ועדת החוץ והביטחון, כנסת 20, פרוטוקול מספר 257, 2018-06-26 09:00

אבי דיכטר: בוקר טוב, היום י"ג בתמוז התשע"ח, 26.6.18, ואני מתכבד לפתוח ישיבת ועדת חוץ וביטחון.

אבי דיכטר: הנושא על סדר היום הוא הוקרה ותמיכה באנשי מערך המילואים ובני משפחותיהם.

אבי דיכטר: בישראל גם השירות הסדיר, שירות החובה, וגם שירות המילואים, אלה, הייתי אומר, שני פטנטים ישראלים שמחזיקים 70 שנה, ותיכף ניכנס גם לנתונים ולתמונה.

אבי דיכטר: אנחנו כולנו יודעים שצה"ל הוא צבא העם ובדרך כלל כשאומרים צבא העם מתייחסים לצבא הסדיר, אבל רוב צבא העם הוא צבא המילואים ולא כל מי שנמצא בסדיר יהיה במילואים, כל מי שבמילואים היה פעם בסדיר, והעובדה הזו, המשקל הזה שיש לאנשי המילואים במדינת ישראל, אני מקווה מאוד שלא נצטרך לבחון אותו, אבל לצערי אנחנו למודי קרבות ומי כמונו יודע שבעת חירום ושעת הצורך, כל המשפטים שאנחנו נוהגים לומר אותם ונתפסים לעתים כאיזה שהיא קלישאה, הופכים להיות מציאות קשה, כואבת לפעמים, אבל בסופו של דבר מציאות שמסבירה כמה המדינה זקוקה לאנשי המילואים.

אבי דיכטר: ובשביל שאנשי המילואים יבואו לידי ביטוי בצורה האפקטיבית ביותר, התורמת ביותר, צריך להכין אותם ליום פקודה.

אבי דיכטר: אני מאחל לעצמנו ומאחל לאנשי מערך המילואים, מאחל לאנשי משפחות המילואים, שאנשי המילואים יוכלו כל השנה, כל השנים, ויעסקו רק באימונים ורק בהכנות ל- ושלא יצטרכו להביא את זה לידי ביטוי, כי כשמביאים את זה לידי ביטוי, אנחנו מכירים את התקופות היותר טובות, מכירים את התקופות הפחות טובות, אבל אנחנו תמיד זוכרים את התקופות המכריעות.

אבי דיכטר: כשאתה אומר שבאמת בישראל את המלחמות הכריעו אנשי המילואים, אז כל אחד מאיתנו יודע להסתכל אחורה ולומר לעצמו איך היה נראה צה"ל בלי מערך המילואים, או איך הייתה מדינת ישראל בלי מערך המילואים באותן מלחמות שהמשקל של מערך המילואים היה, הייתי אומר, לא רק גורלי, אלא גם מכריע.

אבי דיכטר: אז זו הזדמנות, בשם ועדת חוץ וביטחון, שאנחנו נפגשים איתכם לאורך השנה בדיונים ובסוגיות ארציות, להעלות בדיון הזה טיפה קצת למעלה, לומר גם לאנשי מערך המילואים, גם לבני המשפחות שמכבדות אותנו כאן ביום הזה, לומר לכם קודם כל יישר כוח.

אבי דיכטר: בי"ת, אנחנו לא לוקחים את זה כמובן מאליו, את הנכונות הזו לשרת במילואים.

אבי דיכטר: אנחנו רואים את המאבק של עוד ועוד קבוצות להיכנס לקטגוריה של שירות מילואים ומעבר לזה אני חושב שהתרומה של אנשי המילואים למדינת ישראל היא לא רק בשירות המילואים, אלא היא באמת בעובדה שמתנדבים או מנודבים לעתים בעת חירום לשירות מילואים ארוך על חשבון הבית, על חשבון המשפחה, על חשבון העסק, ובהיקפים שלפעמים אתה עומד נפעם כאן בדיונים בכנסת, אבל לפעמים עומדים נפעמים לראות את היקף ימי המילואים שעושים, בוודאי קצינים בדרגות בכירות יותר, מתוך נכונות מלאה, מתוך הקרבה מלאה, ואני אומר לכם שאנחנו כאן מעריכים את זה באופן שהוא באמת קשה לתאר אותו.

אבי דיכטר: אז אני מקווה מאוד שגם אנחנו, מהזווית שלנו, כוועדת חוץ וביטחון, נדע להשכיל לתמוך במערך המילואים, לוודא שבאמת מה שמגיע לנו שהוא יקבל הוא באמת יקבל.

אבי דיכטר: מה שמגיע לו שיקבל, אני סומך על נציגיו שמושכים לנו בשרוול, לפעמים קורעים את השרוול, אבל אנחנו מקבלים את זה גם באהבה וגם בהערכה.

אבי דיכטר: אז תודה רבה, גם לצד הצבאי לובש המדים, תודה רבה לאלה שהגיעו לכאן היום שהם לא לובשי מדים, כי הם כרגע לא במילואים, אבל היו אתמול ויהיו מחר, ותודה לבני המשפחות, שמכבדים אותנו כאן, ולחברי הכנסת כמובן שבאו ליום החשוב הזה.

אבי דיכטר: אני מבקש לתת את רשות הדיבור לצה"ל, בבקשה, תת אלוף ארי סינגר, קצין מילואים ראשי.

אבי דיכטר: בבקשה.

ארי סינגר: קצין מילואים ראשי במילואים.

אבי דיכטר: בישראל יש כל מיני אבסורדים, יש שוק רמלה לוד באשקלון או בבאר שבע, אז גם יכול להיות קצין מילואים ראשי בסדיר, זאת אומרת אנחנו יכולים לבלוע כל דבר.

ארי סינגר: עד עכשיו כולם היו בקבע.

אבי דיכטר: אתה הראשון במילואים?

ארי סינגר: אני הראשון במילואים.

אבי דיכטר: אז באמת ברכות ובהצלחה.

ארי סינגר: תודה.

קריאה: כמה ימי מילואים אתה עושה בשנה?

ארי סינגר: טוב, מה שאני רוצה לעסוק בדקות הקרובות, לסקור את מערך המילואים, בעיקר לשים דגש על הדברים שהשתנו ב-2018 , אבל לפני שאני אתחיל את הסקירה, בעצם כשבן גוריון החליט להקים את מערך המילואים הוא כתב ב-1949, 'מערך המילואים מן ההכרח יישען בעיקר על עתודות מאומנות ומצוידות שאנשיהם ימשיכו את פעולתם המשקית והאזרחית בכפר, בעיר, בים, באוויר, בתנאי שאפשר יהיה לגייסם במהירות הגדולה ביותר בשעת הצורך'.

ארי סינגר: לכאורה שום דבר לא השתנה מאז, כלומר אם אני רוצה לבדוק את מערך המילואים אני צריך לבדוק האם יש לנו סד"כ מספיק, האם אנחנו מאומנים, האם אנחנו מצוידים והאם יודעים לגייס אותנו בזמן.

ארי סינגר: אז לכאורה שום דבר לא השתנה, מצד שני הכול השתנה, האויב זה לא אותו אויב, אמצעי הלחימה והטכנולוגיות השתנו בלי הכר וגם אנחנו כחברה השתנינו ולכן החוכמה שלי כקמל"ר שאחראי על מערך המילואים של הצבא ושל החברה היא לוודא שאנחנו עדיין נמצאים במשבצת הנכונה, שבעצם היעד האולטימטיבי זה לעמוד במשימות שהוטלו עלינו בשעת חירום.

ארי סינגר: אני חוזר למה השתנה ב-2018.

ארי סינגר: אז דבר ראשון, בינואר השנה התפרסם - - - ושם יש פרק על ניהול הכוח במערך המילואים.

ארי סינגר: אני אקריא רק את הפסקה הראשונה, 'שירות במילואים מבטא את ההשתתפות של אזרחי מדינת ישראל באופן פעיל בהגנה על המדינה והוא אחד הביטויים המרכזיים להיותו של צה"ל צבא העם.

ארי סינגר: מערך המילואים הוא נדבך מרכזי בתפיסת הביטחון של מדינת ישראל ויש לו פוטנציאל לחיזוק החוסן הלאומי והחברתי מפני שחיילי המילואים הם שילובים הדדיים, של הצבא בחברה ושל החברה בצבא'.

ארי סינגר: זה במידה מסוימת עוצמת מערך המילואים, וכפי שאמר יושב ראש הוועדה, זו תופעה ייחודית בעולם, כשמצרפים ארבעה דברים ביחד.

ארי סינגר: האחד, זמן הקריאה מהבית עד שנמצאים בלחימה, שתיים, אופי המשימות, שלוש, גודל מערך המילואים יחסית למערך הסדיר, והדבר הרביעי זה כל חייל מילואים הוא היה חייל סדיר, כפי שציינת, בראשית דרכו.

ארי סינגר: ארבעת הדברים האלה ביחד כשמצרפים אותם הופכים את מערך המילואים לתופעה ייחודית בעולם שלא קיימת במקום אחר.

ארי סינגר: אני אתייחס לשלושה נושאים, הנושא הראשון זה הכשירות, הנושא השני זה רוח אנשי המילואים, הרוח כפי שעולה בסקרים ובביקורים שלי בשטח, והדבר האחרון זה התגמול.

ארי סינגר: נתחיל מהכשירות.

ארי סינגר: דבר ראשון, מה שראינו ב-2018, יש עלייה של מעל 100% של גדודי המילואים שעושים תעסוקה מבצעית.

ארי סינגר: בגלל שינוי מערך הסדיר, בגלל שינוי תכנית האימונים והבט"ש של המערך הסדיר של הצבא, יוצא שקוראים עכשיו ליותר מפי שניים גדודי מילואים ממה שקראו ב-2017.

ארי סינגר: זה במידה מסוימת הזדמנות להעלות את הכשירות בכל מיני דברים שאי אפשר לעשות באימונים, גם באימונים מרוכזים בצאלים.

עפר שלח: זה פי שניים מימ"מ (ימי מילואים)?

ארי סינגר: פי שניים גדודים.

עפר שלח: לא, אני שואל, או שזה פי שניים מסגרות עושות - - -

ארי סינגר: לא, פי שניים מסגרות, פי שניים ימ"מ.

אבי דיכטר: למיטב זיכרוני לוועדה הגיעו לא מעט פניות בשנה-שנתיים האחרונות על כך שאנשי מילואים קבלו או מפקדים קבלו שהיחידות שלהם, גדודים בדרך כלל, לא עושים תעסוקה מבצעית אלא עוסקים רק באימונים והסבירו שזה פוגע בלכידות שלהם.

אבי דיכטר: האם זה חלק מהשיקול להעלות את מעורבותם או להחזיר את מעורבותם לתעסוקה מבצעית?

ארי סינגר: בפועל זה קורה.

ארי סינגר: למה זה קרה זה כבר פחות משנה.

עפר שלח: זה קרה בגלל החלטת הרמטכ"ל להחזיר את המערך הלוחם הסדיר להתאמן וזה תוצאה של זה.

ארי סינגר: כן, זה יצא טוב למערך הסדיר ולמערך המילואים.

ארי סינגר: החלטה נכונה.

ארי סינגר: אגב, במערך הסדיר עושים שלוש שנים, אנחנו מקבלים עכשיו חיילים הרבה הרבה יותר מאומנים, מה שבשנות הבצורת של האימונים, בגלל הבצורת באימונים קיבלנו חיילים במערך המילואים כשהם פחות כשירים.

ארי סינגר: עכשיו, מה עושים בתעסוקה שאי אפשר לעשות באימון?

ארי סינגר: דבר ראשון, שגרה מבצעית לאורך זמן, לשמור על כוננות לאורך זמן צריך איתנות, צריך לכידות משימתית, לא רק לכידות יחידתית, אנחנו יכולים לבחון את פיתוח הפיקוד הזוטר, המ"כ, המ"מ שמקבל משימות שצריך לגלות בהן יוזמה, כך אנחנו יודעים לקדם את המ"מים היותר טובים להיות מ"פים.

ארי סינגר: דבר נוסף, זה נותן לנו אפשרות לעשות אימונים תוך כדי - - - כלומר להעלות את הכשירות הבסיסית של החייל על האמל"ח העיקרי שלו, בין אם זה נשק אישי, בין אם זה טיל, בין אם זה טנק, בין אם זה תומ"ת, על הדברים שאנחנו פחות נוטים להתעסק איתם באימונים, למשל טיפולים, טיפול שבועי, טיפול יומי, הפעלת הכלי, שזה לא דורש, לא שטח אש ולא כסף, ולא רק להוריד טנק או תומ"ת לתעסוקה ולכן התעסוקה זו הזדמנות.

ארי סינגר: זה דבר אחד טוב שקרה ב-2018.

ארי סינגר: הדבר השני זה מיסוד בית ספר לפיקוד ושליטה.

ארי סינגר: עד היום מ"פ שסיים את תפקידו בגדוד הלך לחטיבה, הלך להיות בתפקיד במסגרת החטיבה, הוא לא קיבל קרדיטציה, הוא למד און ג'וב טריינינג.

ארי סינגר: עכשיו במסגרת בית הספר לפו"ש אנחנו יודעים להכשיר קציני תקיפה, קציני אג"מ, קמב"צים ושם, במגוון תפקידים, כשהם הגיעו למפקדות החטיבה והאוגדה הם הרבה הרבה יותר מיומנים ומקצועיים ולא על הדרך.

ארי סינגר: זה לאורך זמן יהפוך את המפקדות של החטיבה והאוגדה למפקדות מקצועיות יותר.

ארי סינגר: דבר שלישי שקרה השנה, יש מחסור בקצינים תומכי לחימה ומה שהיה נהוג לעשות עד עכשיו זה ללכת לדרגות ייצוג, למשל מנהל מוסך מסדה, אין סיבה שהוא לא יוכל להיות קצין חימוש גדודי, היום קצין טכנולוגיות אחזקה גדודי, בכינוי החדש שלו.

ארי סינגר: זה טוב בשגרה.

ארי סינגר: בחירום הוא נדרש למיומנויות, למשל לדבר עם קצין טכנולוגיה חטיבתי, הוא לא יודע לעשות את זה, כמה שהוא היה מנהל מוסך מה זה מצוין, לכן נפתח השנה בפעם הראשונה קורס קצינים תומכי לחימה, קורס של שבעה שבועות שהחלק הראשון שלו משלים את בה"ד 1, דמות קצין, כתיבת פקודה - - - לכל קצין, והחלק השני זה כעין השלמה חילית.

ארי סינגר: כלומר לא נותנים דרגות סתם, נותנים קרדיטציה, ואנחנו יכולים לוודא כמערכת שהוא כשיר לתפקידו.

ארי סינגר: באופן משמח הקורס היה לו אובר בוקינג, כלומר אם חשבנו שלא ירצו לבוא בשביל לקבל דרגות, קרה התהליך ההפוך ועכשיו אנחנו נפתח מחזור שני.

איילת נחמיאס ורבין: כמה אנשים במחזור?

ארי סינגר: 70 היו בקורס הראשון.

ארי סינגר: דבר נוסף שקרה השנה זה ועדה בראשות של מפקד מל"י, תת אלוף סער צור, ועדת המילואים, זה אמור לבחון איפה אנחנו יחסית לוועדת רוני נומה, בסוף הוועדה, שכמובן הייתי חלק פעיל בוועדה, הרחיבה את האחריות שלה ונגעה גם בדברים היותר רכים וגם בדברים הרכים.

ארי סינגר: בניגוד לוועדת רוני נומה, שבתוך הוועדה היו כחמישה מג"דים במילואים, בוועדה הנוכחית של סער צור היו 25 מג"דים, 30 מ"פים, מספר כזה של סמ"פ ומ"מים, בתת ועדות, ולכן המסקנות - - -

עפר שלח: רוב העלייה בימ"מ, אתה אומר, הייתה בוועדות.

ארי סינגר: לא, לא.

ארי סינגר: זה התכנסות במשך כמה חודשים בערך פעם בשבוע, פעם בשבועיים, הצגנו את המסקנות של הוועדה לרמטכ"ל, הוא אישר אותם וחלק מהדברים שאני אפרט בהמשך זה בעיקר כיווני עשייה ל-2018 ו-2019.

ארי סינגר: אז הכיוונים האלה הם שניים עיקריים, אחד זה מה שאמרתי קודם, בעקבות העדכון של מערך המילואים אנחנו הולכים להתאמן בכשירות הפרט, שמו דגש מאוד על מפקדות ועכשיו הגיע הזמן לחזור חזרה לכשירות הפרט, ודבר שני, לתת מענה למפקדים, להקל עליהם את היכולת שלהם לנהל את הגדוד בשגרה.

ארי סינגר: אין סיבה שאנחנו לא נתמחשב ואין סיבה שלא נשתמש בכלים שקיימים גם בצבאות אחרים כדי להקל על המג"ד לשלוט בגדוד שלו מהבית, כי העולם התקדם, אין סיבה שלא נתקדם בכיוון הזה.

ארי סינגר: זה לגבי הכשירות, כפי שאני מבין, הדברים שקרו ב-2018.

ארי סינגר: הנושא השני שאני רוצה לדבר עליו זה רוח אנשי המילואים.

ארי סינגר: רוח אנשי מילואים, קודם כל זה מה שאני רואה כמילואימניק ותיק שאני רואה בשטח, אבל גם יש לנו בדיקות אמפיריות של ממד"ה, של מחלקת מדעי ההתנהגות של הצבא שעושה סקרים 20 שנה ואפשר לקחת ולסקור מגמות על מה קורה במערך המילואים.

ארי סינגר: אז קודם כל הנתון שהוא קבוע כבר 20 שנה נכונות לשירות.

ארי סינגר: כלומר כששואלים 'כשתקבל צו האם תתייצב, האם תנסה להתחמק, האם תעשה נפקדות', זו השאלה ששואלים כבר 20 שנה, 81% אומרים שיתייצבו בשגרה, בחירום זה עולה ל-90%.

ארי סינגר: יש משהו כמו 10% שאומרים שינסו לבקש פטור ויש 2% שאומרים 'אנחנו לא נתייצב'.

ארי סינגר: זו מגמה קבועה שאני שמח שהיא נשארה, עם כל התהפוכות בחברה הישראלית עדיין קוראים לחייל בשגרה הוא יתייצב, קוראים לחייל בחירום 90%.

ארי סינגר: אגב, העניין הוא ששאלו חיילים שנמצאים רק במערך המילואים, בחירום מגיעים אנשים שהשתחררו, בלי שקראו להם הם מגיעים, ולכן הנתון הזה הוא נתון טוב.

ארי סינגר: נתון שהוא - - -

אבי דיכטר: איך הוא נראה על פני השנים?

ארי סינגר: יציב.

ארי סינגר: עם עלייה טיפה, ככל שהורדנו את סד"כ המילואים יש טיפה עלייה.

ארי סינגר: טיפה עלייה כי באמת מי שנשאר זה מי שמחויב.

ארי סינגר: נתון שמאוד הפתיע אותי זה שאלה ששאלו, 'האם אני מקבל בהבנה את זה שלא כולם נדרשים לעשות מילואים', או - - - השירות, במילים אחרות.

ארי סינגר: לאורך כל השנים, האחוזים היו סביב 42%, כלומר היה את העומק של אנשי המילואים שאמרו 'תשמע, למה לא קוראים לכולם?'.

ארי סינגר: בשנתיים האחרונות יש קפיצה ויש הבנה של קרוב ל-70% של חיילים שמקבלים את זה שלא קוראים לכולם.

ארי סינגר: זה דוח שהוא מפתיע ובמידה מסוימת אפילו מעודד, כלומר אנשים מבינים שהם אכן נבחרת משרתת והם מקבלים את זה בהבנה.

ארי סינגר: איפה שאנחנו צריכים להשתפר זה שביעות הרצון של הציוד באימון, אבל זה נובע מכך שבמקום להוציא ציוד מהימ"ח, מיחידות האפסנאות והחירום, שאנחנו שומרים אותם בתוך הניילונים, שהם יבואו ויקבלו ציוד חדש, אנחנו משתמשים בסט של ציוד אימונים וזה מתבלה.

ארי סינגר: החוכמה זה לדעת להחליף אותם בזמן.

ארי סינגר: אבל אם ניקח שתי דוגמאות טריות, שהתפרסמו בשבועיים האחרונים, תרגיל הקפצה, פתע, של יחידה בפיקוד צפון, הגיעו לימ"ח, פתחו את הימ"ח, הם הופתעו לטובה ממה שהם ראו.

ארי סינגר: אגב, זו יחידה שהתגייסו, שאמרו להם במוצאי שבת 'ביום ראשון מגייסים אתכם', וכעבור 36 שעות הם היו בתרגיל אש ללא הכנה מראש ברמת הגולן.

ארי סינגר: זה רק מראה משהו על המוכנות של גדוד מילואים, באמת להתגייס וכמו בחירום לבוא ולעשות אימון באש תוך 36 שעות.

ארי סינגר: גם ביום ראשון הזה, יחידה מפיקוד דרום, הקפיצו אותם, חשבו שהולכים לעשות אימון מסוג אחד, כלומר הזיזו להם את הגבינה ועשו אימון פתע, תרגיל טנקים באש בפיקוד דרום, נכנסו לימ"ח, פתחו את הימ"ח והופתעו לטובה.

ארי סינגר: נתון נוסף שאנחנו צריכים לדבר עליו וכדאי שנשתפר בו, זה הוגנות התגמול.

ארי סינגר: קרוב ל-50% מהחיילים מרגישים שהתגמול שהם מקבלים לא מספק.

ארי סינגר: השנה עשינו לראשונה סקר מפקדים, התמקדנו במ"פ ובמג"ד ובמ"מ, סך הכול בתוצאות הסקר 50% מהמ"מים והמ"פים ישקלו במידה רבה או במידה רבה מאוד ובמידה בינונית את הרצון להתקדם ולעשות תפקיד נוסף, ממ"מ למ"פ, ממ"פ למג"ד וממג"ד כמובן הלאה למפקדות חטיבה ואוגדה.

ארי סינגר: התמיכה של המשפחה ברצון להתקדם הוא מאוד מאוד מאוד משמעותי ויש לנו מקום להשתפר באיך המג"דים תופסים את התמיכה שהצבא נותן להם ביכולת שלהם למלא את משימותיהם ביום יום.

ארי סינגר: אני מזכיר לכם מה שאמרתי, אחד הכיוונים ב-2019 הוא באמת לבנות מערכות שיקלו על המפקד לנהל את היחידה שלו.

ארי סינגר: דבר נוסף מבחינת רוח הלוחמים, אנחנו עושים שבתות גיבוש למפקדות חטיבה, למפקדות אוגדה פעם בשנתיים, עם המשפחות, ובתוך התקציב של המג"ד המג"דים מנצלים אותם, למשל באימון המורחב, למופעים ערכיים.

ארי סינגר: כלומר זה לא רק אימונים, זה לא רק תעסוקות, אלא לתת, אני קורא לזה לפעמים שהמעבר בין סדיר למילואים זה המעבר ממשמעת למשמעות, כלומר לתת משמעות לעובדה שהחייל עושה מילואים, כי בסוף בסוף זה מוביל אותי לנקודה הבאה, הנושא של הוקרה ותגמול.

ארי סינגר: יש שלושה מעגלים, או שלוש נקודות שלמעשה אנחנו נצטרך להתכתב עם שלוש הנקודות האחרות.

ארי סינגר: בקומה העליונה יש לנו פיצוי, תגמול והוקרה.

ארי סינגר: פיצוי זה דבר מאוד מאוד אישי.

ארי סינגר: אנחנו לא יכולים אף פעם לפצות את החייל על מה שאנחנו קוראים במרכאות ההתנדבות הכלכלית שלו, כי כל חייל זה דבר אישי.

ארי סינגר: לעומת זאת בצד השני של המשקל זה הוקרה.

ארי סינגר: מכל הסקרים יוצא, וגם מה שאני שומע, חיילים רוצים שיוקירו אותם.

ארי סינגר: חשובה מאוד ההוקרה של הצבא, חשובה מאוד ההוקרה של בית המחוקקים, של החברה, לעובדה שהם עושים מילואים, כי באמת זה מיעוט שהוא מיעוט נבחר, לכן ההוקרה היא כל כך משמעותית.

ארי סינגר: אי אפשר לנתק את זה מהתגמול, התגמול צריך להיות הוגן.

ארי סינגר: חלק מהתגמול הוא פיצוי על ההתנדבות הכלכלית, אבל בסוף מאוד מאוד צריך להיזהר לדבר רק בשיח של תגמול ולא בשיח של הוקרה.

ארי סינגר: התגמול הוא תוספת על ההוקרה, התגמול לא יכול לבוא כדבר שעומד בפני עצמו.

ארי סינגר: אגב, תנאי הכרחי להוקרה, או ההיפך של הוקרה זה זלזול.

ארי סינגר: אסור שנזלזל בחיילי מילואים.

ארי סינגר: אנחנו כצבא, שלפעמים יש גלישות מקומיות, וכחברה.

ארי סינגר: ההוקרה היא הרבה יותר משמעותית.

ארי סינגר: בנושא של התגמול נעשו דברים, צריכים לעשות עוד, אנחנו עובדים בתיאום, ופה, זה המקום בוועדה הזאת, לתת הוקרה, תגמול אני לא יכול לתת, לעמותות ולעמותת המילואים בראשותו של אלוף משנה במילואים אבי סייג.

ארי סינגר: אנחנו עובדים בתיאום, לא תמיד מסכימים, אבל אנחנו יודעים גם לא להסכים בצורה ג'נטלמנית.

ארי סינגר: הוא בהחלט ממלא פונקציה חשובה, גם במסירות שלו ושל העמותה, אבל צריכים לדעת לעבוד בגבולות הגזרה המתאימים, הוא מתעסק בעיקר בתגמול.

ארי סינגר: גם אנחנו, כצבא, גם תגמול בתוך הצבא וגם בדברים שנעשה השנה, למשל, כגון הנחה של 5% בארנונה, הכרה בקורסי פיקוד לגמול השתלמות, הסכם לעצמאים ויש עוד כמה דברים שהם בצינור.

ארי סינגר: אלו שלוש הנקודות העליונות.

ארי סינגר: למטה יש מי מקבל את הדברים האלה.

ארי סינגר: אז יש את החייל, שאנחנו עושים, אני חושב, עבודה טובה, יש את המשפחה, שכפי שאמרתי מקודם, המשפחה היא גורם מאוד משמעותי ברצון של המפקד להתקדם במילואים ושל החייל לשרת במילואים.

ארי סינגר: איפה שאנחנו חלשים, וגם פה צריך לעשות שינויי חקיקה כאלה ואחרים, שלא נפרט כאן, זה מול המעביד.

ארי סינגר: גם המעסיק משלם לפעמים מחיר יקר מאוד על זה שהחייל יוצא למילואים.

ארי סינגר: אנחנו עשינו שיפור בהסכם העצמאים שנחתם השנה, למעסיקים גדולים פחות תגמול, יותר ההוקרה, אבל בהחלט למעסיק הקטן והבינוני, אנחנו צריכים לדעת לתגמל אותם.

אבי דיכטר: יש שכבה גדולה מאוד של אנשי מילואים שהם לא עומדים בסטטוס של נדרשים למעסיק, אלא הם סטודנטים שהצרכים שלהם שונים, איפה אתם עומדים בנושא הזה?

אבי דיכטר: זה הוצג כאן בעבר בישיבות בוועדה כנושא בעייתי.

אבי סייג: זה נמצא עכשיו גם בוועדת החינוך.

ארי סינגר: זה גם סטודנטים, שיש להם עבודות חלקיות והתגמול המזערי לסטודנטים, מה קורה כשמגייסים אותם, בפרט בחודשים שהם יכולים להשתכר, יולי, אוגוסט, ספטמבר, יש תיקונים שצריכים לעשות על משרתי מילואים שעובדים בעבודות חלקיות ולפעמים המעסיק נפגע, לפעמים החייל נפגע כשקוראים לו למילואים כשהוא עובד במשרה חלקית.

ארי סינגר: יש כמה דברים, אבל דנים בזה בחדר אחר.

ארי סינגר: אני רוצה לסיים בצבא העם.

ארי סינגר: זה גם חלק מהנושא של היום, חוץ מההוקרה לאנשי מילואים.

ארי סינגר: היה מאוד קל ב-1948, כמעט עד מלחמת יום כיפור, לבוא ולדבר על צבא העם, כי הייתה תחושה של חרדה קיומית למדינת ישראל, בין אם זה חרדה מוצדקת או לא מוצדקת, ואחוזים גבוהים שירתו במילואים.

ארי סינגר: אגב, גם אז זה לא עבר את ה-30%-40%, כלומר 'כל העם במילואים' במידה מסוימת זה היה פיקציה, אבל היום משרתים פחות.

ארי סינגר: אם מסתכלים בצורה נאיבית ובוחנים את צבא העם באופן כמותי, אז אנחנו לא צבא העם.

ארי סינגר: מאידך, אם אנחנו מסתכלים שבתוך מערך המילואים יש את כל הפסיפס של החברה הישראלית, אנחנו צבא של עם והצבא הזה של עם נותן חוסן גדול מאוד, חוסן חברתי, חוסן לאומי, השותפות ההדדית שעליה כתוב באסטרטגיית צה"ל על מערך המילואים זה נכס.

ארי סינגר: את הנכס הזה, למרות שאי אפשר למדוד אותו בצורה כמותית, בוודאי אפשר למדוד אותו בצורה איכותית.

ארי סינגר: לכן על אף כל התהפוכות אנחנו בהחלט עדיין צבא של עם.

ארי סינגר: עד כאן.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: אתם רוצים להוסיף?

חיים ילין: לפי מה שהוא אומר, אז כנסת ישראל שמייצגת שמונה מיליון אזרחים, אפשר לעשות צבא גם ככה.

אבי דיכטר: כנסת ישראל מייצגת תשעה מיליון.

חיים ילין: תשעה מיליון.

חיים ילין: בוא נבחר עכשיו איזה גדוד קטן שייצג את מדינת ישראל ונצא לקרב עם זה.

חיים ילין: אני לא חושב שזה נכון, האמירה שלך.

חיים ילין: אני אומר את זה כביקורת, אני חושב שהשוויון בנטל הוא ערך של מדינת ישראל ולא המגזרים צריכים להיות מיוצגים שם, אלא כל העם צריך להיות מיוצג שם.

אבי דיכטר: שמור את זה לאחר כך, בבקשה.

ארי סינגר: אני ארצה להתייחס אחר כך.

אבי דיכטר: יש זמן.

אבי דיכטר: אנחנו רוצים לשמוע אם יש השלמות.

אבי דיכטר: אבי, בבקשה.

אבי סייג: בוקר טוב לכולם.

אבי סייג: ראשית אני רוצה להודות, נתחיל בחברי הכנסת, זה לא דבר טבעי שאתם מטפלים בנו לאורך כל השנה, ביום המילואים הזה שהוא חד שנתי - - -

אבי דיכטר: לא הבנתי, מה זאת אומרת?

אבי דיכטר: לא טבעי שנטפל בכם כל השנה?

אבי סייג: כן, יכולתם גם לא לטפל בנו.

אבי דיכטר: אנחנו חלוקים לגבי מה זה טבעי או לא טבעי.

אבי סייג: בסדר, אז אנחנו נעבור לשורה השנייה.

אבי סייג: קודם כל תודה רבה, זה לא רק כאן, זה גם ביתר הוועדות.

אבי סייג: אז אני קודם כל מודה לכם, מודה למשפחות של אנשי המילואים שנמצאים פה, וכמובן אנשי המילואים והמילואימניקים והמילואימניקיות, שלא נמצאים פה, שהם לא איתנו כאן וכל הכבוד להם, היום הזה הוא למעשה בשבילם.

אבי סייג: בראשית דבריי אני רוצה להגיד, כמו שאמר הקמל"ר, ארי, ויושב לידו פסקו, ראש עתכ"ם מילואים, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה, אבל בשיתוף הפעולה הזה ישנן הרבה בעיות של אינטרסים שונים.

אבי סייג: אני לא מדבר כאן דווקא על האינטרס הכלכלי, שגם הוא חלק מהעניין.

אבי סייג: אנחנו פה להזכיר תמיד את הדברים האלה ולשמור על הרצף, אנחנו עובדים פה כבר 23 שנה בכנסת, כך שהכרנו כבר את כל החברים שלא איתנו כאן.

אבי סייג: אני רוצה לפתוח, למרות שזה יום חג, דווקא בדוח של נקח"ל.

אבי סייג: דוח נקח"ל שהוצג לכם פה אתמול, אנחנו בקשר עם נקח"ל, יומיומי, יושב פה גם אלוף משנה במילואים, אלי הדר, שהוא מייצג את נקח"ל, הוא ידבר אחריי, אנחנו בקשר יומיומי איתו ואנחנו מטפלים, לפעמים יחד, לפעמים בנפרד, בבעיות של חיילי המילואים.

אבי סייג: גם בבעיות העקרוניות.

אבי סייג: אני לא אהבתי לשמוע היום בבוקר את אלעזר שטרן, פשוט הוא איננו, שזה לא תפקיד נקח"ל להגיד מה קורה בצבא ותפקידו להתעסק בבעיות חיילי מילואים.

אבי סייג: אז כן, אנחנו כחיילי מילואים מעלים את הבעיות של המוכנות, של האימונים, של הכשירות, של הציודים, של הפיטורים של הנגדים בימ"חים.

אבי סייג: אנחנו מעלים את הזה מהשטח.

אבי סייג: אתם מכירים את זה הדבר הזה, אתם מסתובבים בימ"חים, אז אני חושב שהנקח"ל עושה את עבודתו נאמנה וחבל שאי אפשר להאריך את השירות שלו בעוד חמש שנים, החוק פשוט מגביל את זה.

אבי סייג: בקטע הזה אני מאוד מודאג.

אבי סייג: אנחנו מאוד מודאגים.

אבי סייג: פה אומר קמל"ר, אנחנו לא בסיכון קיומי.

אבי סייג: מה זה לא בסיכון קיומי?

אבי סייג: מי קבע שאנחנו לא בסיכון קיומי?

אבי סייג: הקטע הזה, וגם הדברים שפורסמו, וכאן כתוב בדוח הזה ש-1.9 מיליון ימי מילואים עשו בשנה, אני מזכיר לכם שלפני 20 שנה עשינו עשרה מיליון ימי מילואים.

אבי סייג: אני מנכ"ל של חברה גדולה, תהרוג אותי, אני לא יודע להתמודד עם ירידה כזו משמעותית.

אבי סייג: אני רוצה להזכיר לכם, מילואים זה ביטוח.

אבי סייג: חברים שלי משתחצנים, 'מה, שילמת מיליוני שקלים לביטוח', הכול בסדר, הם לא עושים ביטוח.

אבי סייג: מילואים זה ביטוח וביטוח צריך לשלם ואם אין לך ואתה צריך אותו אז מי סובל מזה?

אבי סייג: המדינה, מה יקרה כאן במקרה?

אבי סייג: לכן אני מבקש מכם פה מכם, הכנסת, במיוחד ועדת חוץ וביטחון, אחת, תמשיכו להקפיד על האישורים לצבא, על היקף הכוח.

אבי סייג: היקף הכוח זה לא דבר שאמור להיקבע רק בצבא.

אבי סייג: הצבא שיקבע, אבל אתם, בחוק המילואים, קבענו שהפרלמנט, שאתם תראו את היקף הכוח ותאשרו את היקף הכוח, תאשרו את המילואים, את האימונים, את גרף האימונים, אתם תאשרו כמה ימי מילואים צריך לעשות טנקיסט בפרק זמן של שלוש שנים.

אבי סייג: אתם חייבים לאשר את זה.

אבי סייג: עד היום זה לא הוצג בכנסת בצורה מסודרת.

אבי סייג: אז אני מבקש מכם באמת להקפיד על זה, בשם החיילים שלא נמצאים פה.

אבי סייג: בלבנון השנייה טנקיסט לא ראה טנק בממוצע שבע וחצי שנים, איך אפשר להכניס אותו לטנק?

אבי סייג: זה התפקיד שלכם.

אבי סייג: אני בזה סיימתי עם נקח"ל, מה שהיה לי.

אבי סייג: לגבי בעיות נוספות.

אבי סייג: אני חבר בוועדה המייעצת של נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה.

אבי סייג: לצערי הם היום לא פה כי הם חוגגים עשר שנים בבאר שבע, אבל אתמול או שלשום התפרסם בעיתון שאחוז התלונות של משרתי המילואים על ההתנכלויות להם מצד המעסיקים הוכפל.

אבי סייג: אנחנו מדברים על 8% מתוך 770 תלונות בשנה, סדר גודל של 60 תלונות זה בנושא חיילי מילואים.

אבי סייג: התחום הראשון זה 20% נשים בהיריון.

אבי סייג: אז נצטרך לנתח את זה אצלנו בנציבות ונראה, נפיק את הלקחים.

אבי סייג: חוץ מזה, גם היחידה להכוונת חיילים משוחררים מטפלת בחיילים שפיטרו אותם.

אבי סייג: זה לא בנוסף, זה לא תמיד בהסתנכרן ל-60 האלה.

אבי סייג: אנחנו היום בכנסת, יחד עם אלעזר שטרן, צירפנו את צבא העם.

אבי סייג: בינינו, צבא המילואים זה לא צבא העם.

אבי סייג: זה היה עם צחי הנגבי בזמנו כיושב ראש הוועדה ובחוק המילואים אנחנו הורדנו את הסעיף הכי חשוב, לדעתי, שראש אכ"א יוכל להחליט את מי הוא משאיר במערך המילואים אחרי גיל 21 ולמי הוא נותן תעודת פטור.

אבי סייג: התעקשנו על זה שזה לא יהיה.

אבי סייג: נכון, עולה כסף להחזיק את יתר החיילים, אפילו לא בכוננות, להחזיק אותם ברשימות, מה נוצר היום?

אבי סייג: שחייל משתחרר אחרי שלוש שנים, שנתיים וחצי זה יהיה, ואז הצבא אומר לו 'שלום, אדוני, אותך אנחנו לא צריכים יותר, אתה לא תקבל תעודת מילואים'.

אבי סייג: תראו מה הנזק שיהיה כאן

אבי סייג: בעוד עשרות שנים, כאשר חיילים יגידו 'רגע, אין לי מילואים על הראש, אני בוחר במסלול הזה כשאין לי גם מילואים על הראש'.

אבי סייג: חוץ מזה, אני חושב שאנחנו לא יודעים איך תיראה מלחמת העולם החמישית, ולכן אני לא יודע כמה אנשים - - -

חיים ילין: ברביעית יזרקו אבנים.

אבי סייג: אני אומר לך, אני הגעתי לחמישית.

עפר שלח: אתה מתכנן אותה בקדנציה שלנו, אבי?

אבי סייג: אני לא יודע, אני לא יודע גם לתכנן את הקדנציה שלך.

אבי סייג: אנחנו כאנשי מילואים - - -

עפר שלח: אתה תהיה.

אבי סייג: אני אהיה.

חיים ילין: אנחנו לא נהיה פה.

אבי סייג: מה שאני אומר, מה מפריע לנו שיהיו רשומים, אני סתם זורק, מיליון אנשי מילואים.

אבי סייג: שלפחות החובה המוסרית תהיה גם עליהם כמו שלבן שלי, שהוא היום במילואים, הוא חייב, אז לא יכול להיות שהחבר שלו במכללה לא יהיה חייב.

עפר שלח: לא, אבל, אבי, הרי יש טיעון נגדי, שמכוחו בא הרמטכ"ל ואחת ההחלטות הראשונות שלו הייתה להוריד 100,000 אנשי מילואים מהסד"כ, הטיעון הנגדי הוא שכשרשומים הרבה מאוד אנשים, אבל בפועל רק חלקם, אפילו חלקם הקטן, עושים מילואים וחלקם הזעיר עושים מילואים באופן משמעותי, ההשפעה המורלית של זה היא הפוכה, מפני שאני מסתכל ולהוא יש פנקס מילואים כמו שלי, אבל אני עושה מילואים והוא לא עושה.

עפר שלח: אז כבר יותר טוב שהוא לא יהיה ולא נעמיד פנים שהוא נמצא בתוך הכוח.

אבי סייג: הפנקס כבר שונה, יש את המועדונים - - -

עפר שלח: לא, אני לא מדבר על זכויות סוציאליות, אני מדבר דווקא ברמה הערכית, תענה לטענה הזו.

אבי סייג: מה שאני אומר זה דבר אחד, אני מסתכל על מה יהיה בעתיד.

אבי סייג: ככה זה, זו האבולוציה, היום ילד שצריך להתגייס לצבא והיום אימהות מודאגות, יש לנו גם בן בעורף צנחנים, אשתי פה, גם היא לא ישנה בלילה, מודאגים, ומה יהיה איתם במילואים, מודאגים מאוד.

אבי סייג: אז כבר עושים את השיקול.

אבי סייג: לא סתם יש לנו יותר בהייטק ובסייבר ובאזור תל אביב, לא סתם, אבל זה לא נושא הדיון, זה נעשה אולי גם בוועדת כוח אדם.

אבי סייג: יצא יושב הראש של תת ועדת כוח אדם שלכם, נעשה את זה שם.

אבי סייג: אני אומר, קחו בחשבון, מילואים זה ביטוח, זה הכול.

אבי סייג: אתם רוצים לעשות ביטוח או לא רוצים ולא דוח רווח והסבר, במקרה הזה.

אבי סייג: אנחנו דנים פה היום בוועדת החינוך בנושא שכל הזכויות שהקנינו לסטודנטים במל"ג יהיו גם במה"ט, במכללות הטכנולוגיות.

אבי סייג: חוק המילואים לא יכול להכתיב לאוניברסיטה מה לעשות, אבל בחוק הסטודנט במילואים, עם אלכס מילר בזמנו, קבענו שהמל"ג יקבע.

אבי סייג: המל"ג קבע את הזכויות, מה"ט קבע את הזכויות רק לא אשרר אותם אצל השר.

אבי סייג: זה יושב אצל השר סדר גודל של חמש שנים, פשוט צריך לחתום על זה ואז אותו - - - אתמול פה בכנסת עברה הצעה לקריאה שנייה ושלישית של שתי נקודות זיכוי אקדמאיות לסטודנט.

אבי סייג: במה"ט הם לא יקבלו את זה.

איילת נחמיאס ורבין: נכון.

אבי סייג: דרך אגב, כי הם גם מתנגדים, אבל גם כי זה לא תופס.

אבי סייג: אני מקווה שבוועדת החינוך יעזרו לנו אצל שר העבודה, פה מדובר בשר העבודה, שר החינוך מטפל בצד השני.

אבי סייג: אנחנו מדברים על זכויות הסטודנט במילואים.

אבי סייג: זה לא יורד מהפרק, יש ועדת מנכ"לים שדנה בנושא של זכויות חיילי מילואים, בחירום, אבל היא דנה לא רק בזכויות שלהם, גם עשינו זכויות לאשת חייל המילואים שהיא סטודנטית.

אבי סייג: מה קורה איתה כשהוא נמצא במילואים, מה הפטורים שאנחנו פוטרים אותה.

אבי סייג: אז בנושא של הסטודנטים, יש שם פוקוס גדול, לא בהכרח דווקא מצד הצבא, אבל גם עם סגן שר הביטחון אנחנו יושבים על זה.

אבי סייג: ועדת חוקה מתכנסת היום לתת אפשרות, מעסיק שמעסיק אנשי מילואים יקבל איזה שהיא הטבה במכרזים, ניקוד מסוים.

אבי סייג: היא דנה היום בהצעה של חבר הכנסת ניסן סלומינסקי, יושב ראש הוועדה, שייתנו עדיפות לאנשי המילואים בנציבות שירות המדינה.

אבי סייג: למשל.

אבי סייג: הדיון נמצא בוועדת חוקה עכשיו.

איילת נחמיאס ורבין: עוד הפעם, העדפה במכרזים?

אבי סייג: הנושא של מכרזים, שייטיבו עם מעסיקים ש - - - אין סיבה שלא ניטיב איתם.

אבי סייג: משרד הביטחון היום נותן הטבה למי שנמצא באזור פיתוח, אזור ספר, של עד 15% במכרז.

אבי סייג: הוא יכול לתת יקר יותר, אני חושב שגם פה צריכים לתת.

איילת נחמיאס ורבין: אבי, פיקוד לא נחשב כניסיון לצורך ניהול, נכון?

אבי סייג: כן, את זה עשינו כבר.

אבי סייג: הנושא הזה זה אחד הדברים שעשינו, אנחנו דרשנו שניהול בצבא, במילואים עכשיו אנחנו מדברים, כי בקבע זה נחשב, קבע זה מקום עבודה אז זה נחשב, במילואים זה לא נחשב, דרשנו וקיבלנו שהרקע שלך במילואים יוכר.

אבי סייג: נגיד אתה מתמודד על תפקיד לנהל 70 איש והיית מ"פ ב'צוק איתן', אז זה נחשב לך, כי אתה לא יכול להגיע ל-70 איש.

אבי סייג: הנושא הזה עבר כבר.

חיים ילין: לא קשור למגורים?

אבי סייג: לא, זה בקטע של הניסיון.

חיים ילין: נתת דוגמה של מה שקורה באזור ספר, שבאמת מקבלים 15%, אבל הייצור וכל העשייה נעשית שם.

אבי סייג: כן, זה ברור.

חיים ילין: כאילו השווית בין משהו - - -

אבי סייג: לא, אני אומר שניתן לתת נקודת זכות.

אבי סייג: כמו לדוגמה, תמיד אנחנו מביאים תקדים כזה.

אבי סייג: הנושא שבוועדת הפנים נידון, זה דבר שעשינו במשך שבע שנים, זה הנחה של 5% בארנונה.

אבי סייג: שוב, זה לא אוטומטי, כל מועצה ועירייה צריכה להחליט על זה, לדעתי כולם יישרו קו עד ינואר השנה ואנחנו מפרגנים למועצות והעיריות שעושות את זה.

אבי סייג: זה לא סכומים גבוהים וזה דרך אגב על חשבונן, הן לא מקבלות שום פיצוי ממשרד הפנים.

חיים ילין: אם הן מקבלות מענקים ממשרד הפנים, משרד הפנים משלים את זה.

חיים ילין: אם הם מקבלים מענקי איזון, ב-75%.

אבי סייג: אז יפה מאוד.

חיים ילין: מי שמיליונר, אז הוא לא צריך.

אבי סייג: יפה.

אבי סייג: אני לא הכרתי את הדבר הזה וזה טוב מאוד.

אבי סייג: בוועדת כספים אנחנו לא על סדר היום, אבל אנחנו ננסה להשלים את הצעתו של חבר הכנסת פורר.

אבי סייג: דנו פה, לפני חצי שנה נדמה לי, איתך, היושב ראש, בקטע של ביטול המס על התגמול המיוחד.

אבי סייג: זה בוטל, אבל זה התגמול המיוחד.

אבי דיכטר: היו שני סעיפים שם.

אבי סייג: נכון, והסעיף השני, אמרנו שנדון בו שוב, ושם לא סיימנו עם זה והכוונה היא להוריד את המס על התגמול הנוסף, מ-25% ל-10%.

אבי סייג: אני יכול להגיד לכם שגם אני אישית במשא ומתן עם האוצר על הדבר הזה.

אבי סייג: אני גם במועצת הביטוח הלאומי מטעם המילואים, אז האוצר רוצה שנוותר על גרירה של שכר וכל מיני ויש כאן איזה עסקת חבילה שכנראה נקבל לא ביטול, אבל נרד ל-10%.

אבי סייג: אז נעלה את זה גם בכספים.

אבי סייג: ועדת הכלכלה תדון מן הסתם, פסלו לנו פה, העלה הקמל"ר משהו שהוא מאוד חשוב, צריך לעזור למעסיקים.

אבי סייג: הגשנו הצעת חוק דרך איתן כבל וידידנו שלח וועדת השרים פסלה אותה לפני יומיים.

אבי סייג: ההצעה אומרת שכשחייל שלי, אני מעסיק, איש שלי יוצא למילואים, לפחות תפטור אותי באחוזים שאני משלם לביטוח לאומי כשהוא במילואים.

אבי סייג: למה אני צריך לשלם?

אבי סייג: כאשר אישה יולדת אצלי בעבודה אני מפסיק לשלם.

אבי סייג: אז מדובר ב-200 מיליון שקל, ברור לי שזה כבד וזה, אבל זה גם לא הוגן.

אבי סייג: כאשר חייל שלי - - -

עפר שלח: זה בסדר, הם פסלו גם הצעה שלי ואבי היה חתום עליה גם כן, לגבי חיילים שהייתה עלייה בשכרם, שהיא אולי מיליונים בודדים.

עפר שלח: אז אל תרגיש רע על ה-200 מיליון שקל, גם על מיליונים בודדים הם מתקמצנים.

איילת נחמיאס ורבין: אחר כך לא יבינו שיש עלייה ב-58% תלונות של משרתי מילואים שמופלים בעבודה.

איילת נחמיאס ורבין: אחר כך אנשים ישאלו את עצמם איך זה קורה.

אבי סייג: את צודקת.

אבי סייג: אבל מה שאתה אמרת זה גם בעסקת חבילה.

אבי סייג: כאשר חייל יוצא למילואים ושכרו עלה בחודש שהוא יצא למילואים, למעשה הוא אמור לקבל מהביטוח הלאומי החזר נמוך יותר ממשכורתו.

אבי סייג: בדרך כלל המעסיקים נותנים את משכורתו, אני אומר לכם, אבל אנחנו גם את זה נסגור באותה עסקה שנמצאת שם.

אבי סייג: בקיצור, נתתי כאן מה קורה היום בבית וישנם עוד דברים.

אבי סייג: מה שאני רוצה להגיד, בנקודות, על דברים שאנחנו צריכים לטפל, חלק נבקש את העזרה שלכם, חלק את העזרה של הצבא.

אבי סייג: כאשר חייל יוצא למילואים וחס וחלילה קרה לו משהו, או לא חזר, או שחזר פצוע מהמילואים, יש מושג שנקרא קיזוז.

אבי סייג: אותו חייל עשה ביטוח לעצמו, שילם מכספו האישי לחברת הביטוח, במקום לקנות דירה הוא שילם ביטוח, ואז אם קורה משהו הסכום שהצבא משלם מתקזז מזה, כאשר אין קשר בין הדברים.

אבי סייג: על זה אנחנו מנסים לעבוד.

אבי סייג: גם עם הקצבאות של משרד הביטחון ואכ"א.

אבי סייג: מילואים בתנאי קבע.

אבי סייג: המושג הזה, אני לוחץ על הצבא, הצבא כבר ביטל את המושג, אין יותר מושג של מילואים בתנאי קבע.

אבי סייג: פסקו, זה קבע?

אייל יוסיפסקו: קבע מיוחד.

אבי סייג: קבע מיוחד.

אבי סייג: הדבר יצר המון בעיות.

אבי סייג: חייל מילואים שקראו לו למילואים בתנאי קבע לחודש-חודשיים לסגור פערים, הוא לא בא למילואים, ואז הוא חושב שהזכויות שלו מגיעות לו בגין הימים שהוא צובר שם, ואין קשר, הוא לא צובר ימי מילואים שם ולא מגיע לו שום דבר מבחינתנו.

אבי סייג: ביקשנו שיבטלו את המושג, ביטלו את המושג, אבל עדיין משתמשים בו.

אבי סייג: יש דברים שלוקח שנים, אבל אנחנו נטפל בדבר הזה.

אבי סייג: השכר המינימלי לאיש המילואים, קבענו אותו לפני שנים כאשר השכר המינימלי במשק היה 4,300 שקל.

אבי סייג: חבר הכנסת, בזכותך, דיברת על 1,000 דולר, כמעסיק הלוואי שזה היה 1,000 דולר, פעם זה היה שאיפה להגיע ל-1,000 דולר.

עמיר פרץ: אתה מעסיק, אבל תסמוך עליי שכתוב 1,000 דולר, או 4,600, הגבוה מביניהם.

עפר שלח: הבעיה היא לא עם שכר המינימום, הבעיה עם שער הדולר.

אבי סייג: לגבי שכר המינימום, כאשר שכר המינימום במשק היה 4,000 או 4,300, קבענו בחוק ששכר המינימום למשרת מילואים יהיה בערך 5,600.

אבי סייג: היום מה שקרה, אנחנו גם עושים טעויות, אנחנו כאנשי מילואים, עושים טעויות.

אבי סייג: מה שקרה, שכר המינימום היום הגיע ל-5,300 ושכר המינימום שלנו עלה מ-5,600 ל-5,800, משהו שהוא לא פרופורציונאלי.

אבי סייג: נצטרך את העזרה שלכם כנראה לשנות את זה.

אבי סייג: אני בכלל חושב שלחייל מילואים שיוצא למילואים ומסכן את החיים שלו מגיע לפחות השכר הממוצע במשק, שזה 9,000 שקל.

אבי סייג: לא משנה, הוא יכול להיות סטודנט והוא יכול להיות מובטל ויכול להיות שהוא קיבל לפני זה רק 6,000 שקל.

אבי סייג: תמיד אומרים לי 'שכח מזה', אבל אני אומר - - -

עמיר פרץ: יש לי רעיון בשבילך.

עמיר פרץ: תדרוש ששכר מילואים יהיה פר שעה.

עמיר פרץ: אתה תגיע לא ל-9,000, תגיע ל-20,000.

אבי סייג: דרך אגב, דרך זה תיקנו את הנוסחה של השישי-שבת.

אבי סייג: דרך זה, לאיש מילואים מוסיפים 1.4 כדי לתקן את הקטע של שישי-שבת.

עפר שלח: כן, אבל אז משחררים אותו בחמישי ומגייסים אותו ב - - - אם זה יהיה כמו שעמיר רוצה ישחררו אותם בלילה ויחזירו או בבוקר.

עפר שלח: בוא לא נגיע לשם.

איילת נחמיאס ורבין: - - - דמי המילואים של החד יומי?

איילת נחמיאס ורבין: הרי הם אמורים להיות יותר גבוהים.

אבי סייג: דמי המילואים לחד יומי, כופלים את מה שהוא אמור היה לקבל ב-1.4.

אבי סייג: ויש גם חצי חד יומי.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שבדרך כלל ביטוח לאומי לא מעביר - - -

אבי דיכטר: אבי, אנחנו צריכים גם לתת רשות דיבור לנוספים, אז אנא.

אבי סייג: תמיד אומרים לי לבוא עם שני נושאים, אני בא עם 20.

אבי סייג: בקיצור, יש כאן המון המון נושאים שצריך לטפל בהם.

אבי סייג: מה שאמרתי עם המעסיקים, תזכרו, שרגא ברוש נמצא עכשיו בכנסת, כי זה גם יום המעסיקים, המעסיקים נושאים בנטל.

אבי סייג: אנחנו העמסנו עליהם בשעה האחרונה גם את השעה לאישה, לבן/בת הזוג.

אבי סייג: על המעסיקים.

אבי סייג: אף אחד לא מפצה אותם.

אבי סייג: צריך לשים אותם בכותרות.

אבי סייג: אני רוצה לראות אם משהו יש לי כאן דחוף.

אבי סייג: מועדון בהצדעה, אתם מכירים את הנושא.

אבי סייג: זה בבג"צ היום כי אנחנו לא מוכנים שזה יהיה דרך כרטיס אשראי, הטבה שהמדינה נותנת לי, אז אנחנו נמצאים בבג"צ מול הצבא ומשרד הביטחון.

אבי סייג: משפטים במילואים.

אבי סייג: יושבת פה עורכת דין מטעם משרד הביטחון.

אבי סייג: כאשר חייל נקרא למשפט על משהו שקרה במילואים, התהפך נגמ"ש ברמה, זה מקרה מכונן, ונהרג חייל, אותו מג"ד רץ לבתי משפט במשך חמש שנים, הוא לא במילואים, הוא לא מקבל על זה ימי מילואים, הוא לא נותן למעסיק שלו פתק שהוא היה במילואים.

אבי סייג: הדבר הזה הוא פסול.

אבי סייג: הגענו כבר לכמה דברים, אחת, שמותר לו לבוא במדים לבית הדין.

אבי סייג: לזה כבר הגענו עם אחז, היועמ"ש הקודם.

אבי סייג: הוא יקבל פיצוי כספי, גם לזה הגענו, אבל זה לא מה שאנחנו רוצים.

אבי סייג: קרה לי משהו במילואים, אני לא שונה ממג"ד סדיר, שמגיע עם מדים, מגיע עם הכסף, מגיע עם הכול, אנחנו צריכים להיות במילואים.

אבי סייג: אנחנו מטפלים בזה ויכול להיות שזו גם סוגיה שתגיע אליכם לכנסת.

אבי סייג: יש כאן סוגיות של אלמנות צה"ל שמבקשות לשנות את גיל 21 ליתומי צה"ל, הן גם נמצאות פה.

אבי סייג: ביזור התגמול, עזרתם לנו ועצרתם לפני חצי שנה את מה שהצבא עשה כפיילוט, זה באמת עובד ככה.

אבי סייג: פיקדון לחייל מילואים, אתם יודעים שזה קיים, דרככם, דרך הכנסת היום, חייל שמשתחרר, הפיקדון לא נעלם, מופקד לו לחשבון אחרי חמש שנים.

אבי סייג: אמנה לעצמאים שגם קמל"ר, ארי, וגם אני וגם שר הביטחון, הגענו למצב שכל בעלי העסקים במדינה, כולל שרגא ברוש, יושב ראש התאגידים, כולל כל התאגידים, שר הביטחון ואנחנו חתומים על אמנה שלא נפטר עצמאי במילואים.

אבי סייג: לא מדבר על שכיר.

אבי סייג: אם יש לך פרילנסר שעובד אצלך, אל תפטר אותו בגלל המילואים.

אבי סייג: כולם חתומים על זה שלא יפטרו.

אבי סייג: אם זה לא יעבוד נעביר את זה לחקיקה.

אבי סייג: זה הדבר האחרון ותודה רבה.

אבי דיכטר: תודה רבה, אבי.

אבי דיכטר: מאחר שיש לך נושאים גם שהעלית ואני מניח שיש עוד נושאים שנשארו ולא העלית, מטעמי זמן, נשמח מאוד לקבל את זה, אם אתה יכול להעביר לנו לוועדה מסמך כתוב בנושא הזה של הדברים הפתוחים, חשוב לנו ל - - -

אבי סייג: הכינותי מראש.

אבי דיכטר: מאה אחוז.

אבי דיכטר: נקח"ל, בבקשה.

אבי דיכטר: אתה לא הנקח"ל, אתה עובד בנציבות קבילות חיילים.

אליהו הדר: אני נציג הקבילות כאן.

אליהו הדר: בוקר טוב לכולם, לי קוראים אלי הדר ואני ראש צוות מילואים בנציב קבילות החיילים.

אליהו הדר: קודם כל כרצף למה שהוצג אתמול אני רוצה להתייחס לכמות הקבילות, אנחנו מזהים עלייה של בסביבות כ-15% בקבילות אל מול השנה הקודמת.

אליהו הדר: יחד עם זאת אני רוצה לציין דבר נוסף, שנה לפני כן זיהינו ירידה.

אליהו הדר: אנחנו יודעים גם לקשור את פשר הירידה וגם את הנושא הזה של העלייה.

אליהו הדר: לגבי הירידה בשנה קודמת, אנחנו קושרים את זה לאתר המילואים.

אליהו הדר: דבר מבורך שקיים.

אליהו הדר: זאת אומרת חלק ניכר מהקבילות עסקו בנושא של לקבל אישור כזה או אחר.

אליהו הדר: היום, כאשר קיימת האפשרות לקבל את האישורים דרך האתר, אני יכול לומר בוודאות שלמעלה מ-150 קבילות נחסכו מאיתנו מבחינת תהליך הבירור, כי איש המילואים יודע להיכנס ולקבל את המסמכים הנדרשים.

אליהו הדר: מנגד, מתוך ניסיון אולי לפרש את הנושא הזה של העלייה, ניתן אולי לקשור את זה, כי הדברים אינם מוחלטים, בעובדה שיותר אנשים נדרשו לשירות מילואים פעיל בשנה הקודמת וכתוצאה מהעניין הזה עלה מספר הקבילות.

אליהו הדר: אבל אני רוצה לקשור את זה לדבר נוסף, למודעות של אנשי המילואים לזכויות שלהם.

אליהו הדר: זה דבר מבורך.

אליהו הדר: זאת אומרת אני לא רוצה שמישהו יעסוק בנושא של סטטיסטיקות, עלה, ירד, אם איש מילואים ששירת ומודע לזכויות שלו ודורש ורואה שדברים נתקעו ופונה אלינו, אז צריך לברך על העניין.

אליהו הדר: אני יכול להצביע על שני דברים נוספים שהם מהותיים.

אליהו הדר: אחד זה הנושא של יחסי מפקד-פקוד.

אליהו הדר: מה שהוצג אתמול בנושא של כמויות רובו ככולו היה קשור למערך הסדיר.

אליהו הדר: במערך המילואים אני מדבר על קבילות מינוריות.

אליהו הדר: יש בעניין הזה כדי להעיד על חוסן העמידה במסגרת היחידות והתלכיד שמצוי ביחידות.

אליהו הדר: אפשר אולי לקשור את זה לפעילויות שצה"ל עושה עם המפקדים ועם היחידות בנושא הזה של החיבור, אבל בשורה התחתונה ממש מינורי.

אליהו הדר: צריך לזכור שאם עולה סוגיה של יחסי מפקד-פקוד, בסופו של דבר אנחנו מפנים את הנושא הזה לבירור לרמה היותר ממונה, קרי מג"ד או מח"ט.

אליהו הדר: ברגע שהם מאתרים את הבעיה הם יודעים בתוך היחידה שלהם לתת מענה בהיבט היותר רחב לתחום של הלקחים.

אליהו הדר: לגבי נושא של תנאי אימון.

אליהו הדר: גם כאן, אני יכול להעיד מתוך זה שבני עושה שירות מילואים והוא נדרש לאימונים בצאלים.

אליהו הדר: התנאים הם תנאים קשים, אני גם חושב שכך זה צריך להיות.

אליהו הדר: זאת אומרת אם אתה בא ואתה מזמן אנשים למילואים במצבים מסוימים אתה צריך להקשיח את מתווה האימון.

אליהו הדר: גם כאן מספר הקבילות בעניין הזה הוא קטן.

אליהו הדר: אני קושר את זה, עוד פעם, לרוח של אנשי המילואים, הם מגיעים, הם רוצים להתאמן, הם רוצים למצות את זה.

אליהו הדר: אתה יכול לקבל קבילה שעניינה אי ניצול הזמן, אבל אתה תקבל מעט קבילות שהנושא שלהם זה קושי ותנאים כאלה או אחרים שקשורים במערך המילואים.

אליהו הדר: דבר נוסף שאני רוצה להצביע עליו זה אנשים שיצאו לפטור או נמצאים במאגר שרוצים לבוא ולשרת במילואים.

אליהו הדר: אני נותן דוגמה, לוחם שהיה ב-35 והיה באוגדה מובילה, שוחרר ממילואים במסגרת רידוד הסד"כ ואומר 'תשמעו, אני עדיין מסוגל לתת מילואים ואני רוצה לעשות את זה במסגרת יחידות האגמ"ר, או במסגרת יחידות אחרות', ואנחנו מפנים את זה לעתכ"ם מילואים והעבודה כאן היא עבודה במהלך קצר, הבירור הוא קצר והפתרון הוא קצר.

אליהו הדר: הם נותנים את זה ואנחנו מאשרים את העניין הזה.

אליהו הדר: את כל הדברים האלה אני רוצה לקשור לרוח שקיימת בסך הכול ביחידות.

אליהו הדר: מילה אחרונה לשיטת העבודה, וזה מהותי כאן, זה עלה גם אתמול, התפיסה זה של קשר הדוק עם צה"ל בנושא הזה של עבודה.

אליהו הדר: זאת אומרת אם יש דברים שאנחנו מזהים שאנחנו צריכים לטפל בהם, אני יכול לסגור את זה יחד עם פסקו בטלפון, אני אומר לו 'תשמע, יש סוגיה איקס, וואי, זד, תראה איך אתה יכול לקדם את זה'.

אליהו הדר: למה אני אומר את הדברים האלה?

אליהו הדר: כי בסוף לא רק אנשי המילואים, כל אחד מאיתנו שיושב כאן

אליהו הדר: בחדר הזה, רוצה בירור מהיר ופתרון, הוא לא רוצה הליך בירוקרטי.

אליהו הדר: ברגע שאנחנו יודעים לעשות את זה ואנחנו יודעים לעשות את זה גם מול אנשי הקישור בצה"ל, אנחנו, אגב, עובדים בקשר הדוק עם קמל"ר, גם עם עתכ"מ מילואים, האנשים מרוצים.

אליהו הדר: אני רוצה לסיים בסיפור קצר, אתמול סיימנו את המפגש, חזרנו לעבודה, קיבלתי קבילה, בדקתי אותה ודיברתי עם אותו בן אדם.

אליהו הדר: הוא הלין על זה שלא הזינו לו נושא של שמ"פ בעיתוי הנכון.

אליהו הדר: הנושא הזה הוא קריטי, כי אם אתה לא מזין בזמן אתה לא יכול להביא למעביד את הדברים ואז הוא מאבד זכויות ואז ואז ואז ואז ויש לזה נגררות.

אליהו הדר: לשמחתי, וזה עשה לי את החיים יותר קלים, יצאתי נחמד בעניין הזה, נכנסתי לרישומי הצבא ובאותו יום נכון לאתמול הזינו לו את השמ"פ, אז נעשיתי איש טוב, מה שנקרא איש בשורות.

אליהו הדר: תוך כדי שיחה סיפרתי לו שאני מחר עתיד להיפגש איתכם ולהציג את הנושא הזה, הוא אמר לי את הדברים הבאים, לברך כל פעילות שנעשית לטובת מערך המילואים כי בסך הכול חלק מהעניין זה שבסוף כשהוא נפגש בערבי שישי, ויש את האנשים, אתה לא צריך תמיד להציג תעודה והוא אומר 'חבר'ה, תראו, מתייחסים אליי, הרשות המחוקקת עוסקת בעניינים שלי, מה שקורה היום זה לא מה שקרה לפני עשר ו-15 שנים', לכן כל פעילות שנעשית כאן היא פעילות מבורכת ויש בעניין הזה לחזק את מערך המילואים.

אליהו הדר: הכותרת, בסופו של עניין, צריכה להיות חוסן העמידה וגאוות היחידה.

אליהו הדר: אם האנשים ירגישו שיש הוקרה ויש הערכה למעשים שלהם הם בחפץ לב יעשו את הנדרש מהם וזה יעלה מעל הסטטיסטיקות שהציג אותם קמל"ר, זה יהיה מעל ל-90% ואף יותר אחוזים במועד ההתייצבות וראינו את זה גם ב-2006 וגם במבצעים שהיו בעזה.

אליהו הדר: עד כאן, תודה רבה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: אני מבקש מאנשי מילואים שהגיעו לכאן ומשפחות, אם רוצים להתייחס.

דוד בקר: השם שלי דודו, אני משרת במילואים משנת 69', זאת אומרת סדיר משנת 66', סדר גודל של כ-60 יום בשנה לפחות, הנכד גם כן בצה"ל.

דוד בקר: יש מספר דברים.

דוד בקר: דבר ראשון, אנחנו רואים את זה כזכות, לא כחובה, לשרת במילואים.

דוד בקר: זה אם תדבר עם רוב האנשים שמשרתים במילואים ומשרתים הרבה וביחידות שדה, אנחנו רואים את זה כזכות.

דוד בקר: זה דבר ראשון.

דוד בקר: אני יושב פה היום ויש לי צווים לכל אורך התקופה הזו.

דוד בקר: יש לנו בעיות.

דוד בקר: אני יצאתי לגמלאות לפני מספר חודשים, אבל עד שיצאתי לגמלאות מספר מכתבי התלונה בתיקים האישיים שלי לאורך כל מקומות העבודה, כתוצאה מכך שהלכתי למילואים, היה גדול מאוד, החל מבנק הפועלים וכלה במקומות אחרים.

דוד בקר: אמנם כולם אומרים כמה טוב וכמה קל ללכת למילואים, אבל ברגע שאתה הולך למילואים לאף אחד זה לא קל, המעביד לא מקבל את הנושא הזה.

דוד בקר: זה דבר ראשון.

דוד בקר: נעבור למשפחה.

דוד בקר: ברגע שאתה מ"פ, מג"ד, מח"ט וכו' וכו', מכוסים לך ההוצאות שלך, אני מדבר על הוצאות בכלי הרכב שלך.

דוד בקר: אם אתה קמב"ץ, קצין אג"מ וכו' וכו', שבלעדיהם העסק הזה לא מתנהל, אתה משלם את זה מכיסך.

דוד בקר: אם ניקח אותי, אני משלם כבר לאורך כל השנים, אני עובד על אשתי, אני אומר לה 'גברתי הנכבדה, אני מקבל את הכסף' ולמעשה אני משלם מכיסי לא מעט שנים.

דוד בקר: ציוד.

דוד בקר: הציוד של אנשי המילואים, אני לא יודע אם אפשר לדבר על זה.

דוד בקר: אני עדיין הולך עם חולצה משנת אני לא יודע מה.

דוד בקר: הציוד לא מסודר, מאז שהורידו גם את תקני אנשי הקבע, לא באותה רמה שהיה מסודר לפני כן.

דוד בקר: פעם הייתי בא, הייתי מוצא את הקיטבג שלי כמו שצריך, היום אני לא מוצא אותו.

קריאה: אתה במערך הלוחם?

דוד בקר: אני במערך תומך לחימה, מערך לוחם.

דוד בקר: אני צעיר מדי.

קריאה: אין לך קיטבג חירום.

דוד בקר: אחרי כן נדבר על זה.

דוד בקר: הדברים האלה לא באותה צורה ויש בעיה.

דוד בקר: הורידו תקנים, הורידו אנשים, אני יוצא לתרגיל, הורידו תקנים של סגני אלופים שצריכים לאייש חמ"ל, חסר לי.

דוד בקר: אני צריך לצאת בעוד שבוע לתרגיל, חסר לי אנשים שיעבדו בחמ"ל.

דוד בקר: לידיעה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: אורי, בבקשה.

אורי קלנר: בוקר טוב.

אורי קלנר: שמי אורי קלנר, אני כאן מייצג את עמותת צו 8, פורום מילואימניקים בישראל.

אורי קלנר: בתפקידי במילואים אני מג"ד בחטיבה 55 ובמקביל באזרחות אני סגן ראש מועצה בגולן.

אורי קלנר: אני אומר את זה כי זה רלוונטי לעומס המשימות, יש שם מג"ד שאני החלפתי והוא היה ועדיין סמנכ"ל משרד החינוך ואלה אנשים שעושים מילואים בישראל ואני חושב שהדבר הראשון שאני שמח להעביר לפורום הזה, אני חושב שאתם חיים את זה, אבל להעביר את זה עוד יותר, שאנחנו גאים להיות משרתים במדינת ישראל.

אורי קלנר: אנחנו מרגישים שזו זכות גדולה לעשות את זה.

אורי קלנר: אני חושב שהדבר הראשון שיש מהרצון הזה זה שזו תהיה נחלת הכלל במדינת ישראל, שיהיו שותפים איתנו בגאווה הגדולה הזאת של לשרת את מדינת ישראל.

אורי קלנר: זה גם לפני כל הבקשות וכל התביעות וכל האמירות האחרות.

אורי קלנר: אני חושב שבסך הכול מהתחושה מהשטח אני יכול להעביר לכם, חברי הכנסת, אדוני היושב ראש, מערך המילואים, כמו שאמר פה קודם הנציג של נציב קבילות החיילים, גאה באופן כללי ומרגיש מוכן, לפחות במקומות בהם אני מסתובב, אבל בנקודות המשמעותיות האלה צריך שגם הצבא יירתם לעניין עד הסוף.

אורי קלנר: אם מדינת ישראל חושבת שמערך המילואים הוא מערך משמעותי, אז הדבר הראשון והכי בסיסי זה לתת את הכלים לעשות את הדברים האלה.

אורי קלנר: בניגוד למה שאמר קודמי, אני חולק עליו בעניין הזה, הימ"חים שלנו מוכנים, המערך, כל אחד יודע מה הקיטבג שלו ואיפה הוא ומה שנקרא רק תקראו לנו, אבל מצד שני אין ספק שכדי לנהל גדוד במילואים היום, כשאתה במקביל עושה בדרך כלל דברים משמעותיים באזרחות, אז זו משימה מאוד משמעותית ומאוד קשה, שכדי לאפשר אותה צריך לתת לה את האמצעים.

אורי קלנר: אם זה מערך קישור משמעותי עם אנשים שהם בקבע ארוך ולא קצינת קישור שמתחלפת כל תשעה חודשים, אני מדבר על אירוע מהשנה האחרונה, אצלי ביחידה, אם זה ביטול אימון מורחב, דיברת קודם, ארי, על העניין של אימון מורחב, לנו כרגע באימונים מבטלים לאוגדה 98 את האימון המורחב בשנה הבאה, לשנת 2019.

אורי קלנר: כרגע אנחנו בדיונים.

אורי קלנר: אני נכנסתי עם הגדוד שלי לקו באוקטובר-נובמבר 2018, והפעם הבאה שאני אראה את החיילים שלי בצורה משמעותית זה יהיה בנובמבר אחריו, עניין של ימ"מ, זה הכול.

אורי קלנר: הקצאה של כסף.

אורי קלנר: תקראו לאנשים, אנשים מוכנים לבוא.

אורי קלנר: וגם בתוך העניין הזה האימון המורחב בוטל, זאת אומרת אין לי את השבועיים האלה עם השבת שהיא מאוד משמעותית כדי לבנות את המסגרת.

אורי קלנר: הדבר המרכזי שאני בונה בגדוד זה את הלכידות של המסגרת כי זה מה שמחזיק אותנו בקרב.

אורי קלנר: המקצועיות שלנו, זה קצת כמו אופניים, אתה זוכר קצת, אבל אחרי זה זה נכנס כשאתה נכנס לזה, אבל יש את הדברים, היום לעבוד עם מערכת השו"ב בצה"ל זה מקצוע, זה לא לבוא ביום בשנה ולראות איך זה עובד, זה יום יום, או פעם בחודש לראות איך הדבר הזה עובד כדי להיות על הגלגל.

אורי קלנר: את הדבר הזה, אם הצבא יאפשר, ואני חושב שגם ארי וגם פסקו עושים ימים כלילות, אין ספק, אין טענות אליהם אלא - - -

קריאה: עושים לילות כימים.

אורי קלנר: כן, אצלכם זה ימים כלילות גם, אבל לענייננו, הסיפור הוא דווקא אליכם, חברי הכנסת ואל הוועדה, דווקא בדיונים אחרים, לא בדיון הזה כאן.

אורי קלנר: אם הרוח הזאת, שמערך המילואים הוא מערך משמעותי, אז בדיונים האחרים, אסטרטגיים, שאתם שותפים להם ומובילים אותם במדינת ישראל, אז המשקל של חיילי המילואים והמשקל שלנו בתוך המערך הזה, לא דווקא העניין של המענקים, נתתם מענקים, הם נמצאים, אבי עושה עבודה טובה, מתעסק בזה, זה בסדר גמור, כל עמותת המילואים עושה עבודה חשובה ואנחנו לא אומרים דברים נגד זה, להיפך, זה חשוב, זה מה שצריך להיות שמפקד שלי נוסע מהצפון לשירות מילואים צריך לשלם לו על הדלק, הוא לא צריך לשלם את זה מעצמו, חד משמעית וכל מה שאמרו, אני לא נכנס לזה בכלל, אלא לדברים היותר בסיסיים.

אורי קלנר: אני חושב שזה המסר שלכם, בדיונים שאתם נמצאים, צריך להיות לצבא, הדרישה החד משמעית הזאת, להעמיק את העניין הזה של כמות ימי המילואים, להעמיק את המקום ואת האפשרות שלנו להתאמן ולעשות את הדברים בצורה נכונה, כי זה עיקר המערך.

אורי קלנר: בסוף זה סטודנט שמגיע, הוא מוכן לתת את זה, ואני שוב אומר, אתם דואגים לו בצד אחר, אבל ביום יום צריך שהוא יוכל לבוא להתאמן, שהוא יוכל להיות באמת מערך כשיר וטוב ונכון למדינת ישראל.

אורי קלנר: תודה רבה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: לפני חברי הכנסת יש מישהו?

אורלי זוהר: אני רוצה, אבל זו הזווית לא של החיים, של אנשי המילואים המתים.

אורלי זוהר: אנחנו נפגשנו בשנה שעברה.

אבי דיכטר: תני לנו כל זווית שאת רוצה.

אורלי זוהר: לי קוראים אורלי זוהר והלוואי שהייתי בסיטואציה של לדבר פה על הזכויות של אנשי המילואים החיים, לדאבוני לא אני ולא החברים שלי פה שבאו איתי, היתומים והאלמנות, לא יכולים לדבר על הזווית הזאת, אף על פי שבחלק גדול מחיי, אני גם אמא לקצינים שהשתחררו ועושים מילואים, לחיילים בסדיר, ואני משתדלת גם על הקו הזה להמשיך ולשמר אותו.

אורלי זוהר: קוראים לי אורלי, אני אלמנת צה"ל, הבעל שלי היה מ"פ פלח"ן של חטיבה 5, הוא נהרג ב-1 בנובמבר 2000, הילדים שלי היו קטנים מאוד, ובעצם מאז, מאותה נקודה שכל אחד אולי בסיוטים הכי קשים שלו לא רוצה להגיע לשם, וזו הדפיקה בדלת, שהיא הסיוט של כל אחד מאיתנו במדינת ישראל, לפחות החלק התורם פה, אז אלינו זה הגיע, אל כל אחד מאיתנו, מי בזווית של ילד קטן שחווה את הדפיקה הזאת, זה לא עוזב אותו עד יומו האחרון, ומי בזווית של הורה, ומי בזווית של אלמנה, שהבעל שלה הולך והיא נשארת עם ילדים קטנטנים לגדל אותם.

אורלי זוהר: אין לי טינה ואנשים טובים פה בדרך מלווים אותי, רגליי מכתתות פה יום יום כמעט אחרי שאני מסיימת את העבודה שלי.

אורלי זוהר: בחיים שלי אני מטפלת רגשית, אני בוגרת נט"ן, אני מטפלת בנפגעי טראומה, הלומים, חיילים, יתומים, אלמנות, חלק בהתנדבות וחלק בעבודה עם נוער שהתגלגל מהסיבות האלה.

אורלי זוהר: אני באמת את כל חיי נותנת גם בזווית העבודה שלי וגם בזווית ההתנדבות שלי לסיפור הזה ומשתדלת להמשיך ולסייע גם לאוכלוסייה הזאת להמשיך בחיים.

אורלי זוהר: בשנה האחרונה נחשפתי לדברים שלא ראיתי אותם לפני, לא יכולתי לראות אותם לפני, אף אחת מהאלמנות לא מסוגלת לראות אותם לפני, אנחנו מתעסקות בחיי היומיום בהישרדות, בגידול של הילדים, במסגרות, והכול לבד.

אורלי זוהר: להבדיל מכל זווית אחרת של הסיפור של האובדן אנחנו נשארנו לבד, בן הזוג שלנו, הפרטנר שלנו, השותף שלנו, המפרנס שלנו, יצא ולא חזר.

אורלי זוהר: האבא של הילדים שלנו.

אורלי זוהר: הילדים שלי, אם היום הייתי במקום אחר עם הילדים שלי, הבעל שלי היה כמו כלל החברים שלו, שעסקו בחיים האזרחיים שלהם בכלל בענייני שלום, אמיר היה מנהל מינהל קהילתי, החבר'ה שלו היום זה סמנכ"ל החברה למתנ"סים, מנהלי מחוזות, עשייה נפלאה.

אורלי זוהר: כאילו האירוני פה ששבוע לפני הייתה עם אמיר כתבה ביומן על ניסיון לשמר את הקשר עם צור באחר, כי הוא ניהל את המתנ"ס בארמון הנציב.

אורלי זוהר: אנחנו התעסקנו בדברים אחרים, אמיר היה איש של שלום, אבל לצד זה אנחנו ידענו שכשמתייצבים אז מתייצבים.

אורלי זוהר: אנחנו הרבה שנים גרנו בקיבוץ ורוב שנות הילדות של הילדים גרנו בירושלים, אני ממשפחה ירושלמית, יש לי הרבה במשפחה אנשי מוסד, אנשי צבא, אבל אני היום אומרת, חשבתי על זה בבוקר, אני חושבת שאני הגיבורה האמיתית של הסיפור הזה.

אורלי זוהר: והילדים, הילדים של כולנו.

אורלי זוהר: אני כאן משמשת פה למסה של יתומים שאני שומעת את הסיפורים שלהם יום יום, עד השעות הקטנות של הלילה.

אורלי זוהר: הטלפון שלי לא נסגר.

אורלי זוהר: בכפרים הדרוזים החברות שלו, בערים, בקיבוצים, במושבים, בערים ואני לא עומדת לשתוק פה.

אורלי זוהר: יחד עם זה שאני מחנכת את הדורות הבאים ללחימה ולתרומה, אני עובדת בחינוך, אני עובדת עם נערים שחוו טראומות קשות ביותר ואני מביאה אותם לחוות השומר ואני מלווה אותם בגדודים ואני עושה הכול שהם יתגייסו ויתרמו למדינה הזאת, ואני מלווה אותם באמת 24 שעות, אני על הסיפור של היתומים והאלמנות לא הולכת לוותר.

אורלי זוהר: אנשי המילואים, זה יפה, דקה אחרי אין לכם שום מושג מה קורה.

אורלי זוהר: יש שם קיזוזי קצבאות שמתירים את האלמנה עם פחות ממה שהוא הרוויח לפני, יש פגיעה ביתום שלא מוכר אם הוא היה בן 21 כך שאמא שלו לא תקבל עליו קצבה בתחליף בביטוח אנשי המילואים לפנסיית השארים החיצונית שנפלה.

אורלי זוהר: יש פה פגיעה בזה שלא כל מספר הילדים שלך נחשב לפנסיית שארים שהצבא, המת"ש נותן עד תקרה של שלושה ילדים, ומי שיש לו שישה ילדים?

אורלי זוהר: 5%, 5%, 5%, 5%, 5% וזה נגמר עד 30%, וביום שהכספים האלה יורדים הם עוברים למערכת, הם עוברים באופן לא חוקי לצלע אחרת במשולש הזה ומעמידים אותנו בדינמיקה מול הסבא וסבתא, שהאחוזים האלה עוברים לשם, בעוד שאני נשארת לגדל את הילדים.

אורלי זוהר: אני לא נכנסת לפינה הזאת, בחלק מהמקרים זה נפתר, אבל אני חושבת שיש פה בעיה קשה של חוקים מאוד ישנים, שעל חלקם חתום דוד בן גוריון.

אורלי זוהר: יש פה בעיה של יתומים, יש פה אימהות שחלו בסרטן ואחר כך נפטרו והיתום נשאר בלי כלום.

אורלי זוהר: כלום.

אורלי זוהר: אם היום קורה לי משהו לשלושת הילדים שלי אין שום קשר למשרד הביטחון.

אורלי זוהר: איפה הגב שלנו?

אורלי זוהר: זו החרדה הגדולה ביותר של האלמנה שנשארה, שהילד שלה יישאר יתום לא רק מאבא, אלא גם מאמא.

אורלי זוהר: צריך להתעורר בסיפור הזה, אנחנו צריכים את העזרה של אנשי המילואים.

אורלי זוהר: אני עושה ימים ולילות להסביר את זה.

אורלי זוהר: החבר'ה שלי מתחילים לגלגל את הסיפור.

אורלי זוהר: אני חושבת שלצד זה שצריך להמשיך ולתרום צריך להתעורר לסיפור שנשארות משפחות מאחור, נשארים ילדים, נשארת אלמנה, נשארת משפחה, והיא צריכה להמשיך ולגלגל את החיים קדימה למקומות טובים.

אורלי זוהר: אתם משאירים ומקווים שהמשימה תישאר בידיים הכי טובות שיש, אבל זה לא פשוט ולא לכולם הנפש מצליחה לעמוד בסיפור הזה.

אורלי זוהר: ואם אני השגריר של הסיפור, הדבר היחיד שאני רוצה שלא יקרה פה שאני אצא ו'תחזיקי מעמד'.

אורלי זוהר: זה לא הסיפור, אני חזקה ואני פה של אוכלוסייה שלמה וגדולה ואני צריכה את עזרת כולכם.

אורלי זוהר: חלק פגשו אותי, חלק לא פגשו אותי, אני מודה, איל, תמיד אתה שותף, תמיד אתה מקשיב.

אורלי זוהר: חלקכם באמת פותחים את הדלת, זה מעבר לזה, זה סיפור של הצבא, זה סיפור של האזרחים, זה סיפור של הכנסת, זה סיפור של משרד הביטחון.

אורלי זוהר: אני מקווה שאתמול עשיתי צעד אחד אחרי שנה קשה ביותר, השארתי את הדברים האלה אצל מבקר משרד הביטחון ומבקר צה"ל, שהולכים להיכנס לדבר הזה באופן יסודי ביותר.

אורלי זוהר: זה קשה, אלה דברים שקשה לגעת בהם, קשה לנפץ מיתוס שהכול מסודר, אבל זה לא ככה, והערכים והמוסר שלנו אומרים לשאול את השאלות בזמן הנכון.

אורלי זוהר: יש פה אוכלוסייה שנפגעה קשה רק כי היא נתנה את החיים שלה למדינה.

אורלי זוהר: אני שילמתי את המחיר הזה באהבה עם כל הכאב הזה, ממשיכה ללוות ילדים שעושים מילואים, ממשיכה להביא בני זוג לילדים שלי שהם ביחידות קרביות, קצינים כולם, וחיילים ותורמים למדינה.

אורלי זוהר: אני לא רוצה להפסיק את הגלגל הזה, אבל יש פה פגיעה קשה במוסר שלנו, באיך שאנחנו מתנהלים עם היתומים ועם האלמנות דקה אחרי.

אורלי זוהר: זו פגיעה, זו טראומה, זה פוסט טראומה שהילדים האלה סוחבים לאורך שנים.

אורלי זוהר: הם לא תמיד חוזרים למסגרות העבודה, הם לא תמיד חוזרים למסגרות הלימודים, והם מגלגלים חיים שלמים שהם לא פשוטים.

אורלי זוהר: אני חושבת שכמו שיש קול לאנשי המילואים החיים צריך להיות פה קול לאנשי המילואים המתים.

אורלי זוהר: אין מה לעשות, זה קשה, זה כואב, הכי פשוט, למה אלמנות ויתומים לא באות לאף טקס?

אורלי זוהר: יש לנו משימה אחרת לגמרי והיא לא להיאבק, היא לא להיאבק במסגרות, היא לא לבוא לפה ולצעוק, היא לא לצאת לכותרות, הם צריכים להישאר ולהתמודד עם הילדים לבד, בכל מצב.

אורלי זוהר: אני האמא היחידה, אני ההורה היחיד שנשאר לילדים האלה, מה שלא יהיה.

אבי דיכטר: תודה רבה, אורלי.

אבי דיכטר: את הנושא הזה, כמו שאת יודעת, לדעתי גם היית פה בדיונים בוועדה בסוגיות האחרות, ללא קשר לפנייה שלך לאנשי המילואים, שהיא יותר מאשר לגיטימית, מבחינתנו כוועדה יש לנו פרקים שלמים בתחום הזה ואני מניח שעוד ניפגש על הנושאים האלה.

אורלי זוהר: זה לא יכול לקחת שנים, סליחה שאני מפריעה לך, אלמנות יום כיפור בנות 70, לא היה אז חוק אנשי המילואים, הן לא צריכות להיות מוכרות ברווחה, עם כל הכבוד.

אורלי זוהר: אלמנת יום כיפור לא צריכה להיות מוכרת ברווחה.

אבי דיכטר: אורלי, הדיון הזה לא עוסק בנושא הזה, אז לכן לא - - -

אורלי זוהר: נכון, אבל צריך לעורר את זה.

אבי דיכטר: לא, לא קטעתי אותך כי באמת המסרים באו מעומק הלב, אני חושב שהם גם לא נפלו על אוזניים אטומות פה - -

אורלי זוהר: אני בטוחה שלא.

אבי דיכטר: - - בוודאי לא מבחינת חברי הכנסת.

אבי דיכטר: אני רוצה לעבור לחברי הכנסת - - -

קריאה: אז אני לא אוכל כיתומה לומר גם כמה מילים?

אבי דיכטר: אנחנו מיצינו את שלב ההתייחסויות של האנשים האורחים, אנחנו עוברים לחברי הכנסת, אנחנו פשוט מוגבלים בזמן.

אבי דיכטר: בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: למרות שמאוד היה חשוב לי לדבר, אני מוכנה לוותר על הזמן שלי עבור מישהי מהיתומים.

אבי דיכטר: תודה רבה, אנחנו עוברים לחברי הכנסת.

איילת נחמיאס ורבין: לא, אבל אני מוכנה לוותר בשביל - - -

אבי דיכטר: יכול להיות, כשתנהלי את הדיון תחלקי את הזמן לפי איך שאתה רוצה.

אבי דיכטר: איל בן ראובן, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אז אני אשמח לדבר.

איל בן ראובן: טוב.

איל בן ראובן: דבר ראשון, כמובן אי אפשר להישאר אדיש למה שאמרה פה אורלי ואנחנו נעשה - - -

אורלי זוהר: אני מודה לך, איל, על כל מה שאתה עושה.

איל בן ראובן: אנחנו נמשיך לטפל בנושא הזה, זה בהחלט נושא חשוב ומרכזי.

איל בן ראובן: אני רוצה לדבר לנושא אנשי המילואים.

איל בן ראובן: לגבי היום.

איל בן ראובן: קודם כל ברור שלצבא המילואים יש בחברה הישראלית תפקיד, יש לו תפקיד מבצעי ויש לו תפקיד חברתי ויש לו תפקיד ערכי מהמעלה העליונה ולכן אנחנו חייבים לשמר את זה.

איל בן ראובן: צבא המילואים, למי שעשה כמה מלחמות, ויש פה אנשים שעשו כמה מלחמות.

איל בן ראובן: אנחנו יודעים בדיוק את תפקידו, הוא מתחיל בהגנה שבעיקר מושתתת עדיין על הסדיר, אבל את ההכרעה ואת המשך הלחימה יעשה צבא המילואים.

איל בן ראובן: צריך להבין את זה, זה עמוק מאוד, הנושא הזה.

איל בן ראובן: היה לי פעם מג"ד מילואים, עוזי קרן, הוא בא ממילואים והוא היה מג"ד סדיר, הייתי סמג"ד שלו, ושאלתי אותו פעם, 'תגיד, עם איזה גדוד אתה רוצה לצאת למלחמה, עם גדוד הסדיר או גדוד המילואים שלך?

איל בן ראובן: ' והוא אמר לי ככה, 'את ההתחלה אני רוצה לעשות עם הגדוד הסדיר, הוא מקצועי, אבל אחרי שלושה ימים אני רוצה לעבור לגדוד המילואים, כי אלה מקצוענים, הם יודעים לתקן טנקים והם יודעים - - -', אבל זה מדגיש את העניין של צבא המילואים.

איל בן ראובן: יש לי המון מה להגיד על מה שנאמר פה, אני חושב שהנושא המרכזי שאנחנו צריכים לעסוק בנושא הוא נושא הכשירות של אנשי המילואים, מדוע?

איל בן ראובן: כי כשאתה מדבר עם אנשי המילואים, ואתה שואל אותם 'מה אתם רוצים?

איל בן ראובן: ' אנחנו מדברים פה עם כולם, אבל בסוף כשאתה שואל את המג"ד, 'תגיד, מה הכי מטריד אותך?

איל בן ראובן: ' הוא תמיד, ובצדק, יפתח בנושא הכשירות שלו, של הגדוד שלו, של הציוד שלו, של האימונים שלו, ותרשה לי, ארי, שאני נפגש איתו, עם ארי סינגר, איך הוא אמר?

איל בן ראובן: את ההוקרה לאנשי המילואים תנו בראש ובראשונה באמצעות הכשירות, 'תנו לנו, אנחנו רוצים להרגיש שאתם מכבדים אותנו באמצעות זה שאתם נותנים לנו את היכולת לעשות את המשימה שלנו בצורה הכי טובה שאפשר.

איל בן ראובן: זה מה שאנחנו רוצים, זה מה שאנחנו צריכים'.

איל בן ראובן: ואני רוצה להידרש בשתי מילים לעניין הזה.

איל בן ראובן: מבחינת הצבא, אני סתם אתן דוגמה, כיתות הכוננות של הצבא, אני מסתובב היום הרבה ביישובים, בכיתות הכוננות.

איל בן ראובן: כיתות הכוננות היום זה אנשי מילואים.

איל בן ראובן: פתרנו, התקדמנו, הם כבר לא שייכים לחטיבה 35, ועכשיו כשמקפיצים אותם אז הם ביישוב ואחר כך מתחילה המלחמה, אז הם עוזבים, בזה הצבא די התארגן בעניין שלקחו אותם ושמו אותם בעניין, אבל הם מקבלים היום שני ימ"מים, שני ימי אימונים בשנה.

איל בן ראובן: כיתת כוננות, מישהו פה יכול להגיד, 'תשמע, יש לך חטיבות, אוגדות, מה אתה מדבר על כיתות הכוננות?

איל בן ראובן: ' רבותיי, כיתת כוננות ביישוב יכולה להיות ההבדל בין מלחמה ללא מלחמה.

איל בן ראובן: כיתת כוננות יכולה לסגור אירוע, אם חס וחלילה קורה.

איל בן ראובן: ואתה בא לאנשים, הם אומרים לך 'תשמע, אנחנו לא מצליחים לעשות מטווח, אנחנו לא עושים זה, נגמר לנו'.

איל בן ראובן: עכשיו, מי זה האנשים האלה?

איל בן ראובן: זה אנשים שבאו מיחידות צנחנים, שמנו אותם, שמנו עליהם ציוד כמו שצריך, זה בסדר, הם מקבלים את הציוד, אבל הם לא יורים בנשק.

איל בן ראובן: זו דוגמה קטנטנה לאנשי המילואים.

איל בן ראובן: דובר פה אתמול, שמענו את נקח"ל אתמול.

איל בן ראובן: יש לי בקשה לאנשי הצבא, קחו, שינינו עכשיו את מינון האימונים והתעסוקות, את זה צריך למצות לטובת אימונים, לטובת לתת לאנשים יותר להיות על הכלים שלהם, יותר להיות מקורבים.

איל בן ראובן: אני עוד כמח"ט מילואים הייתי מוציא חטיבה או גדוד לתעסוקה, היה ברור שהם לוקחים איתם חמישה-שישה טנקים ולצד התעסוקה הם מתאמנים והם עושים את זה.

איל בן ראובן: זה נתן לאנשים כל כך הרבה.

איל בן ראובן: אני חושב שבנושא הזה אפשר לעשות היום צעד, לצד המהלך שהרמטכ"ל עשה יותר אימונים צריך היום למצות את התעסוקות לאימונים ולתת לאנשים הרבה יותר דגש לאימונים, זה מבחינת מרחב האימונים.

איל בן ראובן: באלי"ש , באלי"ש הוא מקום נהדר, אבל, רבותיי, חטיבה שהולכת להילחם בלבנון, אין מה לעשות, לא תהפוך את באלי"ש ללבנון, אי אפשר לעשות את זה, אי אפשר לשתול שם עצים ולעשות שטח הררי שם.

איל בן ראובן: לכן צריך למצות את רמת הגולן ולתת לאנשים להתאמן במקומות האלה.

איל בן ראובן: האימונים והאימונים והאימונים והכשירות והכשירות והכשירות, זה המסר שלי.

איל בן ראובן: והמון המון המון הערכה ואהבה לאנשי המילואים ובני המשפחות שלהם.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: איילת ורבין, שלוש דקות לרשותך.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה, אני מודה לך, אני אשתדל להיות קצרה אפילו יותר.

איילת נחמיאס ורבין: הרבה לפני שאני נכנסתי לכנסת אני הקמתי את קהילת משפחות המילואימניקים.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לומר שזה היה ביוזמה של תת אלוף אריאל היימן, ואני תמיד מספרת על עברי שהוא המילואימניק, אבל גם אני עשיתי 35 יום בשנה עד גיל 27, אני אגב מציעה את עצמי מחדש, אם אתם רוצים.

איילת נחמיאס ורבין: תשאלו את דיכטר, אני לא יודעת אם הוא ימליץ עליי, אבל.

איילת נחמיאס ורבין: בכל מקרה אני רוצה לדבר על היבט אחר, אני מכירה את ההיבט של המוכנות והכשירות שחברי הטוב, איל בן ראובן, והמח"ט של עברי לפני הרבה שנים דיבר עליו, אבל אני רוצה לדבר על מה שקורה בשוק התעסוקה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים להבין שבשנה שבה יש עלייה של 58% בתלונות שהוגשו לנציבות שוויון הזדמנויות בעבודה בנושא המילואים, כלומר שהזכויות של אנשים נפגעו כתוצאה מזה שהם יוצאים למילואים ומשרתים בצבא, אנחנו צריכים לקחת את מה שאבי סייג אמר הרבה הרבה יותר ברצינות.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומר לכם עוד דבר.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת כמה מכם מכירים את טקס מגן המילואים, השנה טקס מגן המילואים לא מתקיים.

איילת נחמיאס ורבין: טקס מגן המילואים בעצם היה אמור להיות חיבור רגשי, צריך לומר, בין שוק התעסוקה לבין משרתי המילואים.

איילת נחמיאס ורבין: בסוף אנחנו מאוד מאוד תחת ההשפעה של דוח נקח"ל אתמול, והייתה, אגב, עלייה של 100 תלונות בתלונות משרתי מילואים, אמרת שזה דבר חיובי, אגב, אני לא בטוחה שזה מספיק, כלומר, אני לא בטוחה שרוב חיילי וקציני המילואים באמת יודעים לפנות, או שיש להם זמן לפנות לנקח"ל, אבל בעצם זה היה אמור להיות החיבור שבין הצבא לבין שוק התעסוקה והשנה לא נמצאו חברות שרצו להגיש את עצמן למגן המילואים.

איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שזה מצביע - - - אנחנו היינו בתקופה מאוד לא טובה לפני חוק המילואים, לפני 2008, תקופה שבה אני תמיד אומרת עברי היה מחליף מבגדים למדים באוטו, עברנו מהתקופה הזאת לתקופה שאני חושבת שהיום היא הרבה יותר טובה, כלומר יצא המונח פראייר, לשמחתי, אני חושבת, כמעט יצא באופן אבסולוטי מהלקסיקון, אבל מעבר למה שאורלי ציינה כאן, על היחס למילואים, אנחנו שוכחים אותם.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו שוכחים אותם, בשש אחרי המלחמה אנחנו שוכחים אותם.

איילת נחמיאס ורבין: עכשיו עושים גיוס מילואים, למשל, בדרום, בגלל המורכבות, 88 ימים של שריפות בדרום מתחילים לתת את אותותיהם.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו כל הזמן מגייסים מילואים, אנחנו יודעים שאנחנו נשענים עליהם, אבל בסופו של דבר אם האנשים האלה לא יוכלו באזרחות להתפרנס והם יהיו בבעיה אל מול צווי מילואים והם יהיו בבעיה, עצמאיים בכלל נמצאים בבעיה, אבל גם צריך להגיד, לדעתי זה חוק של עפר או איתן, בנושא של העצמאים, וזה באמת נורא נורא חשוב, אנחנו בסוף לא נמצא מילואימניקים.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא זוכרת, ארי, אם אתה דיברת על הנושא של הליכה לקורסי מג"דים, זאת אומרת התקדמות בדרגות, התייחסת לזה בנושא של פו"ם ושל פו"ש, זה נכון, אבל אנחנו יודעים שהבעיה תמשיך להיות קשה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו צריכים לראות מה אנחנו עושים בזה, אבי, זה מוטל עלינו, אני מוכרחה להגיד, לא ביום הזה בלבד, אלא כל השנה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: עפר שלח, בבקשה.

עפר שלח: תודה.

עפר שלח: יש ברמה מסוימת קצת טמינת ראש בחול קולקטיבית לגבי המילואים ואני אגיד למה אני מתכוון.

עפר שלח: אני הרציתי פעם, אני לא יודע אם היית שם, אורי, לאוגדה שהחטיבה שלך בתוכה, וכשגמרתי לדבר על דברים, כולל דברים שנגעו לזכויות וכן הלאה ושאלתי אם יש שאלות, השאלה הראשונה ואולי היחידה שנשאלתי הייתה איך אתה מבטיח שהדברים שאנחנו מתאמנים עליהם גם ייצאו לפועל.

עפר שלח: כי זה מה שמעניין את אנשי המילואים.

עפר שלח: אין שום תנאים, ואני מחברי הכנסת היותר פעילים פה בנושא זכויות אנשי המילואים וכן הלאה, גם דברים שעלו פה תוך כדי הדיון, אבל אין שום תנאים סוציאליים או שום דבר אחר שבסופו של דבר יגרמו לאנשי המילואים לבוא ולבוא ברצון ולהישאר לתפקידי פיקוד וכל הדברים שאנחנו מדברים עליהם.

עפר שלח: הדבר הראשון הוא משמעות.

עפר שלח: המשמעות הזו היום, אנחנו כל הזמן מזכירים את המלחמות הגדולות, אבל אנחנו לא במלחמות הגדולות והיום צה"ל מתמודד, ואני לא בא בטענות, אבל הוא מתמודד עם המשמעות הזו בדרכים שלעתים קרובות משאירות את אנשי המילואים בצד וגורמים לפקפוק שבדיוק שמענו מהקצינים שם, האם הדברים האלה שאנחנו מתאמנים עליהם, והם בעינינו תכלית העובדה שאנחנו במילואים, האם הדברים האלה ייצאו לפועל.

עפר שלח: ועדת רוני נומה התחילה את ההסתכלות על זה והרמטכ"ל הנוכחי ואני, בניגוד למה שאמר אבי, ופה יש לי ויכוח איתו, אני תומך ברידוד מצבת אנשי המילואים, גם תקן ביחידות, גם מצבת אנשי המילואים בכללי, אני חושב שמצבי אפור, שבהם אנחנו מעמידים פנים שמישהו נמצא במילואים, אבל הוא בעצם לא משרת, הם פוגעים במשמעות ולא תורמים לה.

עפר שלח: צריך להכיר בזה, זה עולה גם מהמספרים שאתם מציגים פה, מילואים היום עושים חלק קטן מהאנשים בגילאים הרלוונטיים, העול המוחלט על אותם אנשים הוא אותו דבר אם לא יותר גדול והעול היחסי הוא בוודאי הרבה יותר גדול, כי כשאתה משווה את זה לסביבה שלך, לסביבה שלך במקום העבודה ולסביבה שלך במקום המגורים וכן הלאה, ברור שהעול היחסי הוא הרבה יותר גדול.

עפר שלח: לכן צה"ל, וארי, אני ואתה מדברים, אני יודע שנעשים מאמצים בזה, אבל אנחנו גם צריכים להיות שותפים לדבר הזה, צריך להכיר במצב הזה ולעשות בפשטות את הדברים הבאים, אחת, איש מילואים ישרת אם יש לו באמת תפקיד בחירום, שממנו זה נגזר, ולטובת התפקיד הזה יעמידו לו את התנאים, את הציוד, את הסביבה, בדיוק כמו הסדיר.

עפר שלח: ואם הוא לא יכול להיראות כמו הסדיר ואם הוא לא יכול להילחם יחד עם הסדיר, וזו גם שאלה של תורת הלחימה שלנו, אז צריך לשאול את עצמנו אם הוא צריך להיות שם.

עפר שלח: והסביבה האחרת שלו, מתוך הכרה שזה ייגע לפחות אנשים, כל מה שנוגע לסביבה שלו, ממקום העבודה ועד המשפחה, צריך להיות מטופל בחבילה אחת שלמה.

עפר שלח: אם המשמעות של זה היא שיהיו פחות אנשים במילואים, אבל לאנשים האלה תהיה משמעות ויהיו כל הכלים בשביל לממש את המשמעות הזאת, לשם אנחנו צריכים ללכת.

עפר שלח: והערה אחרונה, ארי, אני לא בטוח שיותר ימ"מ פירושו בהכרח יותר כשירות.

עפר שלח: ימ"מ זה מה שהצבא צריך, רק את זה צריך לעשות במסגרת אותה תפיסה של מה אנחנו רוצים ממערך המילואים ולתפור לו את החליפה הזאת, אחרת אנחנו נמצא אותו בסדקים ונחזור על אותם דברים מדיון לדיון.

עפר שלח: תודה רבה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: חברת הכנסת ענת ברקו, בבקשה.

ענת ברקו: תודה, אדוני.

ענת ברקו: אני מצטערת שלא הייתי בכל הדיון, אבל גם בדיון הקודם שהיה בוועדת חוקה דיברנו על זכויות של חיילי צה"ל והכרה בשירות, או בשירות קרבי, לצורך עדיפות וקבלה למגזר הציבורי.

ענת ברקו: את אותו הדבר אנחנו צריכים להגיד על אנשי המילואים כדי לשמר את הכוח הזה, שהולך ונשחק מבחינת העדיפות שלו בחברה הישראלית.

ענת ברקו: מי שלא עושה, עושה לביתו, צריך להגיד, נקודה, זה מה שקורה ולצערי הרבה במשך הזמן המעמד של אנשי המילואים, המעמד של חיילי צה"ל הלך ונשחק וכבר הם עצמם לא תמיד רואים את היתרון בעצם השירות.

ענת ברקו: אני רוצה לתת לכם כמה דוגמאות אבסורדיות.

ענת ברקו: קודם כל מההיכרות שלי עם התחום הזה יש אנשי מילואים גם בגילאים מופלגים, שזה מדהים, אני מכירה מהבית שלי אפילו יחידות שמשרתות שיש להם אנשי מילואים בגיל 70 ו-80 והם באים למילואים והם עושים את זה בדבקות ובמסירות והם תורמים מהיכולות המקצועיות שלהם.

ענת ברקו: יחד עם זה חשוב שהזמן לא יהיה זול, בעצם הגיוס, בתהליך הגיוס, בתהליך ההתחיילות, בתהליך שמעלים אותם לתעסוקה, שהתעסוקה תהיה ממוקדת מטרה ולא יבזבזו את זמנם.

ענת ברקו: יש שיפור בהזנת ימי המילואים, 3010, נדמה לי שקוראים לי, בביטוח לאומי.

ענת ברקו: כל הכבוד, עשיתם את זה, זה תהליך הרבה יותר קצר, לא מקשה עליהם.

ענת ברקו: אני רוצה לדבר איתכם על דברים שהם קשורים לשירות המילואים, אבל מתעלמים מהם בצבא ואני אקח לדוגמא את נושא הנהגים שזה נושא שכבר הגעתי איתו עד לראש הממשלה.

ענת ברקו: בארבע השנים האחרונות לא נותנים לנהגי רכב כבד, בסדיר ובמילואים, רישיון אזרחי.

ענת ברקו: מישהו החליט שחסר להם איזה שהוא מבחן אישיות.

ענת ברקו: מבחן האישיות הזה לא חסר כשהם נוהגים 30 שנה בכבישי הארץ במילואים, לא חסר כשהם נוהגים בסדיר, הוא חסר רק כשהם מגיעים לאזרחות כשבאזרחות בחירום זה יפגוש אותנו, וזה ברור שזה פוגש אותנו גם יום יום כי חסרים נהגים וחסרים נהגי אוטובוס.

ענת ברקו: שר התחבורה, בהתערבות של ראש הממשלה, לפני שבועיים נתן לצבא אישור לנפק רישיונות אזרחיים לנהגים צבאיים ובסופו של דבר מי שהפיל את זה אלה הגורמים המשפטיים בצבא.

ענת ברקו: אני מוכנה להציג את זה לפצ"ר אם אתם רוצים, אני חושבת שאתם צריכים להילחם על זה.

ענת ברקו: יש הרבה מאוד דברים שאפשר לקחת אותם ולהעביר אותם גם לאזרחות ולתגמל את אנשי המילואים.

ענת ברקו: אם מישהו עושה מילואים כטבח אפשר גם להכשיר אותו להיות שף ושייצא עם עוד משהו.

ענת ברקו: שהם ירגישו שהם גם מקבלים מהשירות, כי בסך הכול צה"ל זו חברת כוח האדם הגדולה במדינה וכך צריך להתייחס אליה.

ענת ברקו: קיבלתי פנייה מאוד מיוחדת בזמן האחרון, אני לא יודעת איך להתייחס אליה.

ענת ברקו: 'יש עכשיו חופש, מזמנים אותנו באוגוסט כשהילדים בבית, למה דווקא באוגוסט מזמנים אותנו למילואים?'.

ענת ברקו: הדברים האלה, אני מבקשת שתיקחו בחשבון שיש בעלי משפחות וגם אם יש תעסוקה ואם יש מצב חירום, אז כמובן זה קודם לכול, אבל אם אפשר לתמרן ולקחת בחשבון גם את הנושא של משפחה והשילוב בין משפחה לבין מישהו שקם ועוזב את המשפחה שלו ואת העבודה שלו באמצע החיים, זה מאוד חשוב.

ענת ברקו: אני יודעת שנקח"ל מאוד מעורב בעניין הזה.

ענת ברקו: אני רוצה להוקיר תודה לשירות המילואים ואני חושבת שאין מדינה כמו שלנו, שאנשים עוזבים את הכול, קמים והולכים ותורמים למדינה בצורה כל כך משמעותית.

ענת ברקו: אז הרבה תודה וכדאי גם להפיק לקחים לאחר כל תעסוקה כזו משועלי הקרבות הוותיקים הללו, שרואים מה נכון, מה יש בחירום, מה אין בחירום, מביאים את הניסיון שלהם ממלחמות וממבצעים קודמים, אפשר להפיק לקחים ולהשתמש בידע הזה.

ענת ברקו: תודה.

אבי דיכטר: תודה, ענת.

אבי דיכטר: תם ולא נשלם, כמובן, אנחנו לא מתיימרים בדיון כזה לא לפתור את הבעיות, לא את כולן, זה גם לא דיון שממוקד על פתרון בעיה כזו או אחרת, אלא בהחלט לשמוע את הדברים.

אבי דיכטר: אני חושב שכחוט השני אפשר להבין שאנחנו רואים את הסדיר כקובע התקן של המילואים.

אבי דיכטר: לא חשוב אם זה קובע תקן של הימ"ח, קובע התקן של הכניסה לחירום בתנאים של סדיר ואנחנו לא דורשים מאיש מילואים להיות מיומן כמו שהסדיר, אנחנו גם לא דורשים מהסדיר להיות מבוגר או בוגר, כל אחד מביא את התובנות שלו ואת הניסיון שלו.

אבי דיכטר: אתה רוצה שתנאי הפתיחה יהיו באמת זהים.

אבי דיכטר: אני לא יודע, המקרה שדיברת על מחסני החירום או הקיטבג, האם זו בעיה פרטית או זו בעיה מייצגת, שני אנשי מילואים, כל אחד שם לנו קוטב אחר, אבל אני משוכנע, ארי, שכשאתם שומעים את הדברים האלה, אם היוצא מן הכלל זה מה שאתה תיארת, אורי, אז אנחנו בבעיה, ואם היוצא מן הכלל זה מה שאתה תיארת, אז הפתרון הוא יותר פשוט, הייתי אומר, יותר קל.

אבי דיכטר: הנושא של תגמול.

אבי דיכטר: אני מסכים לחלוטין, סוגיית ההוקרה, באמת יש תחושה שאי אפשר להגיע לקו ולומר זהו הגענו למנת ההוקרה הנדרשת.

אבי דיכטר: בתגמול יש קריטריונים קצת יותר ברורים, קצת יותר קשוחים, חלק מזה טעון חקיקה, לא הכול טעון חקיקה, חקיקה נכנסת לפעולה כשהנורמה לא מיושמת ולכן אני חושב שבסוגיה הזו, דווקא בגלל שבאמת צה"ל עשה מהלך מקצועי מאוד, הוא אמר 'מי שהוא מילואים אז הוא יהיה מילואים ומי שאנחנו לא חושבים שהוא צריך להיות במילואים, לא תהיה לו רשומת מילואים'.

אבי דיכטר: אני אומר שזו הפרדה נכונה, גם מאפשר להתמקד טוב יותר, אבל זה מחייב, הדבר הזה גם מחייב.

אבי דיכטר: אני חושב שהסוגיה הזו גם עלתה בהתייחסות של אנשים, כולל של חברי הכנסת, שם אנחנו מצפים שהדברים יקרו, אם יש דבר שאי אפשר לפתור אותו בנורמה והוא מחייב חקיקה, או בגלל שיש לזה היבטים שמחייבים חקיקה, או בגלל שיש לזה היבטים תקציביים שגם הם מחייבים חקיקה, או בגלל שרוצים להשתמש בכנסת כמנוף כדי להעביר את היכולת הזו של תגמול.

אבי דיכטר: הוקרה זה באמת דבר שהוא פתוח ואין לו גבול.

אבי דיכטר: אין גבול למה שאתה רוצה לתת ואין לו גבול למה שאתה רוצה לקבל.

אבי דיכטר: הוא גם דבר שונה מאדם לאדם, גם לא ניתן למדוד אותו.

אבי דיכטר: אני חושב שהסוגיה של הוקרה, בסוגיה הזו אנחנו הרבה יותר פתוחים, הרבה יותר גמישים, הוקרה לא מחייבת חקיקה, הוקרה מחייבת מודעות.

אבי דיכטר: איך אמרת?

אבי דיכטר: משמעת ומשמעות.

אבי דיכטר: אני מקווה רק שבמילואים המשמעת נשארת ולא עוברים למשמעות בלבד, אבל אני באמת חושב שזו סוגיה שההוקרה היא לעתים באה בתגמול, היא לא תמיד באה בתגמול, היא באה במודעות.

אבי דיכטר: פה אני באמת חושב שאני רואה אותנו כוועדה, או ככנסת, פלטפורמה טובה מאוד לדבר הזה.

אבי דיכטר: הערה אחרונה, למרות שזה לא היה נושא הדיון, אורלי.

אבי דיכטר: כשאת התייחסת, יש חייל סדיר ויש חייל מילואים, אין חלל סדיר וחלל מילואים.

אבי דיכטר: אנחנו כוועדה לא עושים שום הבחנה בין חלל צה"ל כזה או אחר.

אבי דיכטר: אני אומר את זה כי זה מכתיב קו עבודה מאוד ברור בוועדה.

אבי דיכטר: גם לפני שנה, כשעסקנו פה בנושא של חיילים שנפגעו, נפצעו ונדרשו לטיפול, ובסוף את חיילי המילואים הקבלנו לסדיר.

אבי דיכטר: זאת אומרת אנשי הקבע היו במידה מסוימת בסטטוס שונה, אני לא רוצה לומר מופלים לרעה, כי הם לא היו מופלים לרעה, אבל הם היו בסטטוס שונה, כי ראינו בסדיר ובמילואים לצורך העניין הזה את אותה מסגרת מחייבת כי זה בא בתוקף שירות חובה וזה בתוקף שירות חובה.

אבי דיכטר: לכן הנושא הזה של גם אלמנות וגם יתומים הוא נושא שהוועדה עוסקת בו בנושאים ייעודיים, ספציפיים, אני חושב שכשאתם משתתפים בדיונים האלה אתם מבינים את הקו שאנחנו מנסים להוביל.

אבי דיכטר: הוא לא קו פשוט, אני מסכים, אבל אני חושב שיש לנו הרבה מאוד צורך בעזרה מכם להיות ממוקדים נכון.

אבי דיכטר: אני מקווה מאוד שהדברים שאמרת, לא נסתפק באמירה פה, כמו שאמרת במו פיך, אלא נוכל לקבל את זה בוועדה בדיונים הייעודיים כי שם באמת את הדברים שצריך לתקן נתקן.

אורלי זוהר: אני מאוד אשמח ואני מאוד אודה אם יהיה לזה מקום.

אורלי זוהר: שנה אני מנסה להגיע לדיון ממש שיביא את הפרטים, שיביא את אנשי מת"ש שיספרו את הדברים, את כל אלה אני כבר מכירה.

אורלי זוהר: אני חושבת שצריך להעמיק בנושא הזה, זו חובה של המדינה כלפינו.

אבי דיכטר: מאה אחוז.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: תודה רבה לכם, הישיבה נעולה.