעי אותו.

אלה סמילנסקי: מנכ"ל הביטוח הלאומי מתעלם מאיתנו, פשוט מתעלם מאיתנו.

אלה סמילנסקי: אנחנו לא פעם ראשונה הגענו לפה.

טלי פלוסקוב: אלה, תודה.

מיכל אדירי: כדי לדחות את המערכת אני צריכה להשתכנע, שבעצם תגידו לנו שהמערכת לא עובדת.

מיכל אדירי: העלו פה טענות שהן לא נכונות.

מיכל אדירי: יש פה טענה שאומרת שאם הקשיש יוצא לקופת חולים, אם המטפלת יוצאת איתו, או לסופר, או שמלווה אותו, היא לא מקבלת תשלום על זה.

מיכל אדירי: טענה לא נכונה שאני שומעת פה שהם אומרים שהיא צריכה לחזור לבית שלו ולבצע יציאה, זה לא נכון.

קריאה: מה זה לא נכון?

טלי פלוסקוב: רגע, בואו נשמע את הביטוח הלאומי.

מיכל אדירי: הייתה גם טענה על יום שישי, שגם הטענה הזו לא נכונה, ואני חושבת שמטב וכל האנשים, נציגי החברות, יכולים להגיד לנו שמטפלות כן מטפלות ביום שישי ואנחנו כן מאפשרים.

מיכל אדירי: אז רוב הטענות שהעלו כאן הן לא אומרות שהמערכת לא טובה.

מיכל אדירי: יש בנות שאומרות 20 דקות, אני בעצמי יצאתי, יצאתי עם צוות לבתי קשישים שמטפלות טענו שלמערכת לוקח לה 20 דקות עבודה.

מיכל אדירי: אני אישית, אני אומרת לך - - -

קריאה: את צעירה, הן יותר מבוגרות.

מיכל אדירי: אז אני צעירה, תודה על המחמאה.

קריאה: לא, את צעירה, יש יותר מבוגרות שלא יודעות להשתמש במערכת.

מיכל אדירי: בכל מקרה אני יצאתי ובדקנו מערכת, בית בית, קשיש קשיש, שהייתה טענה שהמטפלת ממתינה 20 דקות.

מיכל אדירי: אז מצאנו שהיו בעיות בהגדרה של המטפלת וטיפלנו בזה, הגדרה שלה שבלי כוונה נותנת - - -

טלי פלוסקוב: זה רק מוכיח שהמערכת לא מושלמת.

מיכל אדירי: לא, נותן השירות דיווח על הפסקת עבודה של המטפלת.

מיכל אדירי: זאת בדיוק הבעיה שהייתה במערכת.

מיכל אדירי: זאת לא נקראת בעיה ברגע שנותן שירות לא מדווח משהו נכון, אמיתי, על אותה מטפלת.

טלי פלוסקוב: רגע, אני עוצרת אתכם.

טלי פלוסקוב: אני עוצרת ואני אגיד לכם למה.

טלי פלוסקוב: אתם שוב פעם נעולים עם מה שבאתם לכאן לדיון הזה.

טלי פלוסקוב: אני חשבתי שאחרי כל הדברים ששמעתם כאן אתם תגידו 'אתם יודעים מה - - -

מיכל אדירי: אני שמעתי את - - -

טלי פלוסקוב: רגע, עכשיו אני מדברת.

טלי פלוסקוב: אני הבנתי אתכם.

טלי פלוסקוב: אתם באתם לכאן נעולים, ואני לא רוצה להגיד מי נועל אתכם.

טלי פלוסקוב: אחת, אני כועסת למה מנהלי המערכת לא נמצאים כאן, שתיים, אני אומרת לכם שאתם הגעתם לכאן עם ידיעה מראש שאתם יוצאים מכאן עם אותם הדברים שבאתם, לכך אני לא אסכים.

טלי פלוסקוב: אני אומרת שוב וכנראה ניאלץ לקיים דיון ולהזמין את מנכ"ל הביטוח הלאומי ושיסתכל בעיניים של כל האנשים האלה ושיגיד את מה שאתם אומרים.

טלי פלוסקוב: לא מוכנה לקבל את מה שאתם אומרים, אחרי מה ששמעתם פה, אנחנו יושבים פה ומזדעזעים מכל סיפור ששמעתי ואתם, לא קורה שום דבר, 'המערכת היא טובה'.

קריאה: אתם קודם כל תשאלו, באמת שהמערכת שלכם לא עובדת, יש לנו המון דוגמאות.

טלי פלוסקוב: תנו לי בבקשה לסיים את הדיון.

טלי פלוסקוב: אני רוצה שתבינו ותמסרו למי שצריך להעביר את זה, אני לא מקבלת, ולא רק אני, יש פה הרבה אנשים שהיו ולא היו ותומכים בעמדתי, אני לא מקבלת שהביטוח הלאומי מחליט לנו את כל מה שקורה במדינה שלנו.

טלי פלוסקוב: אנחנו משלמים מסים לביטוח לאומי ואתם קיימים בזכותנו ואני לא רוצה להגיד, כמו שאתם מדברים על גניבת שעות גם אני יכולה למצוא לכם מה אנשים כותבים לי על ביטוח לאומי, ואני לא מחפשת את זה, אני רוצה שתתחילו להתחשב באנשים שאתם חייבים לתת להם שירות.

טלי פלוסקוב: גם הקשישים, ושמעתם היום את הקשישים, ועוד פעם, בגלל חוסר הזמן אני לא יכולה להקריא, יש עוד מכתב מגב' דרמן שמעריכה את המטפלת שלה שבאה בשעות לא שעות שלה בכלל לעזור לה ויש המון כאלה.

טלי פלוסקוב: תתחילו להעריך את האנשים שעובדים ונותנים את הלב והנשמה שלהם לטובת הקשישים שאתם צריכים לדאוג להם גם.

טלי פלוסקוב: זה אחת.

טלי פלוסקוב: שתיים, אנחנו לקראת כניסת המערכת החדשה של גמלת סיעוד בכסף.

טלי פלוסקוב: אנחנו מאוד חכמים שם, אנחנו נותנים לקשיש אופציה לבחור, פה הוא חכם ולחתום על יומן הוא לא חכם?

טלי פלוסקוב: הקשיש, תנו לו את העצמאות משלו, הוא רוצה להחליט לעצמו מה טוב לו.

טלי פלוסקוב: אכן אם לא טוב לו, לפתוח לו את האופציה להגיש לכם תלונות, כל מה שאתם רוצים, אבל אם טוב לו, תנו לו ליהנות מהגברת שעובדת איתו, כי היא מספקת את צרכיו.

טלי פלוסקוב: אם הוא רוצה היום, אנחנו יודעים מה מטפלת חייבת לעשות ומה מטפלת לא חייבת לעשות וזה לא סוד שהמטפלות עושות המון דברים שהן לא חייבות לעשות.

קריאה: נכון, שם הביטוח הלאומי לא הגדיר אותם.

טלי פלוסקוב: רגע, בנות, תנו לי להגיד את זה בשמכן, כי אני יודעת כל מה שיש לכן.

טלי פלוסקוב: אם המטופל החליט היום לשחרר את המטפלת שעה קודם בגלל שהיא עשתה לו לא את מה שהיא צריכה לעשות, אבל היא עזרה לו וזה מה שעושה לו טוב, מה המטרה של השעות האלה?

טלי פלוסקוב: לרשום שעות?

טלי פלוסקוב: המטרה היא לתת שירות לקשיש.

טלי פלוסקוב: לכן אני אומרת עוד פעם, בשום אופן אני לא מוכנה, ולא רק אני, אלא כל מי שנמצא כאן, לקבל את העמדה של הביטוח הלאומי, העמדה של היום.

טלי פלוסקוב: אתם חייבים לחזור הביתה ואני אומרת לכם, אני רק אגיד לבנות האלה, מחר אנחנו כולנו לא יוצאים לעבודה, זה קורה תוך שנייה, אבל אתה יודע למה הבנות האלה לא עושות את זה?

טלי פלוסקוב: רק כי הן דואגות לקשישים שלהן.

קריאה: נכון, אנחנו חושבים עליהם, לא עלינו.

טלי פלוסקוב: כי לקשיש לא יהיה מה לאכול ואף אחד לא יקלח אותו ולקשיש לא יהיה אדם שייכנס להגיד לו בוקר טוב.

טלי פלוסקוב: ואתם, לא מעניין אתכם, העיקר 'אנחנו החלטנו והמערכת היא טובה'.

טלי פלוסקוב: מצטערת על התוקפנות שלי, אני אף פעם לא כזאת, אבל היום הבאתם אותי למצב שלהשלים עם מה שאתם אומרים פה אני לא יכולה.

טלי פלוסקוב: אנחנו ניזום עוד דיון ואני אבקש לדיון גם את גב' ארנה זמיר וגם את מנכ"ל הביטוח הלאומי, מר מאיר שפיגלר, בנוסף אני אפנה לשר הרווחה חיים כץ באופן אישי, אני אספר לו על כל מה שהיה פה.

טלי פלוסקוב: החומר שהיה פה היום כולו מוקלט ומתועד, כל מילה שהייתה פה.

טלי פלוסקוב: אני אשתמש בחומר הזה בכל מקום כדי לשכנע את אלה שלא מבינים מה צריך לעשות בתחום הזה.

טלי פלוסקוב: לסיכום, אני רוצה להגיד בנות, ובנים, אני לא יודעת אם יש פה מטפלים - - -

קריאה: יש אחד.

טלי פלוסקוב: אבל מטפלים ומטפלות, אני רוצה להגיד לכם תודה, תודה בשם כל הקשישים שאתם נותנים להם, ואני יודעת מה אתם נותנים.

טלי פלוסקוב: מה לעשות, בגלל גבר אחד אני אומרת 'נותנים', אבל נותנים ונותנות.

טלי פלוסקוב: תמשיכו לעשות מכל הלב את מה שאתן יודעות לעשות הכי טוב.

טלי פלוסקוב: החברות ונותני השירות, אני רוצה שתדעו שלמרות שמדברים על גניבות וכל זה, אל תאמינו לכל דבר, אני יודעת גם להעריך את כל מה שאתם עושים פה.

טלי פלוסקוב: תמשיכו להעריך את העבודה של המטפלות כי כל שקל, ואני אומרת שקל, או תשומת לב קטנה שאתם נותנים להם, זה חוזר פי כמה וכמה.

טלי פלוסקוב: ולביטוח לאומי, לחזור הביתה, לעשות שיעורי בית ולחשוב על כל מה שנאמר היום.

טלי פלוסקוב: תודה רבה, הישיבה נעולה.