הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 221, 2018-06-05 11:00

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם פותחת את דיון הוועדה בנושא הפיקוח והבקרה על מוסדות החינוך במגזר החרדי.

יפעת שאשא ביטון: זהו לא הדיון הראשון שאנחנו מקיימים בנושא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו למעשה נמצאים בדיוני מעקב, כשבין לבין הדיונים אני גם נמצאת בקשר עם גורמים שונים שנמצאים בשטח.

יפעת שאשא ביטון: הדברים לגבי החינוך החרדי לא ברורים.

יפעת שאשא ביטון: מי מפקח מי לוקח אחריות?

יפעת שאשא ביטון: מי מוודא שהילדים במגזר החרדי לומדים במסגרות שהן ראויות גם מבחינת המבנים הפיזיים וגם מבחינת מה שהם מקבלים בתכנים הלימודיים ולשם כך אנחנו בעצם נמצאים כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר כבר בפתח דברי, אי אפשר להתעלם מכך שיש הרבה פוליטקות בתוך הסיפור הזה ואני מבקשת להשאיר את הפוליטיקה מחוץ לחדר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לדבר נטו על הילדים ונטו על החינוך במגזר החרדי ולראות איך אנחנו מוודאים שהמסגרות שבהן נמצאים הילדים הן באמת מסגרות ראויות.

יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה ראשית לפנות למשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: נמצאת איתנו גם דנה פולק, אלימלך פופר ויוסף גולדרינג.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת מכם - תחליטו אתם מי פותח ובאיזה סדר של הדברים אתם עושים את זה - איך מתנהל הפיקוח על המגזר החרדי.

יפעת שאשא ביטון: אני נחשפתי לפחות לשני מקרים שבהם הילדים נמצאים בתת תנאים.

יפעת שאשא ביטון: לדעתי יש הרבה מאד אחראים לסיפור הזה, אבל האבא והאמא, מה לעשות, של מערכת החינוך במדינת ישראל זה משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: נכון שלצד זה יש גם את הרשות המקומית, יש גם את ההורים, שממשיכים לשלוח כל בוקר את הילדים שלהם למקום שאם אני הייתי אמא אני לא הייתי שולחת לשם, שגם זה משהו שאנחנו צריכים לשאול את עצמנו.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת איפה אתם בתמונה.

יפעת שאשא ביטון: איך אתם באמת מוודאים שהילדים נמצאים במסגרות ראויות.

יפעת שאשא ביטון: תגידו שם מלא ותפקיד לפרוטוקול.

יוסף גולדרינג: יוסף גולדרינג, מפקח כולל על בית הספר בקריית שמואל בחיפה.

יוסף גולדרינג: אני רוצה לציין קודם כל לפרוטוקול שחשוב לדעת שיש הפרדה בין הנושא של החינוך הפדגוגי, שעליו מופקדים המפקחים הכוללים, לבין הנושא של הבינוי, שנמצא בידיים אחרות.

יוסף גולדרינג: דנה פולק בעצם מייצגת את אגף הבינוי של משרד החינוך, כאשר החינוך החרדי מבוסס על עמותות בדרך כלל.

יוסף גולדרינג: רשתות במקרה הזה של החינוך העצמאי שלי, במקרה של קריית שמואל.

יוסף גולדרינג: בית הספר בעצם מפוקח על ידי מבחינה פדגוגית.

יוסף גולדרינג: מבחינה פדגוגית בית הספר עושה עבודה נפלאה, מצוינת.

יוסף גולדרינג: יש שם אגף בנים, אגף בנות.

יוסף גולדרינג: יש שם קרוב ל-400 תלמידים.

יוסף גולדרינג: מנהל בית הספר - - -

יפעת שאשא ביטון: יוסף, ברשותך אני עוצרת אותך.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, במקום שילדים לומדים במחסן או בשירותים אין פדגוגיה.

יפעת שאשא ביטון: אין פדגוגיה.

יפעת שאשא ביטון: אל תספרו לי עכשיו שהם עושים עבודה פדגוגית כמו שצריך.

יפעת שאשא ביטון: לא כי מישהו שם לא יודע ללמד או משהו, אי אפשר לצפות מילד שילמד בכלל בתנאים כאלה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: אז כשבאים, ואני אשת חינוך, אז אני מרשה לעצמי גם להגיד את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יכולה לנתק את הפדגוגיה והחינוך מהסביבה שבה נמצא הילד.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק כמו שאני לא יכולה לנתק את הפדגוגיה מהמצב הרגשי של הילד, מהסביבה החברתית שלו ומכל מה שהוא חווה גם מסביב, לא רק במורה שמלמד אותו מתמטיקה או שפה.

יפעת שאשא ביטון: אז בואו תנסו רגע, ואני לא באתי עכשיו לשבח את בית הספר או להגיד אם הוא טוב או לא טוב.

יפעת שאשא ביטון: אני באה לנסות ולהבין יחד איתכם אם נראה לכם נכון ומתאים שהילדים לומדים בסביבה כזו.

יפעת שאשא ביטון: גם אתה, כמפקח פדגוגי, צריך לבוא ולהגיד סליחה, ילדים לא יכולים ללמוד בסביבה כזאת.

יפעת שאשא ביטון: מה זה משנה עכשיו אם המורה הוא מורה טוב או לא?

יוסף גולדרינג: אז התשובה שלי לשאלה הזאת אומרת אני מגיש את חוות דעתי כמפקח כולל להנהלת המחוז, אשר היא בודקת את זה יחד עם הבינוי ועם הרישוי.

יוסף גולדרינג: אני חלק, כלומר אני מגיש חוות דעת פדגוגית.

יוסף גולדרינג: יש בנוסף אלי עוד אנשים במשרד החינוך שמקבלים את ההחלטות.

יוסף גולדרינג: חוות הדעת שלי התבססה על חוות דעת הפדגוגית וגם כללה בתוכה את הנושא של מצוקת המבנה החריפה, שבה נתקלתי ובאמת היא כתובה בתוך חוות הדעת ועמדה מול מקבלי ההחלטות, כלומר הנהלת המחוז והרישוי.

יוסף גולדרינג: אנשי הרישוי שולחים לשם את האנשים שלהם, אנשי הבריאות שולחים להם את האנשים שלהם והם מחליטים האם בית הספר ראוי ללמידה או לא.

יוסף גולדרינג: מכיוון שככה בית הספר עבר שתי חוות דעת תחתי, כאשר אני ציינתי מצוקת מבנה חריפה מאד בחוות הדעת שלי ואמרתי שזה פוגע ופוגם לדעתי באיכות הלמידה, ביכולת הלמידה, ביכולת התפקוד של המנהל בעבודה שלו, ולמרות זאת לבית הספר יש רישוי מטעם המחוז החרדי לקיום למידה.

יפעת שאשא ביטון: שזאת תקלה, אגב.

יפעת שאשא ביטון: כי אחרי מספר דיונים שאני קיימתי ואחרי השיח שקיימתי גם עם האנשים מהמקום וגם בכלל עם הסביבה, משרד החינוך צריך לדעת שהוא לא יכול לתת רישוי ללימודים של ילדים בתנאים כאלה, בלי קשר עכשיו אם העירייה רוצה לתת, לא רוצה לתת, המבנה ניתן על ידי שמואל, על ידי משה, זה בכלל לא רלבנטי.

יפעת שאשא ביטון: ילדים לא יכולים ללמוד במסגרת כזו, ואם משרד החינוך היה שם את האצבע שלו ואומר ילדים לא ילמדו ככה, אנחנו נסגור את המסגרת הזו, אני בטוחה שהיה נמצא פתרון, בלי שהיינו צריכים אפילו לכנס את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: זה כבר דיון שלישי או רביעי בנושא.

יפעת שאשא ביטון: לאן פנינו עכשיו?

יוסף גולדרינג: אנחנו קיימנו פגישה מכינה אצל גילה נגר, המשנה למנכ"ל, ביחס לבית הספר.

יוסף גולדרינג: עמדת משרד החינוך, שהיא מבוססת גם כאן על הרישוי, משרד החינוך מוכן להעניק כספים לשיקום בית הספר, לפיתוח בית הספר, לכל פיתרון בינוי שיעלה מטעם הרשות למצוקת הדיור.

יוסף גולדרינג: אנחנו רואים ברשות כגורם שמעקב את הבינוי של בית הספר.

יפעת שאשא ביטון: כי אתם מתעקשים שהבינוי ייעשה באותו מקום.

יוסף גולדרינג: אנחנו לא מתעקשים על שום פתרון.

יוסף גולדרינג: אנחנו באים ואומרים הכסף נמצא, אנחנו נעזור בכל אפשרות שתראה לנכון מטעם הרשות.

יפעת שאשא ביטון: מה עשיתם בשביל שזה יקרה?

יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו ישבנו בדיון הראשון, ישב כאן מר זהבי, ישבנו בחדר אחר ואנחנו דיברנו גם עם ההורים והיה ברור שצריך להימצא פיתרון.

יפעת שאשא ביטון: בין אם זה במבנה הזה שמלכתחילה אומרים שהוא בכלל ניתן ככולל ונבנה בו מוסד חינוכי, ובוא נודה על האמת – אנחנו יודעים שזה קורה וזה לא המקום היחיד שבו זה קורה.

יפעת שאשא ביטון: צריך גם להגיד את הדברים כמו שהם.

יפעת שאשא ביטון: ואמרנו אין לנו בעיה, תמצאו פתרונות אחרים במרחב הגיאוגרפי הזה.

יפעת שאשא ביטון: תבואו ותציעו.

יפעת שאשא ביטון: מה קרה מאז?

יפעת שאשא ביטון: מישהו ישב?

יפעת שאשא ביטון: ישבתם ובדקתם איפה אפשר עוד להקים מסגרת כזו, לאן אפשר להזיז אותה, או שיש פה התבצרות בעמדה שאך ורק בתוך המקום הזה אנחנו רוצים להיות?

יוסף גולדרינג: אז אני אומר שמבחינתנו כמשרד החינוך, בעצם גם גנדי, גם תמיר בן משה שעמדנו איתם בקשר בעניין הזה, באו ואמרו אנחנו מוגבלים ביכולת שלנו לעשות בינוי ופיתוח איך שלא יהיה, כל זמן שהרשות לא מגיעה אלינו ואומרת לנו אנחנו רוצים פתרון כזה וכזה.

יוסף גולדרינג: כשהעירייה תבוא ותאמר לנו אנחנו רוצים פתרון כזה וכזה הכסף יהיה שם.

יוסף גולדרינג: שנית, נשלח מטעם העירייה, כבר הועבר לביצוע 105,000 שקלים לטובת שיפוץ השירותים בבית הספר והכסף תקוע בעיריית חיפה.

יפעת שאשא ביטון: מה, שיפוץ השירותים?

יפעת שאשא ביטון: בשביל מה, בשביל שכשהם ישחקו דמקה בשירותים אז יהיה להם יותר נעים?

יפעת שאשא ביטון: אני לא מצליחה להבין את זה.

יפעת שאשא ביטון: הרי הסיפור הוא שבכלל אין לילדים האלה מקום שם, אז במקום לשחק בחצרות הם משחקים בשירותים.

יפעת שאשא ביטון: אז לא הבנתי למה אנחנו צריכים לשפץ את השירותים.

יוסף גולדרינג: אני אומר מבחינת הנתונים.

יוסף גולדרינג: אני לא אמרתי - - -

קריאה: וגם הסכום הזה לא הועבר.

יוסף גולדרינג: אני לא אמרתי שזה הפתרון המושלם והכולל, אני רק מציין עובדה שגם מדברת על זה שאנחנו לא מקבלים את שיתוף הפעולה של עיריית חיפה לצורך פיתרון.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשמע את נציגות עיריית חיפה מיד.

יפעת שאשא ביטון: רק נסגור עם משרד החינוך את הסוגיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך רוצה להתייחס לעניין הזה?

יפעת שאשא ביטון: עניין של הבינוי?

יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו לא דיברנו רק על המבנה הזה ואנחנו יודעים שבמבנה הזה יש בעיה ואני צללתי לעומק בחודשים האחרונים כדי להבין באמת מאיפה זה התחיל ומאיפה הבעיה.

יפעת שאשא ביטון: ויש גם אפשרויות אחרות, אז איפה אתם בסיפור.

דנה פולק: קודם כל כל אפשרות אחרת - - -

תמי ברנע: בבקשה לדבר למיקרופון ותציגי שם ותפקיד.

דנה פולק: דנה פולק, מינהל הפיתוח.

דנה פולק: אני אומרת שאני הרפרנטית מול עיריית חיפה.

דנה פולק: אני בקשר רציף איתם.

דנה פולק: כל פעם אני שואלת ומוודאת למה הם לא מכניסים את הבקשה הזאת למערכת.

דנה פולק: גם אם אין עכשיו פתרון, יכול להיות שבמשך הזמן.

דנה פולק: זאת אומרת אנחנו לוחצים עליהם - - -

יפעת שאשא ביטון: כי זה פיקציה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מקבלת את האמירה.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, 105,000 שקלים לשיפוץ של שירותים, פשע.

יפעת שאשא ביטון: פשע בכלל לשים שקל אחד במקום הזה, אם לא ברור לנו שאנחנו הולכים להרחיב אותו, אם לא ברור לנו שאנחנו הולכים להתאים אותו, אם לא ברור לנו שאנחנו הולכים להתאים אותו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, לבוא ולהגיד נתנו 100,000 שקלים לשירותים, באמת, ככה משרד החינוך אגב נראה.

יפעת שאשא ביטון: אני רואה את זה גם במקומות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו שמים, שמים, שמים כספים ובסוף אנחנו מגלים שזה בכלל לא מותאם למה שאנחנו רוצים.

דנה פולק: אבל עדיין, עד שהרשות - - -

קריאה: כספים ששמו ובכלל לא השתמשו בהם.

יפעת שאשא ביטון: לא, הם לא שמו.

קריאה: לא, לא, הם לא השתמשו, לא עשו.

יוסף גולדרינג: במה, ב-105,000?

קריאה: כן.

יפעת שאשא ביטון: לא לנהל לי פה שיחות צד.

דנה פולק: אני אומרת עד שהרשות תסכים ותאתר קרקע וכל הליך הבינוי שלוקח מספר שנים, כמה מהר שירצו לעשות את זה, עדיין אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: אז משפצים שירותים בתוך בית ספר ולא כיתות.

דנה פולק: אנחנו מוגבלים כי המבנה הוא לא בבעלות עיריית חיפה.

דנה פולק: זאת אומרת גם למשרד החינוך יש קושי להעביר כל סכום שהוא, גם הכסף הזה שהועבר - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה מבין?

יפעת שאשא ביטון: בכלל זה לא בבעלות של העירייה.

שי בלומנטל: אבל אפשר לעשות הקצאה.

שי בלומנטל: השטח הוא שטח של העירייה.

דנה פולק: בסדר, נכון, אבל העירייה לא עושה שום דבר.

שי בלומנטל: והגג שייך לעירייה.

שי בלומנטל: אפשר לעשות הקצאה.

דנה פולק: אפשר, אבל העירייה לא עשתה עד היום.

דנה פולק: בגלל זה אנחנו - - -

שי בלומנטל: העירייה לא יכולה לעשות בלי שיתוף פעולה.

קריאה: זה לא מבנה של אבא שלנו.

יפעת שאשא ביטון: טוב, אני כבר למדתי שיש פה מדינה בתוך מדינה בכל ההתנהלות הזאת של מערכת החינוך ואולי פה אנחנו נצליח לשבור קצת את הגבולות האלה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה דנה.

יפעת שאשא ביטון: אני חייבת להגיד שאני יודעת שאתם השליחים, אבל אני חייבת להגיד שהתשובה של משרד החינוך לא מספקת אותי מהמקום הפשוט שלא היינו מרשים שזה יקרה באף מסגרת אחרת.

יפעת שאשא ביטון: ואם במסגרות הממלכתיות יש גן שלא עומד בתקן או מסגרת שלא עומדת בתקן, סוגרים אותה ושישברו את הראש.

יפעת שאשא ביטון: גם עכשיו אני יודעת שיש סיפור בירושלים, קראתי אתמול במעומעם.

קריאה: בנווה יעקב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מאפשרים לדברים האלה לקרות, אבל משרד החינוך מפחד להתמודד.

יפעת שאשא ביטון: מפחד להתמודד.

יפעת שאשא ביטון: יש מגזרים ויש מקומות שמשרד החינוך מפחד להתמודד ואז יוצא שאנשים עושים מה שבא להם.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו לא צריכים להיות שם, דנה, אני אומרת לך - - -

דנה פולק: רגע, אבל אני מסכימה איתך שאם לא היו נותנים רישיון, אולי ה- - -

יפעת שאשא ביטון: אתם, משרד החינוך נתן רישיון.

דנה פולק: אבל מבחינת מצוקה של בנייה, זאת אומרת יש הרבה מוסדות בארץ שהם בתת תנאים וצריך למצוא להם פתרון וזה לא קשור למגזר ספציפי.

דנה פולק: זאת אומרת גם בחינוך הממלכתי, גם בממ"ד, בערבי.

דנה פולק: יש הרבה מוסדות השם במצוקה.

יפעת שאשא ביטון: לא ככה.

יפעת שאשא ביטון: וגם פה המבנה בכלל מלכתחילה לא היה אמור לשמש לטובת מערכת חינוך ומשרד החינוך נתן להם אישור.

יפעת שאשא ביטון: למה משרד החינוך נותן רישיון לדבר כזה?

יפעת שאשא ביטון: כי אם משרד החינוך לא היה נותן רישיון, אז היו מוצאים פתרון במקום אחר, שהוא ראוי יותר.

יפעת שאשא ביטון: כי אין מה לעשות, בשביל לקבל רישיון של משרד החינוך צריך לעמוד בתנאים ולא היינו נמצאים כאן היום.

יפעת שאשא ביטון: אז מלכתחילה התחלתם את הבעיה, כי עכשיו אנחנו מנסים לתת לגיטימציה למשהו שמלכתחילה לא היה צריך להיוולד.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, עיריית חיפה.

שי בלומנטל: שי בלומנטל, חבר מועצת העיר, כמי שהופקד מטעם ראש העיר כבר מכמה שנים על הנושא הזה.

קריאה: סליחה, אפשר לשאול מה תפקידו?

יפעת שאשא ביטון: לא, אני שואלת.

שי בלומנטל: חבר מועצת העיר.

יפעת שאשא ביטון: חבר מועצת עיר, נשלח על ידי נציגות עיריית חיפה.

יפעת שאשא ביטון: יש פה איזו שהיא בעיה?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא בוחרים את הנציגים.

קריאה: פשוט לא הכרנו אותו עד עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: הנה הוא פה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

שי בלומנטל: תודה.

שי בלומנטל: אני מקבל את - - -

יפעת שאשא ביטון: הוא נשלח על ידי העירייה, נכון?

יפעת שאשא ביטון: מבחינתנו הוא נציג העירייה באופן רשמי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

ינון אזולאי: עד הבחירות.

יפעת שאשא ביטון: זה בכלל לא משנה.

יפעת שאשא ביטון: גם אנחנו פה עד הבחירות.

יפעת שאשא ביטון: גם אתה פה עד הבחירות, חבר הכנסת ינון אזולאי.

ינון אזולאי: אנחנו אפילו לפני, אבל אני לא סתם מציין את זה אצלו.

ינון אזולאי: הוא יודע גם למה אני מציין את זה.

שי בלומנטל: חבר הכנסת אזולאי, אצלי הזמן קצוב, אצלך לא.

ינון אזולאי: זה בסדר, גם אצלי זה קצוב.

יפעת שאשא ביטון: חברים, זה בדיוק מה שאמרתי.

יפעת שאשא ביטון: לא תיכנס פוליטיקה לשולחן הזה, חברה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מעניין.

יפעת שאשא ביטון: הוא עכשיו חבר מועצה בעיריית חיפה.

שי בלומנטל: ודאי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, קדימה.

שי בלומנטל: מה שגברתי אמרה בתחילת דבריה, שלא ניכנס לצדדים הפוליטיים, אני מקבל את זה, כי הכל אפוף פה בפוליטיקה, אבל אני לא רוצה לגעת בדברים האלה, אלא אני אגע בדברים המקצועיים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

קריאה: אמרת דברי שקר.

שי בלומנטל: גברתי, עוד מילה אחת - - -

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, לא, רגע.

שי בלומנטל: זה לא יתכן.

שי בלומנטל: אני מבקש פה את הגנתך.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אתה לא - - -

ינון אזולאי: אל תאיים, יש פה יושבת ראש.

יפעת שאשא ביטון: אחד שידבר שלא בזמנו ייצא החוצה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: יתנהל פה דיון מתורבת.

יפעת שאשא ביטון: זה לא דיון ראשון.

יפעת שאשא ביטון: אני כבר מכירה את כל הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: כבר שמעתי את כל הצדדים, קראתי כל מסמך אפשרי.

יפעת שאשא ביטון: גם מסמכים שלא הוצגו בפני לפני כן.

יפעת שאשא ביטון: אז בואו נשמור על כבוד הדיבור.

יפעת שאשא ביטון: תקבלו אחר כך את האפשרות לדבר.

שי בלומנטל: אני אומר את הדברים ואני רוצה להגיע לסוף של הדברים כדי למצוא פתרון ולא לספר כאן היסטוריה, כי אני יכול לשבת פה שעות ולספר.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני מכירה כבר את ההיסטוריה.

שי בלומנטל: נכון.

שי בלומנטל: אני גם ליוויתי אותה, אז אני מכיר.

שי בלומנטל: אבל אין בתוך השכונה מקום, קרי מבנה או שטח, שאפשר לתת לטובת בית ספר נתיבות משה.

שי בלומנטל: אבל מתוך הבנתנו, ואנחנו יודעים שיש מצוקה ואנחנו יודעים שאפשר לתת פתרונות ואני אתן דוגמאות.

שי בלומנטל: הפתרון שניתן כבר מעל שנה, אולי אפילו שנה וחצי, של הקצאת הגג לתוספת של עוד כיתות פלוס התאמות בתוך המבנה הקיים, עיריית חיפה לקחה ארכיטקט, אדריכל ומהנדס שהגיע ובדקו והכינו תכנית שאפשר מחר, אם יוחלט ויוסכם על ידי כל הצדדים, להתחיל לבצע אותם.

יפעת שאשא ביטון: במקום הקיים?

שי בלומנטל: במקום הקיים.

יעקב אשר: מה השטח של המקום הקיים?

יעקב אשר: בוקר טוב.

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב.

שי בלומנטל: המקום הקיים - - -

יעקב אשר: כמה סך הכל?

שי בלומנטל: אז אם כבודו היה שומע את תחילת דברי, אנחנו לא מדברים להרחיב, אנחנו מדברים על לבנות לגובה.

יעקב אשר: אני שואל כמה השטח שלו וכמה לפי פרוגראמה הכי פשוטה שמשרד החינוך צריך ל - - - בשביל ילדים.

שי בלומנטל: אז את הפרוגראמה - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה.

שי בלומנטל: אם נצטרך נגיש את זה.

יפעת שאשא ביטון: שנייה, חבל שלא הקשבת לכל ההקדמה שלי, כי אני לא רוצה לעשות את זה עוד פעם.

יפעת שאשא ביטון: אני הצלחתי לעשות את זה בצורה עדינה, אני לא בטוחה שאני אוכל לעשות את זה בצורה - - -

יעקב אשר: לא, זה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, אני, אני.

יפעת שאשא ביטון: אני לא בטוחה שאני אצליח לעשות את זה בצורה עדינה פעם נוספת.

יפעת שאשא ביטון: אז בוא רגע נשאיר את ה - - -

יעקב אשר: לא, זה שאלות חשובות.

שי בלומנטל: בסדר, אז- - -

יפעת שאשא ביטון: נקודת המוצא היא ששם לא הייתה צריכה לקום מערכת חינוך.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך כשל, נתן רישיון למקום שלא היה צריך להיות שם.

יפעת שאשא ביטון: המקום הזה נולד בחטא.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אנחנו מנסים להסדיר אותו.

ינון אזולאי: יש שם צורך גדול מאד.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה.

יפעת שאשא ביטון: אבל יש צורך לאו דווקא שם.

יפעת שאשא ביטון: אפשר גם למצוא פתרונות במרחב הפיזי במקומות אחרים.

ינון אזולאי: יש גם שם עוד כמה דונמים פנויים היום.

יפעת שאשא ביטון: בואו נשמע את ההצעה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו שומעים את ההצעה ומחליטים.

שי בלומנטל: אז אני אומר עוד פעם - - -

יעקב אשר: הוא לא התייחס למה שאמרתי.

יפעת שאשא ביטון: לא, כי דובר פה על 105,000 שקלים לשיפוץ של שירותים, ואז כולם מלינים למה לא השתמשו בכסף הזה.

יפעת שאשא ביטון: אז מעניין, אז לשפץ את השירותים כן, להרחיב לא? בואו נשמע מסודר, אחר כך נגיב.

שי בלומנטל: אז גברתי, זו הצעה אחת.

שי בלומנטל: אני רוצה עוד פעם את הנושא של 105,000 שקלים שהוקצו על ידי משרד החינוך, לאו דווקא רק לשירותים, גם לעשות שם כל מיני התאמות בנושאי בטיחות.

יפעת שאשא ביטון: ו-?

שי בלומנטל: ועיריית חיפה שלחה את הצוות הבכיר, המקצועי של אגף החינוך, מינהל החינוך, לפגישה בבית הספר, כדי להתחיל את ביצוע העבודות, לתכנן אותן.

שי בלומנטל: הגיעו לפגישה עם מנהל בית הספר.

שי בלומנטל: מנהל בית הספר אמר להם סליחה, תמתינו, צריך להגיע נציג היהדות החרדית בעיריית חיפה - יושב כאן מיכי אלפר - תנהלו איתו את השיחה.

שי בלומנטל: אמרו לו הגורמים המקצועיים סליחה, אנחנו גורמים מקצועיים, אנחנו רוצים לדבר איתך.

שי בלומנטל: אמר אני לא יכול לדבר אתכם.

שי בלומנטל: מאז לא פנו ולא אמרו שום דבר.

קריאה: אני מבקש להגיב מיד בסוף דבריו.

שי בלומנטל: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: מדינה בתוך מדינה, כבר אמרתי, כן.

שי בלומנטל: אמרתי, אני מסכים איתך.

יעקב אשר: מה, אתה גורם מקצועי לצורך העניין?

שי בלומנטל: לא, ממש לא.

יעקב אשר: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אבל הוא מייצג את עיריית חיפה.

שי בלומנטל: אני מייצג את עיריית חיפה ונשלחתי על ידי עיריית חיפה.

ינון אזולאי: אני לא מבין למה הם לא שלחו מישהו מקצועי.

יפעת שאשא ביטון: חברים, עם כל הכבוד, אתה מנהל את עיריית חיפה?

יעקב אשר: זו בדיוק הבעיה.

יעקב אשר: אתה מנהל שם חווה פרטית שלך בכל המקום הזה.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, סליחה - - - חבר הכנסת, בוא.

יפעת שאשא ביטון: בואו לא נתנשא אנחנו.

יפעת שאשא ביטון: כולנו.

יעקב אשר: למה?

יפעת שאשא ביטון: רגע, אני אגיד לכם למה.

קריאה: אבל זה לא נכון.

קריאה: תשאלי אותו גם מה הקשר שלו לציבור החרדי - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לדבר.

שי בלומנטל: הלאה, אני - - -

יפעת שאשא ביטון: סליחה רגע, שי.

שי בלומנטל: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: כולנו נבחרי ציבור.

יפעת שאשא ביטון: היום אנחנו פה, מחר אנחנו לא.

יפעת שאשא ביטון: אני הייתי סגנית ראש עיר, אני יודעת שגם אתה היית בראשות עיר, נכון?

יעקב אשר: כן.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו יודעים שאנחנו מתוקף תפקידנו מנהלים את התהליכים שקורים בעיר.

יפעת שאשא ביטון: ואני לא חושבת שאי פעם מישהו שאל אותך בתור ראש עיר או אני שאלו אותי בתור ממונה על החינוך, אם אני גורם מקצועי - אף על פי שאני גם באה מהחינוך - אם אני גורם מקצועי או שאני נציגה של העירייה.

יפעת שאשא ביטון: אז בואו ננסה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את הרגישות שיש פה.

יעקב אשר: אני אסביר את זה תיכף, אם תתני לי לדבר.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא צריך להסביר.

יעקב אשר: במילה אחת אני אסביר.

יפעת שאשא ביטון: יש פה נציג עירייה שנשלח על ידי ראש העיר.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר שהוא סוברני בעצם - - -

יעקב אשר: שאלתי רק למה, זה הכל.

יפעת שאשא ביטון: כי ככה ראש העיר החליט.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יעקב אשר: בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: ראש העיר החליט ולראש העיר יש את הזכות להחליט מי ייצג אותו.

יפעת שאשא ביטון: והוא בא ואומר בשם ראש העיר – לנו יש פתרון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מוכנים לעשות א', ב', ג'.

יפעת שאשא ביטון: ציין את זה לפרוטוקול, אין צורך שאני אחזור.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עכשיו צריכים לראות - - -

שי בלומנטל: יש עוד פתרונות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, בבקשה.

שי בלומנטל: קודם כל צריך לציין שמתוך 370 או כמה תלמידים שנמצאים, אין לי את המספר המדויק, אבל בבדיקה שלנו, של מערכת החינוך, כ-40% מהתלמידים אינם תושבי קריית שמואל, כך שגם פה היה אפשר לפתור את בעיית הצפיפות.

יפעת שאשא ביטון: ואז לאיפה?

יפעת שאשא ביטון: יש פה תושבים מחיפה, קריית אתא, קריית ים, קריית מוצקין, קריית ביאליק.

קריאה: 20%.

שי בלומנטל: 40%.

קריאה: 20%.

שי בלומנטל: 40% אני אומר - - -

קריאה: אין מה להתווכח.

שי בלומנטל: בסדר, גם אני לא מתווכח.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, יש לי פה את הנתונים שאתם נתתם.

שי בלומנטל: אבל יש לי את הנתונים של עיריית חיפה, של מערכת החינוך שפתחה את זה.

יפעת שאשא ביטון: יש לי את הנתונים שאתם נתתם.

יפעת שאשא ביטון: יש פה הרבה מסביב.

יפעת שאשא ביטון: אבל מה הפתרון?

שי בלומנטל: אז רגע, אז זה כבר פיתרון שאם הפתרון יינתן רק לתושבי הקריה, אז זה יהיה הרבה יותר קל מאשר לתת לכל מי שהגיע.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי.

שי בלומנטל: שני פתרונות נוספים עומדים על הפרק.

שי בלומנטל: 10 דקות נסיעה על השעון, אולי אפילו פחות, עומד בית ספר שערי תורה, שניתן על ידי עיריית חיפה לחינוך העצמאי, שהוא גם - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל זה מה שביקשנו בדיון הראשון שיינתן.

שי בלומנטל: אז אני אומר, קיים.

יפעת שאשא ביטון: אמרו פה כולם - - - זה לא שקר, זה כתוב בפרוטוקול.

שי בלומנטל: 10 דקות נסיעה עומד שם מבנה.

שי בלומנטל: נקודה.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, זה כתוב בפרוטוקול.

יפעת שאשא ביטון: שאף אחד לא ינסה לפקפק ולו בחצי מילה שאני מוציאה מהפה.

יפעת שאשא ביטון: כל הדברים שאני אומרת מגובים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צולמנו – תודה לאל – בכנסת הכל מתועד בה.

יפעת שאשא ביטון: הכל מתועד גם בפרוטוקול וגם בשידור.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ישבנו בדיון.

יפעת שאשא ביטון: ישב מולי אבא שאיתו הייתי בקשר ואיתו קבוצה של הורים ואמרו שהם מוכנים לכל פתרון בתוך המרחב הגיאוגרפי, גם אם זה לא במבנה הספציפי הזה.

יפעת שאשא ביטון: נאמר מפורשת.

יפעת שאשא ביטון: נכון?

קריאה: ברור, ברור.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

שי בלומנטל: יש עוד פתרון.

מרדכי מיכאל אלפר: הוא מציע מבנים מאוכלוסים.

שי בלומנטל: לא, המבנה לא מאוכלס, יש שם מקום מיכי, אתה יודע את זה טוב מאד.

שי בלומנטל: ובואו נלך למקום ונבדוק את זה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

מרדכי מיכאל אלפר: אני לא יכול להתמודד עם עובדות שלא קשורות למציאות.

מרדכי מיכאל אלפר: ך

שי בלומנטל: אני יכול להתמודד עם עובדות.

יפעת שאשא ביטון: חברים, אפשר לבדוק את זה.

יפעת שאשא ביטון: מחר יורדים לחיפה, רואים אם המבנה הזה מאוכלס או לא.

יפעת שאשא ביטון: הוויכוח פה הוא מיותר.

שי בלומנטל: בדיוק, יפה.

שי בלומנטל: אפשרות שלישית שהייתה אפשרית ואני נלחמתי על זה, אבל לצערי מסיבות כאלה ואחרות לא התקבל, יש מבנה שהעירייה הקצתה לטובת גנים לציבור החרדי.

שי בלומנטל: הגג לא שייך - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע סליחה, איך קוראים לבית הספר?

שי בלומנטל: שערי תורה.

שי בלומנטל: יש מבנים שהוקצו לטובת גני ילדים לציבור החרדי.

שי בלומנטל: הגג, מי שמבין בהקצאות, מי שבא מהתחום, הגג שייך לעירייה.

שי בלומנטל: העירייה הקצתה את זה לגוף חרדי.

שי בלומנטל: באנו לגוף החרדי ואמרנו מה אתם רוצים לעשות שם?

שי בלומנטל: אמרו לנו מכון לבר מצווה, מכרז תורני.

שי בלומנטל: אמרנו איך אתם, יש לכם את הרצון ללכת לאקסטרה.

שי בלומנטל: מכון בר מצווה – ממול יש מתנ"ס, תקבלו לעשות אותו שם.

שי בלומנטל: 1,000 מטר.

שי בלומנטל: בואו נבנה על המבנה הזה פתרון לבית הספר.

שי בלומנטל: אמרו לא, אנחנו דורשים או מבנים של החינוך הממלכתי דתי או שטחים שמיועדים לחינוך הממלכתי דתי.

שי בלומנטל: זה הרצון.

שי בלומנטל: לא אכנס למה.

שי בלומנטל: זה הרצון של הציבור.

שי בלומנטל: לא פתרון.

יפעת שאשא ביטון: הרצון הוא נחמד, אנחנו מחפשים פתרונות.

יפעת שאשא ביטון: מה נבנה בסוף על הגג הזה שם?

שי בלומנטל: עכשיו הולכים לבנות מרכז תורני ומכון לבר מצווה.

יעקב אשר: שהוקצה מתי?

שי בלומנטל: לפני 5 שנים.

יעקב אשר: למי?

שי בלומנטל: לטובת עמותה - - -

יעקב אשר: אז מה אתה מציע?

שי בלומנטל: רגע- - -

יעקב אשר: העיפו את העמותה הזו, שקיבלה הקצאה כדת וכדין - - -

שי בלומנטל: אין בעיה.

יעקב אשר: שבדקו את הפעילות שלה ותעיפו אותה.

שי בלומנטל: לא.

יפעת שאשא ביטון: אבל סליחה, חבר הכנסת אשר, בוא לא ניתמם.

יפעת שאשא ביטון: אתם רוצים לאכול את העוגה ולהשאיר אותה שלמה?

שי בלומנטל: בדיוק, בדיוק.

יעקב אשר: למה לאכול את העוגה?

יפעת שאשא ביטון: רגע, אומרים לך פה, הרשות באה ואומרת נתנו לכם אפשרות – 1,000 מטר – לקחת ולהכשיר את זה לטובת - - -

מרדכי מיכאל אלפר: זה לא 1,000 מטר.

מרדכי מיכאל אלפר: זה גג 300 מטר.

שי בלומנטל: אוי, באמת.

יפעת שאשא ביטון: רגע - - -

יעקב אשר: כמה דונם?

יפעת שאשא ביטון: אמרת מספר?

יפעת שאשא ביטון: אמרת 1,000 מטר?

שי בלומנטל: אמרתי 1,000 מטר.

יפעת שאשא ביטון: אמרת, נכון?

יפעת שאשא ביטון: לא חטאתי ב - - -

מרדכי מיכאל אלפר: המגרש הוא 500 מטרים, המבנה הוא בקושי 300 מטר.

שי בלומנטל: לא נכון.

מרדכי מיכאל אלפר: המבנה - - - לשימוש של גני ילדים.

מרדכי מיכאל אלפר: אין שום ייתכנות תכנונית - - -

יפעת שאשא ביטון: בשורה התחתונה בחרתם - - -

מרדכי מיכאל אלפר: אין שום ייתכנות תכנונית לקיים על המבנה הזה מבנה בית ספר, נקודה.

מרדכי מיכאל אלפר: והוא מודע לעניין.

שי בלומנטל: אני מודע.

יעקב אשר: בסדר.

שי בלומנטל: לסיכום דברי, יש פתרונות ואני אומר את זה בצורה ברורה.

שי בלומנטל: אנחנו נתקלים בחומה בצורה.

שי בלומנטל: הנה, נתתי - - -

יוסף רוזנברג: מה עם המבנה הריק?

שי בלומנטל: אם הייתי יודע לא הייתי - - -

יוסף רוזנברג: יש מבנה ריק.

שי בלומנטל: איפה?

יוסף רוזנברג: באהרון הרועה בנות.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, זה לא תכנית כבקשתך.

יפעת שאשא ביטון: אם הרשות מקצה מקומות ונותנת אפשרויות ואומרת תבחרו מתוכם - - -

יוסף רוזנברג: למה הוא לא מראה את זה.

שי בלומנטל: אני אראה את זה.

שי בלומנטל: אתה יודע מה, אני אראה את זה.

יוסף רוזנברג: בבקשה.

שי בלומנטל: סליחה על הביטוי, אתם מתחילים אפילו להתחיל להרגיז אותי.

שי בלומנטל: אני לא יכול - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו לא מתרגזים פה.

שי בלומנטל: לא, אני לא יכול לשמוע - - -

גדי כהן: הילדים שלי ברגע הזה יושבים ונאנקים ואתה אומר שאנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: סליחה רגע, סליחה.

גדי כהן: אנחנו פשוט מזועזעים.

גדי כהן: מזועזעים מהרוע שעומד בפנינו.

יפעת שאשא ביטון: חברה, תירגעו.

יפעת שאשא ביטון: אני לא ראיתי פה שום רוע.

יפעת שאשא ביטון: אני רואה פה מקום שמנסים למצוא פתרון, אבל כנראה שלכם יש קו פתרון אחד ואין בלתו.

גדי כהן: לא, לא.

יוסף רוזנברג: לא, לא.

גדי כהן: את אומרת דברים לא נכונים.

גדי כהן: זה לא נכון, הוא משקר לך בעיניים.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לך לדבר, אבל תתנו לו לסיים.

שי בלומנטל: אז אני רוצה ל - - -

יעקב אשר: תאמיני לי שאת לא שם.

יפעת שאשא ביטון: אני שומעת את השיח.

יעקב אשר: את יותר מדי ישרה ל- - -

שי בלומנטל: אני אשיב דבר דבר.

גדי כהן: הוא קיים הפגנה מול בית הספר כדי שלא יתנו לנו - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת.

גדי כהן: הוא קיים הפגנה - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם רוצים להישאר פה או לצאת החוצה?

יעקב אשר: חברים, חברים, תרגיעו את עצמכם.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא.

יפעת שאשא ביטון: יסיים לדבר האדון ואחר כך ידבר חבר הכנסת ואחר כך אני אתן פה להתייחס ואחר כך גם חבר הכנסת אזולאי להתייחס.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעשה את זה מסודר.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

שי בלומנטל: גברתי, אני רוצה להתייחס למה שנאמר כאן, עומד בית ספר ריק.

שי בלומנטל: אז אני לא אכנה את הדברים, אלא אני אתן עובדות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

שי בלומנטל: החינוך הממלכתי דתי, בתקופה ארוכה מאד חי בתוך חושות, בתוך מקלטים, בתוך קרוואנים, כי לא היה מקום.

שי בלומנטל: אני אוהב את רשרושי הרקע האלה.

יפעת שאשא ביטון: תתעלם.

שי בלומנטל: דאגנו, בעבודה שלנו, יחד עם העירייה, יחד עם משרד החינוך, למצוא פתרון לקריה שהתפתחה ובנינו מבנה לטובת בנים של הממלכתי דתי.

שי בלומנטל: הבנים נמצאים במבנה אחד והבנות נמצאות בשני מבנים, כי ככה זה המקום והמקום מאוכלס כולו.

שי בלומנטל: כל הסיפורי בדים ש - - -

קריאה: הוא משקר.

שי בלומנטל: די, נו, באמת.

יפעת שאשא ביטון: חברים, נו, באמת.

יפעת שאשא ביטון: אז כל מה שאתם אומרים זה אמת וכל מה שאחרים אומרים זה שקר.

יפעת שאשא ביטון: אני כבר פעם שלישית שומעת פה, גם כשאני מדברת, את המילה שקר.

שי בלומנטל: בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: די.

שי בלומנטל: תשמעי, יש את השטן הגדול, זה אני, או השטן - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, בואו, אני לא נכנסת לזה.

שי בלומנטל: אבל זה בסדר, אני מכיר את זה.

שי בלומנטל: אני לא מתרגש מזה.

שי בלומנטל: אני מאמין במה שאנחנו עושים.

שי בלומנטל: אנחנו – אני אגיד משפט אולי קצת קשה – אבל לטעמי הילדים וגם ההורים, לצערי, בני ערובה בידי אנשים שיש להם בעיה פוליטית עם ראש העיר.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אנחנו לא מכניסים פוליטיקה.

שי בלומנטל: לא, ולכן אני אמרתי – הפתרונות קיימים.

שי בלומנטל: יש רצון - - -

יפעת שאשא ביטון: בשורה תחתונה – יש פתרונות - - -

שי בלומנטל: נתתי שלושה פתרונות.

יפעת שאשא ביטון: יש רצון.

שי בלומנטל: יש רצון.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו יכולים להגיע בשיח איתם לפתרון שמקובל על כולם.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

שי בלומנטל: רק שינותק הנושא הפוליטי מכל המאבק הזה.

שי בלומנטל: נקודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לנציג עיריית חיפה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר משהו.

יפעת שאשא ביטון: אני ראיתי אותך, את תקבלי רשות דיבור, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אמרתי.

יפעת שאשא ביטון: הראיתי לך אפילו את הסדר של הדוברים וזה יגיע אלייך, אז את אפילו יכולה להיות רגועה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר משהו.

יפעת שאשא ביטון: מעבר לזה שאנחנו מתנקים את הפוליטיקה, אנחנו גם צריכים לנתק את העניין של אם לצורך העניין אני מסכימה או לא מסכימה עם מדיניות כזו או אחרת של רשות.

יפעת שאשא ביטון: יש ראש רשות.

יפעת שאשא ביטון: יש מועצה.

יפעת שאשא ביטון: הם אומרים מבחינתנו יש פתרונות כאלה וכאלה שהם מקובלים.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר עכשיו לבוא ולהגיד למה לא הפתרון ההוא ולמה לא הפתרון הזה וכשיושב פה נציג ואומר חברים, בית הספר מאוכלס, אז להגיד זה שקר.

יפעת שאשא ביטון: כי אתה יודע, אלה דברים שקל לבדוק.

יפעת שאשא ביטון: אני היום נוסעת לחיפה - - -

שי בלומנטל: נכון.

יעקב אשר: זה מה שאני רוצה לבקש.

יפעת שאשא ביטון: שנייה.

יעקב אשר: אני רוצה סיור של הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: אתם יכולים גם רגע להיות בנחת - - -

יעקב אשר: רגע, דברי איתי, אני חבר כנסת.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל אני מדברת עכשיו, שנייה.

יעקב אשר: בסדר, מותר לי להתפרץ.

יעקב אשר: גם את עושה את זה, זה בסדר.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא עושה את זה הרבה.

יעקב אשר: למה לא?

יפעת שאשא ביטון: כי ככה, כי אני לא בתרבות הזאת של להתפרץ.

יעקב אשר: זה הפרנסה שלנו.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו - - -

יעקב אשר: אני רוצה סיור של הוועדה, ברשותך, שם.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה ואנחנו כבר ירדנו וסיירנו בכמה מקומות.

יפעת שאשא ביטון: הדברים האלה של אם מבנה הוא מאוכלס או לא מאוכלס, זה משהו שאפשר לבדוק אותו.

יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף, גם אם עירייה אומרת את המבנה הזה אנחנו לא, כי יש לנו משהו אחר אבל אנחנו מוכנים לתת את הפתרון – 1, 2, 3, 4, 5 ואנחנו יודעים שיש פה מספר פתרונות – אז יש על מה לדבר וזו זכותם.

יעקב אשר: מעולה.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה להסכים, אני יכולה לא להסכים, אני יכולה לאהוב את זה ולאהוב את זה פחות.

יפעת שאשא ביטון: הכל בסדר, אבל בסוף יש פה את מי שקובע את המדיניות ויש אותנו, שמה שמעניין אותנו – ואני אומרת את זה הכי ביושר – שלילדים האלה יהיה מקום ראוי ואמרתי את זה גם בדיון הראשון.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מעניין אותי אם זה יהיה פה או פה או פה.

יפעת שאשא ביטון: מעניין אותי שהילדים האלה ילמדו בסביבה ראויה.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: על זה אני כאן.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת אשר.

יעקב אשר: גברתי, קודם כל תודה על העקביות שלך בדיונים.

יעקב אשר: באמת, אני חושב שיש ועדות שדברים מתאיידים אחר כך ומגיעים ואני באמת רוצה לומר מההתפרצות שלי - - -

יפעת שאשא ביטון: הכל בסדר.

יעקב אשר: זה חברי לגמרי ואת יודעת את זה.

יעקב אשר: אני באמת מציע, יש ועדות שעושות סיורים, אני חושב שגם את עשית כמה סיורים.

יעקב אשר: בואי נעשה שם סיור, נראה גם את ההצעות היפות וגם את ההצעות הפחות יפות.

יעקב אשר: בואו נראה את הדברים האלה.

יעקב אשר: תאמיני לי, אם את באת מהשלטון המקומי וגם אני קצת בא מהשלטון המקומי, אנחנו נוכל באמת לדעת, אולי באמת יש פה איזה משהו שאנחנו לא רואים אותו ולא מבינים אותו.

יעקב אשר: אני כן מציע, לא בשביל להיכנס לדרמות ולסיפורים, אנחנו צריכים לראות על מה מדובר.

יעקב אשר: כי אני מכיר את כל הדבר הזה בצורה אחרת.

יעקב אשר: אני רוצה גם שתדעי, כי אני לא רוצה ברמה האישית.

יעקב אשר: אני לא מכיר את בלומנטל, מעולם לא רבתי איתו, הוא לא חייב לי כסף, אני לא חייב לו גם שום דבר.

יעקב אשר: אבל עם כל הכבוד, אני יודע את השיחות שהיו לי עם ראש העיר.

יעקב אשר: ראש העיר אמר לי תעשה לי טובה יעקב, אנחנו חברים טובים יונה יהב ואני, כראש עיר, כקולגות היינו חברים מאד טובים.

יעקב אשר: עם הרב גפני הייתה לו חברות נהדרת בהרבה מאד שנים, גם בכנסת וגם ברשות המקומית - תעשו לי טובה, תסתדרו עם בלומנטל וזה לא על רקע מקצועי.

יעקב אשר: יש כאן דבר שכנראה שאחת הבעיות שחסרות לנו זה לפרגן גם לאחרים.

יעקב אשר: אני הייתי ראש עיר בבני ברק והיו לי שם קבוצות של אוכלוסייה.

יעקב אשר: את יכולה לברר בפרדס כץ, בבית ספר בפרדס כץ, שאני עשיתי בזמנו, את אחיטוב.

יעקב אשר: אנחנו הבאנו כיתות.

יעקב אשר: זה היה אינטרס שלי לשמור על בית הספר הזה ולטפח אותו לא פחות מכל בית ספר אחר.

יעקב אשר: בבני ברק, אדוני, הקולגות שלך.

יעקב אשר: יעקב סולר ואחרים.

יעקב אשר: יש בתי ספר שבגלל שהאוכלוסייה עזבה את בני ברק, נשארו על בסיס של 30% תושבי המקום והשאר מגבעת שמואל וממקומות אחרים.

יעקב אשר: והעירייה לא הוציאה אותם עד היום הזה, שיש מצוקה אדירה בציבור החרדי.

יעקב אשר: אתה מדבר איתי, אתה רב איתי אם זה 30% מהשכונה או לא?

יעקב אשר: זה ילדי השכונה ברובם.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, חבר הכנסת אשר, אנחנו לא שם.

יעקב אשר: רגע, לא.

יעקב אשר: זה דיון - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא - - -

יעקב אשר: רגע, רק תתני לי.

יעקב אשר: תתייחסי אלי לפחות בצורה המקצועית כמו שהתייחסת לחבר מועצה מקצועי, שהוא נציג העירייה.

יפעת שאשא ביטון: לא, בשמחה אני גם אתן לך יותר.

יפעת שאשא ביטון: אתה רואה שאני גם נותנת לך לדבר - - -

יעקב אשר: בואי ניקח את זה בפרופורציות.

יעקב אשר: שנייה, אני רוצה להגיע.

יפעת שאשא ביטון: בדיוק, בוא ניקח את זה לפרופורציות.

יפעת שאשא ביטון: כי הסיפור שלי עכשיו זה לא כמה תלמידים יש שם.

יעקב אשר: אני מסכים איתך.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור שלי זה איזה פתרון אנחנו נותנים.

יעקב אשר: תקשיבי גברתי יושבת הראש, אני מסכים איתך שאני לא אנהל ויכוח אם יגידו כאן או כאן או כאן.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה לא - - -

יעקב אשר: ואני לא מחפש ארבעה כיווני אוויר ואני לא מחפש דיזינגוף פינת ארלוזורוב.

יעקב אשר: לא זו השאלה.

יעקב אשר: השאלה אמרת מילה אחת וזה שם המפתח של הכל – מקום ראוי.

יעקב אשר: ראוי זה אומר ראוי ללימודים פיזית וראוי ללימודים, להגיע ללימודים ולהיות שם.

יעקב אשר: אם היה מחסור, אם היה מדובר בעיר צפופה, בשכונה צפופה, בתוך הדר, אותו פתרון שהוא דיבר על בית ספר או בית ספר שנמצא בהדר, במקום הכי צפוף בעיר.

יעקב אשר: פה מדברים על שכונה שיש לה עתודות קרקע גם של מוסדות ציבור, גם עתודות אחרות.

יעקב אשר: זה לא מקום שיש בו צפיפות כמו שאנחנו מכירים את זה מערים אחרות.

יעקב אשר: כשיש בתוך השכונה – והוא דיבר על זה – דאגנו – איך אמרת?

יעקב אשר: אתה דאגת במו ידיך לציבור הממלכתי דתי וזה בסדר.

יעקב אשר: עשית את שליחותך נאמנה.

יעקב אשר: למיטב ידיעתי – ותתקן אותי אם אני טועה – ההקצאה ששיניתם בתקופתו של יהב, הייתה על אותה הקצאה שנתן עמרם מצנע, ממפלגת העבודה, לא מדגל התורה – נתן לבית הספר הזה.

שי בלומנטל: אני אשמח אם תראה לי את ההקצאה.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, עזוב.

יעקב אשר: אני אענה לך.

שי בלומנטל: אני מחפש את זה כבר כמה שנים.

יפעת שאשא ביטון: מר בלומנטל, בואו.

שי בלומנטל: לא, הוא שאל אותי.

יפעת שאשא ביטון: לא, בוא לא ניכנס לזה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רלבנטי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים ללכת לפוליטיקה לפני חמש שנים, לפני 10 שנים.

שי בלומנטל: הוא שאל.

שי בלומנטל: תאמין לי שאני יודע לצעוק - - -

שי בלומנטל: לא, אני לא צועק.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רלבנטי.

יפעת שאשא ביטון: מר בלומנטל, חבל.

יעקב אשר: אני אענה לך.

יעקב אשר: ביקשת, תקבל.

יעקב אשר: יש לנו מכתב - - -

יפעת שאשא ביטון: חבל, בואו.

יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה.

יעקב אשר: יש לנו מכתב בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני גם לא רוצה להזכיר ראשי ממשלה שמתו והגיע ולהסכמים וגמרנו.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו במקום אחר.

יעקב אשר: אני בא ואומר דבר אחד, הוא ייצג את עצמו לא רק כגורם המקצועי אלא גם כגורם שמייצג את הממלכתי דתי.

יעקב אשר: הממלכתי דתי בלי עין רעה, פר ילד, תגידי כמה מטר יש לו פר ילד.

יעקב אשר: זו הבחינה הכי פשוטה.

יעקב אשר: אני מתפשר איתך – מה שיש לך פר ילד – אני מתפשר איתך על 40% פר ילד, לילד חרדי גם.

יעקב אשר: וה-40% האלה זה בדיוק זה.

יעקב אשר: כשאתה בא ואומר תיקחו את המגרש שהוקצה לעמותה אחרת שהולכת להגיע לבנייה, מה אתה בעצם בא ואומר?

יעקב אשר: אתה אומר חברה, תתרכזו.

יעקב אשר: אם אני יכול לשים אתכם כמה שיותר רחוק ובמגדל אחד גדול, שקומה ראשונה תהיה גן ילדים, קומה שנייה בתי ספר, עמותה, ההקצאה היא ואם יש גם בית תמחוי שעוזר לתושבים או סניף של עזר מציון, תדחפו שם, כי גם זה חרדי.

יעקב אשר: תקשיב אלי ואני אומר לך את זה, את בסיור אחד, כל מי שהיה שם בסיור, כולל הדרג המקצועי של משרד החינוך, שמפחד לדבר.

יעקב אשר: כי מר בלומנטל הוא איש חזק בבית היהודי - - -

יפעת שאשא ביטון: הדרג של משרד החינוך כשל.

יפעת שאשא ביטון: כשל כי הוא פחדן, כי הוא נתן רישוי במקום שהוא לא צריך לתת רישוי.

יעקב אשר: מר בלומנטל הוא איש חזק.

יפעת שאשא ביטון: די, נו.

יעקב אשר: לא זה הכישלון.

יפעת שאשא ביטון: זה הכישלון.

יעקב אשר: לא.

יפעת שאשא ביטון: זה הכישלון, כי הם מפחדים לעשות את העבודה שלהם והם מפחדים מהלחצים הציבוריים והם נותנים רישוי במקומות שהם לא צריכים.

יעקב אשר: את יודעת מה, גם זה כישלון.

יעקב אשר: בואו נדבר על הכישלון המהדהד יותר.

יעקב אשר: אני ישבתי עם הדרג המקצועי.

יעקב אשר: אני לא רוצה לצטט, אני לא רוצה לסבך אף אחד.

יעקב אשר: הם ישבו בישיבות שמי שהוזמן אליהן על ידי שר החינוך היה מר בלומנטל, שהוא איש מרכזי בבית היהודי וכל הדברים שם היו מוטים פוליטית.

יעקב אשר: הייתה הצעה, יש טיפת חלב לא רחוק מבית הספר, שיושב על 5-6 דונם.

יעקב אשר: נכון יש טיפת חלב שם?

שי בלומנטל: דונם וחצי.

יעקב אשר: רגע, נכון.

שי בלומנטל: לא, לא, אני רוצה שתהיה מדויק.

יעקב אשר: רגע, רגע.

יעקב אשר: יש שם כמעט 2 דונם שעל רבע מהמגרש יושבת טיפת חלב.

יעקב אשר: דיברנו, השר בנט קיבל את זה, הסכים עם זה.

יעקב אשר: גם ראש העיר הסכים, זה היה פה במזנון הכנסת.

יעקב אשר: כאן.

יעקב אשר: אני ישבתי איתם, עם היועץ של השר.

יעקב אשר: אמרתי להם אתם יודעים מה, אני מוכן ללכת על זה.

יעקב אשר: על הכי פשוט.

יעקב אשר: על הכי קטן.

יעקב אשר: עם דונם וחצי, אם נבנה גם על הגג של טיפת החלב, אפשר בצורה הזאת לעשות בניין.

יעקב אשר: לא יהיו לא חצרות גדולות, אז נבנה אותו בטרה יותר גדולה, עם יותר שטחי מרחב פנימיים והכל.

יעקב אשר: תנו לנו רק את זה.

יעקב אשר: רק את זה.

יעקב אשר: גם לזה סירבת ונתת וטו לשר החינוך ולראש העיר.

יעקב אשר: אני אומר לך דבר אחד, גברתי, זה לא ייגמר סביב השולחן הזה.

יפעת שאשא ביטון: טוב.

יפעת שאשא ביטון: זה ייגמר סביב השולחן הזה, כי אם לא אז זה אומר שאין לכם כוונה לפתור את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה נורא פשוט.

יעקב אשר: רגע, דקה.

יעקב אשר: לא, כדי שתוכלי לגמור את זה סביב השולחן הזה, טוב מראה עיניים.

יעקב אשר: אני אומר לך, זה הדבר הכי נכון.

יעקב אשר: ואני אומר לך, סיור אחד, תאמיני לי, אני בא מהשטח.

יפעת שאשא ביטון: כן, הבנתי את זה.

יפעת שאשא ביטון: אמרת את זה שלוש פעמים.

יפעת שאשא ביטון: בפעם הראשונה כבר קלטתי, חבר הכנסת אשר.

יעקב אשר: אני מציע בואי נעשה את זה, לאחר מכן הדיון יהיה הרבה יותר קל.

יפעת שאשא ביטון: טוב.

יעקב אשר: גם עם בלומנטל הוא יהיה יותר קל.

יעקב אשר: היום לשבת ולהגיד הצעות שהן מבזות.

יעקב אשר: מבזות.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אשר - - -

יעקב אשר: מדובר בילדי ישראל.

יעקב אשר: מה הם עשו?

יעקב אשר: הם לא מצביעים?

יעקב אשר: אני יודע מה הם מצביעים?

יעקב אשר: אני נאבק בשבילם והם מצביעים בשביל אזולאי, לש"ס.

יעקב אשר: אז מה?

יעקב אשר: אז הם כן מצביעים לבית היהודי או לא מצביעים לבית היהודי, במה הורע גורלם הילדים, שאתה מייצג אותם בכבוד גדול?

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אשר תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור פה, עם כל הכבוד, זה לא הבית היהודי וזה לא ש"ס או אתם.

יפעת שאשא ביטון: יש פה גם מפלגת כולנו, תפרגנו גם לנו קצת.

יעקב אשר: ודאי.

יעקב אשר: עכשיו שר האוצר הולך - - -בתקופה הזאת.

יעקב אשר: צריך לנצל את זה שהוא - - -

שי בלומנטל: לא, אנחנו מפרגנים - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו לא שם.

שי בלומנטל: כי גם אני משם.

שי בלומנטל: כי גם אני הייתי שם.

יפעת שאשא ביטון: אני היום גם שם, אבל אני רוצה להגיד לך משהו, באמת, במחילה.

יפעת שאשא ביטון: זה שאתה אומר לי תרדי לשטח תראי, אין טוב ממראה עיניים, פספסת בענק.

יפעת שאשא ביטון: פעם אחת, הדיון הראשון - - -

יעקב אשר: אולי, בגיל שלי זה קורה לי.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר לך למה.

יפעת שאשא ביטון: פעם אחת כי הדיון הראשון בכלל נולד ממה שאני קיבלתי מהסרטונים והתמונות וכל מה שקורה שם.

יפעת שאשא ביטון: לא צריך - - -

יעקב אשר: לא, לא לראות את המצוקה הזאת, לא לראות את ה - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע.

יפעת שאשא ביטון: לא צריך להיות גאון גדול - - -

יעקב אשר: את הקרקעות.

יפעת שאשא ביטון: רגע.

יעקב אשר: את הפתרונות.

יפעת שאשא ביטון: רגע.

יפעת שאשא ביטון: לא צריך להיות גאון גדול כדי להבין שהילדים נמצאים בתת תנאים.

יפעת שאשא ביטון: זה דבר אחד.

יעקב אשר: לא את זה ביקשתי שתראי.

יפעת שאשא ביטון: איפה הפספוס שלך?

יפעת שאשא ביטון: הפספוס שלך שאותי זה לא מעניין איזה קרקע או מה מקצה עיריית חיפה ויש לה את הזכות להחליט מה היא מקצה לכל אחד, לא רק לכם.

יעקב אשר: גם - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע.

יפעת שאשא ביטון: כל אחד.

יפעת שאשא ביטון: אתה ראש עיר, אני מחלקת, אני יוצרת חלוקה של משאבים ואני אומרת את זה אני רוצה להקצות ככה ואת זה לככה - - -

יעקב אשר: גם אם יש - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע.

יפעת שאשא ביטון: ובתנאי שהילדים של כולם לומדים במסגרות ראויות.

יפעת שאשא ביטון: אם אומר לנו פה נציג העירייה, לצורך העניין היום זה שי, יכול גם לשבת במקומות מישהו אחר שראש העיר שולח.

יפעת שאשא ביטון: אומר לנו יש לנו מספר פתרונות, בואו נלך ביחד ואתם תחליטו מה הכי נכון לכם.

יפעת שאשא ביטון: בעיני מה שהוצע פה על שערי תורה, שזה בית ספר שהוא ריק, שהוא 10 דקות משם - - -

יעקב אשר: אבל זה מה שאני אומר לך.

יעקב אשר: את פשוט מוטעית.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה לרדת ולראות אם הוא מאוכלס או לא.

יעקב אשר: על זה אני מדבר.

יעקב אשר: לא ביקשתי שתבואי לראות את בית הספר.

יפעת שאשא ביטון: רגע.

יפעת שאשא ביטון: אם למר שי יש את האומץ לשבת בוועדה ולשקר ולומר - - -

יעקב אשר: יש לו אומץ לדברים יותר חמורים.

שי בלומנטל: לא, לא, נו.

יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה, סליחה.

יוסף גולדרינג: סליחה רגע - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, סליחה רגע.

יוסף גולדרינג: אני מפקח.

יעקב אשר: הוא מפקח משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: יש שם אנשים?

יפעת שאשא ביטון: המבנה מאוכלס?

יוסף גולדרינג: אני אומר לגבי המבנה הזה.

יפעת שאשא ביטון: שאלתי אם הוא מאוכלס.

יעקב אשר: נתונים בלבד.

יוסף גולדרינג: המבנה הזה מאוכלס בבית ספר בנות של חסידי גור.

יוסף גולדרינג: הוא מאוכלס בבית ספר שערי תורה.

יוסף גולדרינג: אולי יש 3-4 חדרים ריקים.

שי בלומנטל: אני קיבלתי מידע על יותר.

יפעת שאשא ביטון: יש שם אנשים במבנה הזה?

יעקב אשר: ודאי.

שי בלומנטל: המבנה הוא מבנה גדול.

שי בלומנטל: מערכת - - -

גדי כהן: שקר ראשון נחשף.

יפעת שאשא ביטון: רגע, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: עוד רגע אתה בחוץ, באמת.

יפעת שאשא ביטון: אני מאבדת את הסבלנות.

יפעת שאשא ביטון: אתה מאבדת אותה.

גדי כהן: באמת, אני מאד מכבד אותך.

גדי כהן: יש לי שלושה ילדים ש - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, לא רגע.

יפעת שאשא ביטון: אתה בחרת לשים אותם שם, אוקיי?

יפעת שאשא ביטון: אז שנייה רגע.

יעקב אשר: אבל זה הילדים שלו.

יפעת שאשא ביטון: אין מה לעשות, צריך להרגיע אותו.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר כל שנייה להתפרץ.

יעקב אשר: זה בסדר.

יעקב אשר: אני אעזור לך להרגיע אותו.

יפעת שאשא ביטון: המבנה מאוכלס?

שי בלומנטל: המבנה הוא מבנה גדול שהוא מאוכלס על ידי מוסדות נוספים שאפשר למצוא פתרון להכניס גם חלק מהמוסד של - - -

יעקב אשר: אה, חלק?

שי בלומנטל: לא יודע חלק.

שי בלומנטל: נראה כמה.

יעקב אשר: פתאום זה חלק.

שי בלומנטל: בואו נבדוק.

יפעת שאשא ביטון: שנייה רגע, אני רוצה להציע משהו.

יעקב אשר: פתאום זה המבנה.

יעקב אשר: ניקח אותם עם הרכבל.

שי בלומנטל: לא, לא עם הרכבל.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להציע משהו.

ינון אזולאי: אין לך פתרון.

שי בלומנטל: אבל זה פתרון.

ינון אזולאי: אין לך פתרון אם אתה אומר - - -

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת ינון אזולאי.

ינון אזולאי: פתרון - - -

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת ינון אזולאי - - -

שי בלומנטל: אבל אתה שומע כבר, אמרו - - -

יפעת שאשא ביטון: שי - - - תקשיבו, אני לא בשביל הפטישים האלה ולא בשביל הוויכוחים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אני סוגרת את הדיון ואנחנו יוצאים.

יפעת שאשא ביטון: באמת אני אומרת.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מנהלת את השיח הזה בצורה כזו.

יפעת שאשא ביטון: אולי זה מתאים לוועדות אחרות.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שזה קורה הרבה בכנסת, אני פה, מה לעשות, אני מורה, לא יכול להכיל את השיח הזה.

יפעת שאשא ביטון: אז בואו נעשה את זה רגע בצורה מכובדת.

יפעת שאשא ביטון: שי, אני רוצה רגע לקחת את המושכות, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אתה נתת פה מספר אופציות, אני מבינה שיש אופציות נוספות.

יפעת שאשא ביטון: אני כן מוכנה לקחת בעצמי את האחריות ולרדת גם לראות מה שאתה מציע, את המקומות שאתם מציעים.

שי בלומנטל: ברוכה הבאה, מצוין.

יעקב אשר: זהו.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו נגיע לפתרון.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לראות בעיניים את השיח אתכם, איתם, את ההצעות השונות ולראות ובאמת לבחון מה הכי נכון, אל מול מה שהם נמצאים היום.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

שי בלומנטל: מה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: בלי התעקשות.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אקבל שום התעקשות שלא, אנחנו רוצים דווקא כאן.

יפעת שאשא ביטון: כי בדווקא - אני לא בן אדם של דווקא.

יעקב אשר: לא, אבל דווקא בעיר הזאת ודווקא בשכונה הזאת זה בסדר, נכון?

יעקב אשר: באופן רגיל.

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: לא.

קריאה: זו לא שכונה רגילה.

קריאה: את צריכה להבין, זו עיר בפני עצמה.

יפעת שאשא ביטון: רגע, אני אגיד לך למה.

יפעת שאשא ביטון: כי זה אנטי תזה מוחלטת למה שעלה פה בדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני אסביר לך.

יפעת שאשא ביטון: אני ישבתי פה בשלושת הדיונים עוד לפני שהיית כאן.

יפעת שאשא ביטון: בשיח שהיה לנו אמרו גם החברים עצמם, ההורים, אנחנו רוצים פתרון ראוי לילדים שלנו, גם אם זה לא באותו מרחב גיאוגרפי.

יפעת שאשא ביטון: גם אם זה לא שם, אבל אנחנו רוצים שבתוך הסביבה - - -

יעקב אשר: אבל אני שואל אותך מה את רוצה, כנציגת ציבור.

יפעת שאשא ביטון: מה אני רוצה?

יפעת שאשא ביטון: אמרתי לך מהתחלה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שהילדים יהיו במבנה ראוי, נקודה.

יפעת שאשא ביטון: זהו, זה מה שמעניין.

יעקב אשר: רגע, גברתי, אין לי קול כל כך חזק כמו שלך, את לא צריכה פטיש.

יעקב אשר: תקשיבי, היום את מדברת עם הורים שמוכנים ללכת לשים אותם על הירח, העיקר שיהיה משהו - - -

יפעת שאשא ביטון: טוב לילדים שלהם.

יעקב אשר: בדיוק.

יעקב אשר: כי היום המצב הרע שלהם הוא שני דברים, הוא המצב הפיזי הרע ולא בשביל זה ביקשתי שתבואי לשם, כי את זה בתמונות ובסרטונים ראית לבד.

יעקב אשר: אני רוצה שתראי את האפשרויות.

יעקב אשר: הם מוכנים להתפשר היום על הכל.

יעקב אשר: אנחנו לא צריכים להתפשר על הדבר הזה.

יעקב אשר: אני לא מחפש - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל שי אמר, אתה לא היית פה בתחילת דבריו, שהוא גם מוכן שייבנו לגובה, שלדעתי אגב זה גם לא פתרון, אבל אם תחליטו שכן ושמתאים - - -

יעקב אשר: אגב, את מדברת עם ראש עיר שהיה בזמנו מנהל אגף חינוך ושבא בזמנו למשרד החינוך לראשונה שיאשרו מבנים לגובה וד"ר שי כנעני כמעט זרק אותי מהמדרגות.

יעקב אשר: היום משרד החינוך בא ללמוד אצלי בבני ברק איך עשינו את זה בניצול הקרקע.

יעקב אשר: אגב, זה דבר שהולך עכשיו להיות.

יעקב אשר: אני בעד בנייה לגובה, אבל אני אומר יש מינימום מסוים על מה מדובר.

יעקב אשר: אנחנו לא מדברים פה על חמישה ושישה דונם.

יעקב אשר: אנחנו לא אימפריאליסטים, אנחנו לא שומרים את הקרקע הזאת, אין לנו התנחלויות.

יפעת שאשא ביטון: זה בכלל לא משנה.

יפעת שאשא ביטון: אתה רואה לאיזה כיוון אתה הולך?

יעקב אשר: לא, אני אגיד לך - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם נעולים על משהו - - -

יעקב אשר: אבל את לא נותנת לי לסיים.

יפעת שאשא ביטון: לי, כי אתה עוד פעם חוזר אחורה.

יפעת שאשא ביטון: אתה נעול בתוך איזה שהוא מקום.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך ואמרתי את ז בתחילת הדיון - - -

יעקב אשר: שמה?

יעקב אשר: איזה מקום?

יעקב אשר: איך אני נעול?

יעקב אשר: באיזה מרחב גיאוגרפי אני נעול?

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה פעם חמישית – לי משנה שלילדים האלה יהיה פתרון ראוי.

יפעת שאשא ביטון: בתוך השכונה, מחוץ לשכונה - - -

יעקב אשר: גם אם זה יהיה בקריית אתא?

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, במרחב גיאוגרפי שהוא סביר.

יעקב אשר: סביר, זה הכל.

יעקב אשר: מאה אחוז, אז אין לי ויכוח איתך.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, חבר הכנסת צינון אזולאי, בבקשה.

ינון אזולאי: אני רק רוצה לומר קודם כל בנושא הזה של הפתרון במרחב הגיאוגרפי.

ינון אזולאי: קריית שמואל היא כמעט עיר בפני עצמה, יש גם דיבור בכלל להפריד אותה מחיפה.

ינון אזולאי: כשאומרים בתוך קריית שמואל להביא זה בסדר, אבל אי אפשר לשלוח אותם לנווה שאנן ולהגיד להם הבאנו לכם שם פתרון.

ינון אזולאי: כי אז אחר כך נילחם גם על הסעות ואז נעשה דיונים גם על זה.

ינון אזולאי: אז קודם כל אם הם מדברים שהם מוכנים, ההורים האלה מוכנים במקום, בקריית שמואל.

ינון אזולאי: אני גם מכיר את המקום, היום ההורים שלי תושבי המקום שם ולכן אני אומר, המקום, קריית שמואל מספיק רחב, יש שם גם עוד משהו שאני יודע, משהו כמו 5 דונם שעדיין לא הוקצו ואפשר להקצות את זה לבית הספר.

ינון אזולאי: 5 דונם שעדיין לא הוקצו, שאני חושב שזה די והותר.

ינון אזולאי: כשאנחנו אומרים לא להכניס פוליטיקה אני מסכים איתך והדבר הזה מעולה, אבל לא יכול להיות שראש עיר אומר אני שם חבר מועצה שהוא מהמפלגה השנייה, שהוא בעצם ייצג את הציבור החרדי.

יפעת שאשא ביטון: מה זה משנה?

ינון אזולאי: זה משנה, כי הוא לא מכיר.

ינון אזולאי: אני אסביר לך למה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יושבים פה מפלגת כולנו, יהדות התורה, ש"ס - - -

ינון אזולאי: לא, אבל אני אסביר לך - - -

שי בלומנטל: אבל אני מחזיק תיק הכספים, אולי גם פה אני לוקח רק לבית היהודי כספים?

ינון אזולאי: שנייה, שי, שי - - -

שי בלומנטל: לא, תסביר.

שי בלומנטל: אולי.

ינון אזולאי: תיקח עוד קצת ו - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, חבר הכנסת ינון אזולאי, אתה חבר כנסת, מותר לך להגיד הכל, אבל זה לא לעניין.

ינון אזולאי: את צריכה להבין דבר אחד, אני יכול להגיד.

ינון אזולאי: אני אגיד לך, אם הוא בא והם יודעים שאין לו שיג ושיח איתם, אין להם.

ינון אזולאי: יש בפנים איתו, אני לא רוצה להגיד - - -

אוראל בן סימון: הוא הפגין נגדנו.

ינון אזולאי: הוא בעצמו לקח אנשים והפגינו מול בית הספר.

ינון אזולאי: איך את רוצה שהוא ייצג?

אוראל בן סימון: הוא אמר לנו עכשיו שהם שונאים אותנו, שאנחנו שונאים חרדים בקריה.

יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי שאני לא אשמע פה הערות מהצד.

ינון אזולאי: בן אדם שבא ובעצם ראש העיר אמר שהוא מייצג והוא רוצה להיות, זה בסדר גמור, אבל לא יכול להיות שאתה תיקח אדם מהבית היהודי, שאני מכבד את כולם ויש לנו חברים ואנחנו פה בכנסת עושים את זה, אבל לא יכול להיות שתיקח אותו והוא יגיד טוב, אני אפתור להם את הבעיה ובעצם הוא לא בא ממקום נקי, כי השכונה הזו ברובה התחילו מהדתיים הלאומיים והוא צריך לדאוג לאוכלוסייה שלו וזה בסדר ואני מש"ס גם אדאג לאוכלוסייה שלי, אבל גם לכלל.

ינון אזולאי: אבל הוא לא יכול להיות באמת בן אדם אובייקטיבי בנושא הזה וזה עיקר הבעיה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לא להגיב.

ינון אזולאי: אם היה לוקח את מנהל מחלקת החינוך ואומר לו שם איתם ותנסה לפתור את הבעיה, יכול להיות שהוא בא ממקום נקי וזה היה יותר טוב.

ינון אזולאי: עכשיו לגבי משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להגיד לך משהו.

יפעת שאשא ביטון: אני נפגעתי באופן אישי עכשיו מהדברים שלך ואני אגיד לך גם למה.

ינון אזולאי: לא, מה פתאום, לא.

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך למה ואני אגיד לך כמה השיח הזה הופך להיות לא ענייני וחבל ואנחנו כולנו פה על הגב של הילדים המסכנים האלה.

יפעת שאשא ביטון: כשאני הייתי סגנית ראש עיר וממונה על החינוך, הייתי בכלל ממפלגה אחרת.

יפעת שאשא ביטון: ראש העיר היה בהתחלה מפד"ל ואחר כך ליכוד.

יפעת שאשא ביטון: ייצגתי נאמנה את החינוך בעיר, בלי קשר - - -

ינון אזולאי: ברור, אני לא - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, רגע - - -

ינון אזולאי: לא, אבל את לא מבינה מה אני אומר.

ינון אזולאי: את אומרת דבר שאני מסכים איתו.

יפעת שאשא ביטון: רגע, אני רוצה להגיד לך את הדברים.

ינון אזולאי: אני מסכים איתך.

יפעת שאשא ביטון: אתה אל תגיד לי - - -

ינון אזולאי: הוא לא ממונה על החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אז מה, אני גם הלכתי וייצגתי את העיר.

יפעת שאשא ביטון: אתם יודעים מאיפה הקשר שלי עם כחלון?

יפעת שאשא ביטון: איך בכלל הגעתי לפה?

יעקב אשר: נו, הגיע הזמן שתחשפי את זה.

יעקב אשר: בכלל על סיפור אחר שהיה קשור במשרד התקשורת.

יעקב אשר: לא הייתי ממונה על התקשורת בעיר ולא היה לי שום קשר.

יעקב אשר: נסעתי עם ראש העיר למשרד התקשורת כדי לטפל במשהו אחר, דואר ועניינים וסיב אופטי ועוד אלף ואחד דברים ומשם הכרתי את כחלון.

יעקב אשר: ובזכות העבודה המקצועית שלי מולו, למרות שלא הייתי מהמפלגה שלו, הוא היה ליכוד, אני הייתי משהו אחר; ולמרות שלא הייתי ממונה על התקשורת בעיר, בזכות העבודה המקצועית שלי איתו היום אני יושבת פה לפניכם.

יעקב אשר: יפה.

יפעת שאשא ביטון: טוב, רע, אני לא יודעת, אבל זאת המציאות.

יפעת שאשא ביטון: ולמה אני אומרת לך שנפגעתי אישית, כי אנחנו לא יכולים - - -

יעקב אשר: בגלל שהיית מקצועית.

שי בלומנטל: לא, בגלל הסיב האופטי.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון, בגלל הסיב האופטי, אגב, כי בסוף עשינו את זה בתוך בית הספר.

יפעת שאשא ביטון: הצלחתי לשכנע אותו לעשות את זה בבית ספר בקריית שמונה.

יפעת שאשא ביטון: אבל למה אני אומרת נפגעתי באופן אישי – זה לא משנה עכשיו מי יושב פה ואיזו מפלגה הוא מייצג.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים - - -

ינון אזולאי: אבל זה לא נכון.

ינון אזולאי: ברור שלא, אני מסכים איתך - - -

יפעת שאשא ביטון: אני לא מטילה בך דופי ואני לא מטילה בו דופי.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מטילה באף אחד.

ינון אזולאי: אני גם לא מטיל בו דופי, אבל אני אסביר לך דבר אחד.

יפעת שאשא ביטון: שלח אותו ראש העיר?

יפעת שאשא ביטון: מבחינתי יונה יהב יושב פה.

יפעת שאשא ביטון: זהו.

ינון אזולאי: את צריכה להבין דבר אחד - - -

יעקב אשר: איזה שלח אותו?

יעקב אשר: הוא יושב לו על הווריד פה, מה את רוצה?

שי בלומנטל: נכון, אחד מתוך 31 אני יושב לו על הווריד.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אתה לא.

יפעת שאשא ביטון: מה שמותר לי, לא מותר לך.

ינון אזולאי: אני יכול להגיד לך שכולנו פה יושבים ומייצגים את כל העם.

יעקב אשר: אתה איבדת את האובייקטיביות שלך - - - את זה היא לא יודעת.

יעקב אשר: שהיא תדע את זה אתה תחטוף ממנה, לא רק ממני.

יפעת שאשא ביטון: נו, מספיק.

יעקב אשר: היא לא יודעת.

יעקב אשר: היא עוד לא הגיעה עם הסיב אופטי אליך.

יפעת שאשא ביטון: מספיק, מספיק.

ינון אזולאי: אבל אדם שבעצם לא מקובל, כשאני בא לעשות גישור או משהו, צריך שאני אהיה מקובל על שני הצדדים.

ינון אזולאי: הוא לא מקובל פה על שני הצדדים.

ינון אזולאי: הוא מקובל פה על צד אחד של ראש העיר וזהו.

ינון אזולאי: ולכן אני אומר זה לא מקובל.

יפעת שאשא ביטון: טוב, אוקיי.

יעקב אשר: - - - מעמד שלי, תשאל את החברים שלך בבני ברק.

שי בלומנטל: לא, אל תזרוק לי.

שי בלומנטל: אתה זורק לי - - -

יעקב אשר: תשאל את חברים שלך בבני ברק אם התנהגתי אליך - - -

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: טוב, תקשיבו - - -

שי בלומנטל: אבל מה אתה חושב, שאני אשב פה ויזרקו לי מילים - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שקט.

ינון אזולאי: אבל עמדת בהפגנה מול בית הספר או לא עמדת?

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת ינון אזולאי שקט, באמת.

יעקב אשר: תשאל את יעקב - - - הייתי - - - עם הציבור הדתי לאומי בבני ברק והייתי ראש עיר חרדי.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אשר, אני קוראת אותך לסדר פעם ראשונה וזו פעם ראשונה שאני עושה את זה בדיוני הוועדה שלי.

יפעת שאשא ביטון: שלוש וחצי שנים אני פה, בחיים לא קראתי איש לסדר.

יפעת שאשא ביטון: הגזמתם.

יפעת שאשא ביטון: הגזמתם.

יפעת שאשא ביטון: באמת אני אומרת.

יפעת שאשא ביטון: המאבקים פה הם לא פוליטיים, זה לא מעניין אותי מאיפה אתם באים.

יפעת שאשא ביטון: באמת, אם אתם תמשיכו לריב פוליטיקה - - -

קריאה: אבל שם זה הפוליטיקה.

קריאה: זה לא היה פוליטי, היה פתרון.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו להערה של המועצה לשלום הילד, אין פה אמון בכלל גם עם הרשות, אז זה לא הסיפור ואני נכנסתי פה וצריך לטשטש וזה צריך להיות גשר וזה מה שאנחנו מציעים.

כרמית כהן-פולק: מה שאני אומרת זה שכולנו צריכים לחתור לפתרון, כי ברור שיש פה ילדים ואנחנו גם קיבלנו מהם את התמונות והיינו איתם בקשר.

יפעת שאשא ביטון: המועצה לשלום הילד.

כרמית כהן-פולק: הדבר הזה הוא מזעזע, באמת ואי אפשר לעבור עליו בשתיקה.

כרמית כהן-פולק: אבל אנחנו רואים פה גם דיס אינפורמציה.

כרמית כהן-פולק: זאת האמת, סליחה.

כרמית כהן-פולק: אנחנו רואים פה אינפורמציות סותרות.

כרמית כהן-פולק: קשה להבין ככה.

יפעת שאשא ביטון: כרמית, אני צללתי לסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: כל מילה שיוצאת מפה, חוץ מהסיפור של שערי תורה מאוכלס או לא, אנחנו נרד ואני אמרתי, עולים פה עניינים, אנחנו נלך לבדוק אותם, אבל אני גם יודעת דברים שהם מתחת לפני השטח, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: משני הצדדים, אגב.

יפעת שאשא ביטון: אז בגלל זה אני אומרת אני גשר פה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא סתם אמרתי.

יפעת שאשא ביטון: את יושבת פה כל דיון.

יפעת שאשא ביטון: מתי פתחתי ואמרתי אנחנו משאירים פוליטיקה בחוץ נכנסים נקי?

כרמית כהן-פולק: ברור.

יפעת שאשא ביטון: אז בואי, אף אחד פה לא נקי.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך את זה הכי פתוח וגם אם ייכעסו עלי.

כרמית כהן-פולק: אני מסכימה עם האמירה שלך שבסוף מי שנופל בין הכיסאות זה הילדים.

יעקב אשר: זה ממש לא בסדר להגיד - - -

יפעת שאשא ביטון: מה לעשות?

יעקב אשר: זו פשרה מפ"איניקית, אבל זה לא מסתדר איתם.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אשר אין מה לעשות.

יעקב אשר: ההורים האלה הם בסדר גמור ונציגי הציבור בחיפה, זה בסדר גמור.

יפעת שאשא ביטון: אז צריך לראות מה קורה שם.

יעקב אשר: צריך לדעת באופן ללמוד ולדעת - - -

ינון אזולאי: גם למשרד החינוך יש אחריות.

ינון אזולאי: אם היה רוצה, יכול היה לנעול דרגים אחרים בשביל להגיע.

יפעת שאשא ביטון: רק למשרד החינוך האחריות.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך חטא כשהוא נתן רישיון.

ינון אזולאי: אם היה רוצה היה נועל ברז אחד.

ינון אזולאי: יונה יהב היה נועל ברז אחד, תאמיני לי שהיום הכל היה מסתדר, רק לא עושים את זה.

ינון אזולאי: כשהם רוצים הם יודעים להפעיל שרירים.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת ינון אזולאי, הם לא היו צריכים לסגור את הברז ליונה יהב, הם היו צריכים לא לתת רישיון לבית הספר.

ינון אזולאי: בסדר, אבל יש צורך והם לא עשו את זה.

יפעת שאשא ביטון: שיתנו את הרישיון למקום שצריך.

ינון אזולאי: אז מה את רוצה, שנזרוק אותם?

יעקב אשר: 17 שנה.

יפעת שאשא ביטון: כבר בהתחלה.

יפעת שאשא ביטון: זה הוקם ככולל, הפך לגן, הפך לבית ספר - - -

יעקב אשר: לא, לא, לא.

יפעת שאשא ביטון: די, נו, יש לי את זה מהם.

יפעת שאשא ביטון: הם שלחו לי את זה.

יעקב אשר: הבניין.

יפעת שאשא ביטון: לא הוא שלח לי, אתם.

יעקב אשר: תקשיבי, הבניין, לא הרישיון.

יעקב אשר: הרישיון לבית ספר לא קשור לכולל ולא קשור לכלום.

יעקב אשר: הפוך.

יעקב אשר: הכולל מארח אותם בבניין.

יפעת שאשא ביטון: אני אדבר איתך על זה אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה – הכולל מארח אותם במבנה שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אם הם לא אמורים - - -

יעקב אשר: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אבל אלה הטעויות.

יפעת שאשא ביטון: הם צריכים להיות בתוך מוסד - - -

יעקב אשר: עיריית חיפה הייתה צריכה להקצות להם לפני 15 שנה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אני הבטחתי להם ואחר כך את.

יעקב אשר: אבל כבר אז הוא לא נתן.

יפעת שאשא ביטון: אני דילגתי פה, נתתי לשני חברי הכנסת לשחרר קצת.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, מישהו מכם, שם ותפקיד.

מרדכי מיכאל אלפר: מיכאל אלפר, חבר מועצת העיר חיפה.

מרדכי מיכאל אלפר: אני לא מתיימר לומר שנשלחתי בשם עיריית חיפה ואני לא חושב שיש פה גורם המייצג את מערכת החינוך או גורם מקצועי מתוך מערכת החינוך וכל מה שהיה צריך להיאמר בעניין הזה נאמר.

מרדכי מיכאל אלפר: אני מלווה את העניין קרוב ל-10 שנים.

מרדכי מיכאל אלפר: בית הספר הזה הוקם מתוך ידיעה שבכל רשות נורמטיבית כשקם בית ספר מקצים לו קרקע, כך היה בשנת 2002.

מרדכי מיכאל אלפר: 17 שנה, 20 שנה אחורה, מאז שבית הספר קם מנסים למצוא לו פתרון.

מרדכי מיכאל אלפר: מצנע בשנת 2002 הקצה קרקע לבית הספר.

מרדכי מיכאל אלפר: בשנת 2004 יהב - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, ברשותך.

יפעת שאשא ביטון: אתה היית פה בכל הדיונים.

מרדכי מיכאל אלפר: נכון.

יפעת שאשא ביטון: כל פעם אתה יושב במקום אחר, אני אפילו יכולה להגיד לך איפה ישבת בדיונים הקודמים.

מרדכי מיכאל אלפר: מה לעשות.

יפעת שאשא ביטון: לא, שתבין שאני זוכרת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא חוזרים על אותו סיפור.

מרדכי מיכאל אלפר: אני רוצה להתייחס למשהו שאמרת ממש לפני שתיים-שלוש דקות.

מרדכי מיכאל אלפר: אמרת בית הספר הזה קם ככולל, הוא בעצם הפך מגן לבית ספר, מכולל לבית ספר.

יפעת שאשא ביטון: הוא צמח.

מרדכי מיכאל אלפר: כאילו הוא צמח, כאילו הוא קם בחטא.

מרדכי מיכאל אלפר: בית הספר קם מתוך ידיעה שהרשות תעמיד לו קרקע וכך היא עשתה.

מרדכי מיכאל אלפר: רשות נורמטיבית.

מרדכי מיכאל אלפר: ראש העיר מצנע העמיד קרקע 8 דונם לבית הספר, לפי מפתח של חצי דונם לכיתה, 16 כיתות, כיאה לבית ספר.

יפעת שאשא ביטון: לא נבחר מצנע.

יפעת שאשא ביטון: מה לעשות?

יפעת שאשא ביטון: איפה אנחנו עכשיו?

יפעת שאשא ביטון: לא, באמת.

מרדכי מיכאל אלפר: היה ראש עיר, זה מה שהוא עשה.

מרדכי מיכאל אלפר: יהב נכנס לתפקיד בשנת 2004, ביטל את אותה הקצאה.

מרדכי מיכאל אלפר: על אותה הקצאה – 8 דונם – נבנה בית ספר שחברי מקודם הזכיר, האהרון הרועה.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את זה כבר.

יפעת שאשא ביטון: רשמתם את זה גם במצגת.

יפעת שאשא ביטון: יש לי גם את האישורים, נו.

מרדכי מיכאל אלפר: אז בית הספר לא קם בחטא.

מרדכי מיכאל אלפר: זה אכן לא נושא פוליטי.

מרדכי מיכאל אלפר: זה ילדים שסובלים מדי יום.

יפעת שאשא ביטון: איך מתקדמים מפה?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן ועכשיו צריכים למצוא פתרון.

מרדכי מיכאל אלפר: אמר חברי בלומנטל שאין קרקע בשכונה.

מרדכי מיכאל אלפר: אחד, יש קרקע בשכונה.

מרדכי מיכאל אלפר: אמר שיש פתרון הקצאה על הגג.

מרדכי מיכאל אלפר: מיקי אוטמזגין, אדריכל מוערך בחיפה, נשלח על ידי העירייה לבחון את האופציה הזאת וחזר מסיור במבנה - ואת מה שאני אומר תבדקי - חזר מסיור במבנה ואמר חד משמעית אין ייתכנות לתוספת שטחים במבנה הקיים.

מרדכי מיכאל אלפר: לא תכנונית מבחינה תב"עית ולא פיזית.

מרדכי מיכאל אלפר: אין חצר לבית ספר, אי אפשר בקונטור כל כך קטן לבנות עוד קומות.

מרדכי מיכאל אלפר: מעלית, הנגשה - - -

יעקב אשר: מיכאל תסלח לי שאני אשאיר אותך לבד?

יפעת שאשא ביטון: אני אדבר איתך.

יעקב אשר: אנחנו נשב ביחד וגם נעשה סיור ביחד.

יעקב אשר: אני מזמין את כולם.

יפעת שאשא ביטון: אני אדבר איתך.

יפעת שאשא ביטון: לא את כולם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נלך.

יעקב אשר: תודה רבה.

יעקב אשר: שלום שלום.

מרדכי מיכאל אלפר: שלום, שלום, תודה.

מרדכי מיכאל אלפר: מעלית, חדר מדרגות תקני גומר את שטח בית הספר.

מרדכי מיכאל אלפר: לא יישאר מקום לכיתות.

מרדכי מיכאל אלפר: שוחחתי גם עם אנשי מקצוע שבחנו את זה ברמת הפרוגראמה.

מרדכי מיכאל אלפר: אין ייתכנות על המבנה הקיים.

מרדכי מיכאל אלפר: מבלי להתייחס לעובדה שמהבנה לא שייך לבית הספר והוא מוקצה לגורם אחר ונעשה בו שימוש אחר.

יפעת שאשא ביטון: בעניין הזה יש לי רק שאלה אחת.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מתכננת, אני לא מהנדסת, אין לי מושג בבניין ואני גם לא מתכוונת להיכנס לזה.

מרדכי מיכאל אלפר: יש לי מושג, אני אענה לך.

מרדכי מיכאל אלפר: תשאלי.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא רלבנטי.

יפעת שאשא ביטון: יש לי רק שאלה אחת.

יפעת שאשא ביטון: הגיע צוות מקצועי, ביקש לדבר עם מנהל בית הספר, אמרו לו תחכה למי שאחראי פה?

יוסף רוזנברג: לא.

יוסף רוזנברג: אני אגיד לך בדיוק מה שאמרתי - - -

מרדכי מיכאל אלפר: מנהל ה- - - יתייחס לעניין.

יוסף רוזנברג: הוא מבין בזה, אני לא מבין בזה, הוא מלווה אותי.

יוסף רוזנברג: מה כל כך קשה בזה?

מרדכי מיכאל אלפר: וכפי שהוא מייצג את עיריית חיפה, אני יכול לייצג את תושבי העיר, בטח בפגישה מהסוג הזה.

מרדכי מיכאל אלפר: מה גם שאני עוסק בנושאים תכנוניים ביום יום.

מרדכי מיכאל אלפר: אני מבין בתחום.

מרדכי מיכאל אלפר: אני רוצה לשמוע אם עושים סיבוב על המערכת הזאת או באמת נותנים פתרון.

מרדכי מיכאל אלפר: בחנתי את העניין ואין ייתכנות לפתרון.

מרדכי מיכאל אלפר: ידעתי גם קודם, אבל קיבלתי חיזוק לעניין ממתכנן שהעירייה שלחה לבחון את הנושא.

מרדכי מיכאל אלפר: הזכירו קודם את ה-105,000 שקלים.

מרדכי מיכאל אלפר: זאת דוגמא לכסף שמשרד החינוך שלח, לא פותר את הבעיה.

מרדכי מיכאל אלפר: כמו שאמרת, חמור מאד, אבל עושה את זה קצת פחות קשה.

מרדכי מיכאל אלפר: יש לילדים מתקן שירותים נורמאלי - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון, שהם ישחקו דמקה בשירותים יהיה להם נעים.

יפעת שאשא ביטון: תעשה לי טובה, נו, בחייך.

מרדכי מיכאל אלפר: לא, יהיה להם מתקן שירותים נורמאלי.

מרדכי מיכאל אלפר: אולי יחליפו שם דלת, שכשפותחים אותה היא עפה על פרצוף של ילד והוא מפונה לבית חולים.

יפעת שאשא ביטון: פשע.

מרדכי מיכאל אלפר: פשע.

מרדכי מיכאל אלפר: גם את הכסף הזה - - -

יפעת שאשא ביטון: פשע גם לבזבז את הכסף הזה כשאנחנו לא יודעים.

יפעת שאשא ביטון: עדיף כבר לקחת מבנה - - -

מרדכי מיכאל אלפר: גם הכסף הזה לא הגיע לילדים.

יפעת שאשא ביטון: רגע, תקשיבו רגע.

יפעת שאשא ביטון: זה גם המאבקים שלי בתוך העיר שלי.

יפעת שאשא ביטון: כבר עדיף להחליט על מקום ולקחת את הכסף הזה ולאגם אותו עם כספים נוספים ולהשקיע כמו שצריך כדי שלילדים האלה לא יהיה טלאי על טלאי על טלאי.

מרדכי מיכאל אלפר: אכן, אכן, אבל המכתב הזה נשלח והתקציב הזה הועבר וחוסר האכפתיות שמשקף המקרה הקטן הזה של ה-105,000 שקל, מספר את הסיפור כולו ולכן אני מתייחס לזה.

מרדכי מיכאל אלפר: אני בהחלט לא חושב שזה פתרון.

יפעת שאשא ביטון: נכון, כשהכל נולד פה בחטאים.

מרדכי מיכאל אלפר: הזכיר חברי 40% תלמידים לא תושבי השכונה, 20%.

מרדכי מיכאל אלפר: יש לי פה מסמך מדויק.

יפעת שאשא ביטון: היינו שם כבר.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו.

יפעת שאשא ביטון: מה יש לך להוסיף?

יפעת שאשא ביטון: יש פה אמהות בוערות.

מרדכי מיכאל אלפר: נושא הגנים שוב תכנונית הוא לא מתאים.

מרדכי מיכאל אלפר: הוא לא מתאים, מה לעשות?

מרדכי מיכאל אלפר: הוא גם מוקצה למישהו אחר, אבל הוא לא מתאים.

מרדכי מיכאל אלפר: זה כמו שאני אציע לפלוני בית של מישהו על מצוקת חדרים שיש לו.

מרדכי מיכאל אלפר: אבל הוא גם לא מתאים כי אין שם חדרים.

מרדכי מיכאל אלפר: אין אפשרות.

מרדכי מיכאל אלפר: הציע חברי את בית הספר שערי תורה.

מרדכי מיכאל אלפר: בית ספר שערי תורה מאוכלס.

מרדכי מיכאל אלפר: לא היה לי את האומץ להציע בית ספר מאוכלס ולחשוב שאני מעביר את זה בוועדה וזה נשמע לרגע טוב.

מרדכי מיכאל אלפר: בית הספר הזה מאוכלס.

מרדכי מיכאל אלפר: לא רק שהוא מאוכלס, יש שם היום בקשה לתוספת בינוי כי הוא צפוף.

מרדכי מיכאל אלפר: כי לגור אין תיכון.

מרדכי מיכאל אלפר: אתה מסכים איתי או לא?

מרדכי מיכאל אלפר: נציג משרד החינוך?

מרדכי מיכאל אלפר: אז הוא מציע הצעה של מבנה קיים, מאוכלס, משכונה מרוחקת, שאין מי שיממן את ההסעות, חצי שעה נסיעה?

יפעת שאשא ביטון: כל מי שמדבר הערות ביניים לא מדבר אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: חבל.

מרדכי מיכאל אלפר: יש קרקע בשכונה.

מרדכי מיכאל אלפר: משרד החינוך צריך להקצות אותה.

מרדכי מיכאל אלפר: סליחה, עיריית חיפה צריכה להקצות אותה.

מרדכי מיכאל אלפר: משרד החינוך מתקצב בינוי.

יפעת שאשא ביטון: אז זה הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: אתם נעולים על הקרקע הזאת.

מרדכי מיכאל אלפר: לא, לא.

יפעת שאשא ביטון: ואני אומר לך, אני לא יכולה לבוא לייצג פה עכשיו פתרון אחד.

מרדכי מיכאל אלפר: אבל תמיר בן משה, כשמסייר בשכונה וראש מינהל הפיתוח במשרד החינוך גם חושב שזה הפתרון - - -

יפעת שאשא ביטון: לא יכולה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא סמכות שלי בכלל.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא מעניין.

מרדכי מיכאל אלפר: את מי לא מעניין, אם לא תמיר בן משה?

יפעת שאשא ביטון: אז אני אסביר לך.

יפעת שאשא ביטון: זה לא מעניין ואני אגיד לך למה, כי אני לא יכולה לייצג שום פתרון אחד מהצד הזה, כמו שאני לא יכולה לייצג שום פתרון אחד מהצד הזה.

מרדכי מיכאל אלפר: אבל אם לוועדה הזאת יש סמכות - - -

יפעת שאשא ביטון: אין לי סמכות.

מרדכי מיכאל אלפר: איזו שהיא סמכות.

יפעת שאשא ביטון: אין לי סמכות.

מרדכי מיכאל אלפר: להביע אמירה, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: כן, שלילדים האלה יימצא פתרון ראוי, זאת האמירה שלנו.

מרדכי מיכאל אלפר: נכון, ושמשרד החינוך לא יתקצב בינוי כיתות ברמת הנשיא כשעוד אין צורך בכיתות האלה.

מרדכי מיכאל אלפר: סתם, בשביל לייצר מערכת בחירות נחמדה יותר.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, אני לא נכנסת לפתרון - - -

מרדכי מיכאל אלפר: ויעביר לעיריית חיפה מאות מיליוני שקלים - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, תעצור, זהו.

יפעת שאשא ביטון: סיימת לדבר מבחינתי.

מרדכי מיכאל אלפר: רגע.

יפעת שאשא ביטון: סיימת לדבר מבחינתי.

מרדכי מיכאל אלפר: רגע, לא, זה לא בסדר.

יפעת שאשא ביטון: כי אני לא בתעמולת בחירות עכשיו.

מרדכי מיכאל אלפר: אבל אני גם לא.

מרדכי מיכאל אלפר: אני גם לא.

מרדכי מיכאל אלפר: אני דואג לילדים.

מרדכי מיכאל אלפר: אני לא בתעמולת בחירות, אני דואג לילדים.

מרדכי מיכאל אלפר: אם משרד החינוך מעביר מאות מיליוני שקלים לעיריית חיפה בלי שיש צורך, בלי שיש רשימות תלמידים שמחכים לבית הספר הזה, ופה הוא לא מתקצב או לא כופה על העירייה בית ספר, אז הוא עושה חטא.

מרדכי מיכאל אלפר: כי זו הייתה סנקציה שהייתה גומרת ליהב להקצות קרקע.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה סוגיה נוספת שאנחנו צריכים להגיע אליה בבית"ר עילית.

יפעת שאשא ביטון: תתנחמו, אתם לא לבד, רק ששם הדברים הם קצת אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לכם, אני לא בתחרות מי קיבל ככה, מי עשה ככה.

מרדכי מיכאל אלפר: זאת לא תחרות.

מרדכי מיכאל אלפר: אני הסברתי שלמשרד החינוך יש יכולת לייצר סנקציה מול יהב, בשביל שיעשה בסוף את החשבון מה יותר כדאי לו.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ממך בזה הרגע לסיים, תודה רבה.

מרדכי מיכאל אלפר: סיימתי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס.

מרדכי מיכאל אלפר: אני סיירתי בבית הספר לפני חודש, בכיתי בפעם העשירית כשראיתי את הילדים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה עוד פעם, אם זה לא היה ברור למישהו, כי נדמה לי שזה לא ברור.

יפעת שאשא ביטון: אני לא באה לייצר פתרון מסוים.

יפעת שאשא ביטון: אין לי גם סמכות לייצר את הפתרון הזה או את הפתרון הזה, אז אני גם לא מתיימרת.

יפעת שאשא ביטון: אני חוזרת ואומרת, אני פה כדי שיימצא פתרון ראוי לילדים.

יפעת שאשא ביטון: תמשיכו להיות נעולים על הקרקע המסוימת הזו, לא יהיה פתרון.

יפעת שאשא ביטון: הם יהיו נעולים על פתרון אחד, לא יהיה פתרון.

מרדכי מיכאל אלפר: אנחנו לא נעולים על הקרקע.

מרדכי מיכאל אלפר: הציע תמיר בן משה גם את מבנה הבנות שחציו ריק.

מרדכי מיכאל אלפר: אנחנו מוכנים גם לזה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת מי זה תמיר בן משה.

מרדכי מיכאל אלפר: הוא ראש מינהל הפיתוח במשרד החינוך, אבל אנחנו מוכנים לכל פתרון - - -

יפעת שאשא ביטון: הוא ראש העיר של חיפה?

מרדכי מיכאל אלפר: הוא ראש מינהל הפיתוח במשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, נו באמת.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא מאמינה שהוא עונה לי.

מרדכי מיכאל אלפר: הגוף שמקים חדר מצב בתחילת שנת הלימודים, כשבית הספר לא נפתח.

יפעת שאשא ביטון: טוב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נצטרך לשבת ולראות את כל הפתרונות שמוצעים ואתם תצטרכו במסגרת מה שמציעים לראות מה הכי נכון ומתאים לילדים, כל עוד שאנחנו מוודאים שזה באמת נותן מענה ראוי.

יפעת שאשא ביטון: יותר ברור מזה אני לא יודעת להגיד את זה.

מרדכי מיכאל אלפר: אנחנו ניקח כל פתרון.

מרדכי מיכאל אלפר: בינתיים לא הוצע כזה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה גברתי.

ר"ב: שלום.

ר"ב: רציתי קודם כל להתנצל שדיברתי ללא תור ולהסביר.

יפעת שאשא ביטון: הכל בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את הרגשות.

ר"ב: פשוט הייתי נרגשת ומאד התפלאתי בגלל שאנחנו הרבה זמן פועלים בשביל בית הספר וזה קשה, לוקח קשות.

ר"ב: באחת ההפגנות שהיינו פשוט מר בלומנטל הגיע עם עוד כמה אנשים והפגין נגדנו.

ר"ב: כאיש ציבור, היה לי קשה לראות את זה.

ר"ב: חשבתי שהוא מייצג אותנו, את השכונה שלנו.

יפעת שאשא ביטון: זה לא השיח.

יפעת שאשא ביטון: באמת, עם כל הכבוד, זה לא השיח.

ר"ב: אוקיי, כי זה היה לי מוזר - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, זה לא רלבנטי בכלל.

יפעת שאשא ביטון: שלחו אותו כנציג העירייה.

יפעת שאשא ביטון: יש לו את הסמכות להביא פתרונות, די.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתי זה גמור.

ר"ב: דבר שני, על שטחים - - -

ינון אזולאי: זה לא - - -

יפעת שאשא ביטון: מה לעשות?

יפעת שאשא ביטון: הוא נבחר ציבור.

יפעת שאשא ביטון: מה, אני בוחרת מי יישב איתי פה?

יפעת שאשא ביטון: לא.

ינון אזולאי: אבל בן אדם שהוא מפגין נגדי, אתה רוצה שהוא יבוא להיות מגשר שלי?

ינון אזולאי: זה לא מובן.

יפעת שאשא ביטון: הוא לא בא לגשר.

ינון אזולאי: הוא בא לגשר.

יפעת שאשא ביטון: הוא בא לומר מה הפתרונות שעיריית חיפה מציעה.

יפעת שאשא ביטון: אני המגשרת.

ינון אזולאי: לא, הוא מינה אותו שיגשר.

ר"ב: בנוסף הוא פתח כל מיני קבוצות ווטסאפ לאיך להוציא אותנו ולהיפטר כמו הפתרון האחרון - - -

יפעת שאשא ביטון: אני לא נכנסת לעניינים של חיפה, יש לי מספיק צרות משל עצמי.

יפעת שאשא ביטון: בואי נדבר על הילדים ועל הפתרונות של בית הספר.

ר"ב: בסדר.

ר"ב: ורק - - - מתנכל - - - הוא פה צילם, מחייך, זה לא נעים לי.

ר"ב: אף אחד אחר לא צילם - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

קריאה: זה לא בסדר, שי.

ר"ב: עכשיו לגבי הפתרון, דבר נוסף שמאד העליב אותי בתור אישה דתייה.

שי בלומנטל: אני מודה לכם.

ר"ב: בבקשה.

ר"ב: דבר נוסף, הפתרונות היו, כמו שכולם הסבירו, פתרונות נוספים וזה לא רק השטח הזה וכל פתרון אחר לקחו, לקחו, לא בשבילכם.

ר"ב: יש כאן תחושה שפשוט לא רוצים אותנו.

ר"ב: לגבי העניין שזה בכלל מחוץ לקריית שמואל, צריך להבין שלמרות שקריית שמואל, נכון שהיא שייכת לחיפה, אבל היא מאד רחוקה מהעיר חיפה.

ר"ב: איך אומרים?

ר"ב: - - - הייתה בגלל הבת שלי.

ר"ב: אין פתרונות אזוריים, אז באמת היא נוסעת ללא ברירה, היא בהסעות.

יפעת שאשא ביטון: כל ידי החינוך המיוחד ככה בארץ.

ר"ב: כן, אני יודעת.

ר"ב: זה גם פתרון לא קל.

ר"ב: בעשרה לשבע אני כבר צריכה לקחת אותה החוצה, לחכות להסעה, בגלל שיש את הפקקים בשעות האלה.

ר"ב: אז חבל לי על יתר הילדים שלי ועל יתר הילדים בשכונה, שהם יצטרכו.

ר"ב: ושי, אתה יודע שזה לא 10 דקות נסיעה.

ר"ב: הוא יודע את זה.

ר"ב: זה לא סוד.

ר"ב: זה לא 10 דקות.

ר"ב: אם הבת שלי בעשרה לשבע צריכה לצאת וזה מיניבוס, זה לא הרבה ילדים בדרך.

ר"ב: מיניבוס שאני חושבת אולי עם 6-7 ילדים.

ר"ב: להגיע בשמונה ורבע לבית הספר, זה המון זמן.

ר"ב: היא חוזרת מותשת.

ר"ב: אז אם זה מה שהוא מציע בשביל ילדים בריאים, שהם לא צריכים לעבור את הטרגדיה הזאת, אז מאד עצוב לי שזה מה שאתה מציע, שזה הפתרון לילדים שלא צריכים.

מרדכי מיכאל אלפר: זה פתרון לא קיים גם.

מרדכי מיכאל אלפר: זו דמגוגיה.

ר"ב: אם אתה אומר שיש, אז תעזו לנו למצוא פתרון בתוך השכונה.

ר"ב: אנחנו גרים שם, אנחנו חברים איתכם, אנחנו שכנים.

ר"ב: אנחנו עוזרים אחד לשני, אישה יולדת, אנחנו לא מסתכלים איזו כיפה יש לבעלה, אנחנו עוזרים אחד לשני, אנחנו אוהבים אחד את השני.

ר"ב: אני מכירה את אשתך, היא אישה נפלאה, למה להוציא אותנו?

ר"ב: למה לא לתת לנו את הפתרון?

ר"ב: ואתה יודע שיש פתרון שקיים.

ר"ב: זה מאד עצוב שזה המצב.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה ר'.

ר"ב: רק משפט אחד לגבי העניין עם הגג של מקום אחר, אל תשלח אותנו לריב עם גוף אחר על מקום שלא שייך לנו.

ר"ב: זה מזכיר לנו את רוסיה הקומוניסטית, ש - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם לא צריכים לריב.

יפעת שאשא ביטון: אם יש הקצאה, אם באים ומציעים - - -

ר"ב: אבל זה משהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אם באים ומציעים לאוכלוסייה למגזר, למי שאמון שם, אני לא יודעת מול מי היה השיח - מה אתם רוצים לעשות בזה והם בוחרים לעשות בזה משהו אחר – וואלה, זה מעורר מחשב.

ר"ב: לא, זה לא שלנו.

ר"ב: לא, לא, זה כבר ניתן למישהו אחר.

ר"ב: את תשלח אותנו ל - - -

ינון אזולאי: מועצה שהגישה בקשה להקצאה, קיבלה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, כי הם ביקשו לעשות בזה משהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה, גם כל בית הספר הזה - - -

ר"ב: לא, לא, זה לא אנחנו ביקשנו, זה לא נכון.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לומר משהו לטובת הילדים, רק כדי לפחות, את יודעת, השתמשת פה במילים קשות – טרגדיה של ילדים שנוסעים מוקדם – כל הילדים של המועצות האזוריות - - -

ר"ב: כואב לי הלב עליהם.

יפעת שאשא ביטון: שלא יכאב לך הלב עליהם, הם נוסעים, הם יוצאים גם בשש וחצי בבוקר, מועצות אזוריות, קיבוצים ומושבים, לומדים בבתי ספר נפלאים, מתחנכים בצורה נפלאה.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד מהם לא יוותר על בית הספר שלהם וזאת לא טרגדיה.

יפעת שאשא ביטון: אז בואו נשים את זה גם בפרופורציות - - -

אוראל בן סימון: אבל אנחנו משלמים מיסים לעיריית חיפה.

יפעת שאשא ביטון: זה הכל גם באותו מרחב.

יפעת שאשא ביטון: אתם נכנסים עכשיו למקומות שלא צריך.

יפעת שאשא ביטון: אני רק מנסה לומר שילד שנוסע לבית ספר, זה לא טרגדיה.

יפעת שאשא ביטון: גם ילדים רגילים, לא של החינוך המיוחד.

יפעת שאשא ביטון: בואו ניכנס לפרופורציות.

ינון אזולאי: רגע, אבל היום שאת בטרגדיה את מסכימה.

ינון אזולאי: היום המצב שלהם באמת טרגי.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני מדברת על משהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: אני התייחסתי לאמירה אחרת.

ינון אזולאי: בסדר, אבל היא אומרת בתור אמא זו ההרגשה שלי.

יפעת שאשא ביטון: אבל ינון, היא לא מדברת על הטרגדיה שהילדים לומדים בתת תנאים, היא מדברת על ילד שנוסע.

ינון אזולאי: אבל היא האמא.

ינון אזולאי: תני לה להתבטא.

ינון אזולאי: את אמא גם.

יפעת שאשא ביטון: היא מתבטא.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא עושים פה עכשיו הכללות.

יפעת שאשא ביטון: בוא, רק תקשיב למה שהיא אומרת, אז אתה תדע גם למה התייחסתי.

יפעת שאשא ביטון: קריית שמואל - - -

ינון אזולאי: יש לי משהו מאד חשוב לומר.

שי בלומנטל: יש לי הצעה פרקטית, לא דמגוגיה.

שי בלומנטל: ואני אומר את זה על דעת גם.

קריאה: שקר בקריית שמואל.

יפעת שאשא ביטון: תתעלם בבקשה מההערות, אחרת לא נסיים עם זה.

שי בלומנטל: את שמה לב שאני מתעלם.

שי בלומנטל: אני מציע שנקיים דיאלוג בלי אנשי ציבור ששמעת.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, מי זה נקיים?

שי בלומנטל: אז אני אומר ככה – ראשת מערכת החינוך אילנה טרוק.

שי בלומנטל: בואו ננטרל גם את כל הפוליטיקה מהצד השני, שנקרא לה.

שי בלומנטל: החינוך העצמאי, שהוא הבעלים של בית הספר.

שי בלומנטל: יפגשו יחד וינסו למצוא יחד פתרונות, לפי מה שאמרתי.

שי בלומנטל: בואו ננטרל, כי כל אחד בא עם מטען – את שומעת.

שי בלומנטל: אז בואו ננטרל.

יפעת שאשא ביטון: אתה מרשה לי להיות שם כצופה מהצד?

שי בלומנטל: בוודאי.

שי בלומנטל: זה מה שרציתי לשלב הבא.

יפעת שאשא ביטון: אני מקובלת על כולם, נכון?

יפעת שאשא ביטון: אני באה באמצע.

שי בלומנטל: אז זה מה שרציתי להציע.

שי בלומנטל: אמרתי לך מאיפה היתרון שלך, מקריית שמונה - - -

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, אני מקבלת את זה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

גדי כהן: חברת הכנסת, אני גם רוצה להתבטא בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אבל דברים שלא נאמרו ולעשות את זה בכבוד.

יפעת שאשא ביטון: יש לי פה עוד סוגיה לטפל.

שי בלומנטל: גברתי יושבת הראש, אבל זה הפורום.

שי בלומנטל: החינוך העצמאי, את ועיריית חיפה, הדרג המקצועי.

יפעת שאשא ביטון: כתבתי.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

אוראל בן סימון: סליחה, חברת הכנסת, גם נציגות הורים.

יפעת שאשא ביטון: והם לא נציגי הורים?

יפעת שאשא ביטון: הם לא הורים?

שי בלומנטל: אמרתי.

יפעת שאשא ביטון: כן, בבקשה.

גדי כהן: גברתי אנחנו באמת מאד מעריכים אותך על הפעילות שאת עושה ועל העקביות שלך.

גדי כהן: זאת כבר פעם שלישית שאנחנו מגיעים לכאן לדיון בוועדה.

גדי כהן: היינו בדיונים אחרים בוועדת החינוך של הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה במשפט, כי אנחנו צריכים לסיים ויש לי עוד סוגיה לטפל בה.

גדי כהן: שנייה, זה מאד חשוב ואני הולך לומר משהו מאד עקרוני.

גדי כהן: אין לי ספק שאת רוצה שנגיע לפתרון.

גדי כהן: בשביל להגיע לפתרון אנחנו צריכים לדעת מי יכול להביא את הפתרון, למי יש את היכולת ואנחנו יודעים שהיכולת להביא את הפתרון זה שני גורמים מרכזיים – עיריית חיפה ומשרד החינוך, כאשר עיריית חיפה היא הגורם המרכזי.

גדי כהן: בשלב הבא אנחנו צריכים לדעת האם הגורמים האלה רוצים לתת פתרון.

גדי כהן: את רוצה, השאלה אם הם רוצים.

יפעת שאשא ביטון: אומר פה נציג עיריית חיפה, עכשיו הציע הצעה, את ההצעה הכי פרקטית ששמעתי בשלושה דיונים שאנחנו כאן.

שי בלומנטל: כולל נציג משרד החינוך.

גדי כהן: רגע, חברת הכנסת יפעת, תני לי לסיים את דברי בבקשה.

שי בלומנטל: תכניסי גם את נציג משרד החינוך.

גדי כהן: שי, תן לי לסיים את דברי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: לא לחזור על הדברים.

גדי כהן: יש לך מספיק ראש על הכתפיים כדי להבין וכדי לדעת האם באמת רוצים למצוא פתרון או לא רוצים למצוא פתרון.

גדי כהן: תסתכלי אחורה.

גדי כהן: בדיון הראשון בוועדה עיריית חיפה לא הייתה.

גדי כהן: דיון שני בוועדה עיריית חיפה לא הייתה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא חוזרת אחורה.

גדי כהן: שנייה.

גדי כהן: דיון שלישי - - -

יפעת שאשא ביטון: אני לא חוזרת.

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה להמשיך לדבר, אני לא חוזרת אחורה.

יפעת שאשא ביטון: מה יש לך פרקטי?

יפעת שאשא ביטון: הציעו לנו פה הצעה פרקטית שמתיישבת עם מה שאתה אומר.

גדי כהן: אני מקבל את ההצעה הזאת, אבל אני רוצה שלא נהיה בת יענה שנטמון את הראש בחול.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

גדי כהן: חברת הכנסת, שנייה.

גדי כהן: אני רוצה לומר - - -

יפעת שאשא ביטון: אני לא בת יענה.

גדי כהן: אני יודע שאת לא בת יענה ולכן את מכנסת את הוועדה בפעם השלישית, אבל יש לי משהו מאד חשוב לומר שוב.

גדי כהן: אנחנו צריכים לדעת האם הם רוצים למצוא פתרון או שהם רק רוצים לכנס.

גדי כהן: אנחנו רוצים לדעת.

גדי כהן: אני לא יודע.

גדי כהן: אני רוצה לדעת אם הוא באמת רוצה לכנס כדי למצוא פתרון או - - -

יפעת שאשא ביטון: הם רוצים ואני פה.

גדי כהן: מי אמר לך?

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך.

גדי כהן: על סמך מה?

גדי כהן: מה, את בוחנת כליות?

יפעת שאשא ביטון: על סמך זה שאני פה.

יפעת שאשא ביטון: אם אתה לא מאמין, בואו נקפל את הכל, נסגור את הדיון, נלך, שלום, תודה.

גדי כהן: אני מאמין בך, אבל בו אני לא מאמין.

יפעת שאשא ביטון: אז זה לא העניין.

גדי כהן: יש לי שלושה ילדים בבית הספר שסובלים.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ממך אדוני, תעצור בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שתעצור.

ינון אזולאי: גדי, הביאו לפה רעיון, נתנו הצעה, תנסו לזרום איתה.

גדי כהן: אבל זה עוד סחבת כדי - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא עניין של לזרום, תקשיבו.

גדי כהן: אבל זו עוד סחבת.

גדי כהן: זה הילדים שלנו.

גדי כהן: על הגב של הילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: מה אתה רוצה עכשיו?

יפעת שאשא ביטון: מה אתה רוצה?

יפעת שאשא ביטון: מה יכול לצאת מפה עכשיו יותר מהצעה קונקרטית כזאת, באמת?

יפעת שאשא ביטון: שיגידו לך שאתה מקבל את ה-5 דונם שביקשת?

יפעת שאשא ביטון: מה אתה רוצה?

גדי כהן: אני רוצה שיגידו את האמת בפנים לעיריית חיפה, שמשקרים לנו בפנים.

גדי כהן: לא רוצים למצוא פתרונות.

גדי כהן: הפתרונות שמציעים - - -

יפעת שאשא ביטון: סיימת לדבר בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: תקראו בבקשה לאיש משמר.

יפעת שאשא ביטון: אני מוציאה אותך החוצה.

גדי כהן: הפתרונות שמציעים - - -

יפעת שאשא ביטון: אני מוציאה אותך החוצה אם אתה לא מפסיק עכשיו.

גדי כהן: סליחה.

יפעת שאשא ביטון: אני מוציאה אותך החוצה.

יפעת שאשא ביטון: יש לי את הסמכות.

גדי כהן: אני חושב שיש לי זכות להתבטא גם כהורה, גם כחבר נבחר בוועד השכונה.

יפעת שאשא ביטון: אתה התבטאת.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני מוציאה אותו החוצה, אנשים.

יפעת שאשא ביטון: באמת, עם כל הכבוד.

גדי כהן: יש לי זכות להתבטא ואני חושב שזה לא בסדר שאת רוצה להוציא אותי.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את הרגשות, אני מבינה שכל אחד רוצה להגיד את מה שהוא רוצה.

יפעת שאשא ביטון: אתה מסוגל עכשיו לשבת?

יפעת שאשא ביטון: אתה לא צריך לצאת, נכון?

יפעת שאשא ביטון: אבל תישאר פה ליתר ביטחון.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את כל מה שקורה כאן.

יפעת שאשא ביטון: הכל בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אבל אם אנחנו כל הזמן נהיה במקום של מי מאמין להם, אז בשביל מה התכנסנו פה בכלל?

יפעת שאשא ביטון: אל תשבו פה בכלל אף פעם אם אנחנו לא מאמינים אחד לשני.

יפעת שאשא ביטון: בסוף בסוף יש פה שלושה גורמים שצריכים להגיע לכדי פתרון: משרד החינוך, עיריית חיפה ואתם.

יפעת שאשא ביטון: אני פה כגשר.

יפעת שאשא ביטון: אני גשר.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יכולה להגיד לא לכם מה נכון ולא יכולה להגיד להם מה נכון.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לראות לאיזה פתרון אתם מגיעים ולהגיד ראוי או לא ראוי לילדים.

יפעת שאשא ביטון: זה המנדט שלי.

יפעת שאשא ביטון: בסוף בסוף זה אתם מקבלים את ההחלטות ואני מוכנה, למרות שזה לא מתפקידי - יגידו לך כל מי שנמצא פה, זה לא מתפקידי בכלל - אני מוכנה להיות חלק מהתהליך הזה.

גדי כהן: ואנחנו מודים לך על כך.

יפעת שאשא ביטון: לבוא ולשבת.

יפעת שאשא ביטון: אני משקיפה.

יפעת שאשא ביטון: רק רואה שבאמת כולם באים בידיים נקיות ועושים את זה ביושר.

יפעת שאשא ביטון: זהו ובשביל זה אני שם.

יפעת שאשא ביטון: ההצעה היא פרקטית, אני רק יכולה לברך עליה.

שי בלומנטל: אני רק רוצה להוסיף משהו קטן, ממש לשדרג את ההצעה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: לא צריך.

יפעת שאשא ביטון: כל מי שמוסיף גורע.

שי בלומנטל: לשדרג את ההצעה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: לעוד איזה נציג?

שי בלומנטל: לא.

יפעת שאשא ביטון: אז מה?

שי בלומנטל: את כחברת כנסת, אם יש אפשרות כזאת, מכון המחקר של הכנסת או כל גוף אחר, שייצר פרוגראמה של השכונה, שמייצרת - - -

יפעת שאשא ביטון: הוא דיבר על סחבת.

יפעת שאשא ביטון: חבל.

יפעת שאשא ביטון: לא.

שי בלומנטל: לא, אפשר לעשות את זה מהר ולבוא עם זה לאותה ישיבה.

יפעת שאשא ביטון: אין דבר כזה.

יפעת שאשא ביטון: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשב, שלושת הנציגים כל הנפשות הפועלות מכירים את המציאות.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומרת לכם מראש, אם אתם רוצים אותי חלק אמיתי מהתהליך הזה, אף אחד לא בא כשהוא מבוצר בעמדתו.

יפעת שאשא ביטון: כי אם כל אחד בא מבוצר בעמדתו, חבל על הזמן שלי, אני יכולה לעזור לעוד ילדים במדינת ישראל בדיונים שאני אעשה פה במקום לרדת לחיפה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שכולם יבואו בידיים נקיות.

יפעת שאשא ביטון: נשב, נחשוב, נעשה מיפוי, נראה מה כל האפשרויות ומתוך זה אנחנו נתקדם.

יפעת שאשא ביטון: אז תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה גם לכם ואני מבינה את האמוציות, אבל עכשיו בואו, אתם יכולים גם להישאר.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו את הסוגיה של בית"ר עילית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא דנים עכשיו בסוגיות, במקרים פרטיים כדי לפתור אותם, אלא כדי ללמוד מהם על הכלל.

יפעת שאשא ביטון: בית"ר עילית גם, בית ספר של חינוך מיוחד, נמצא בתת תנאים.

יפעת שאשא ביטון: העולם שותק.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא יודע מה קורה מבחינת העברת הכספים.

יפעת שאשא ביטון: אני פונה למשרד החינוך מבחינת הפיקוח.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו אוכלוסייה של תלמידים שנמצאת בסיטואציה כזו.

יפעת שאשא ביטון: מה הסמכות שלכם מול הרשות?

יפעת שאשא ביטון: אתם מעבירים כספים – איך אתם מוודאים שהכספים האלה מגיעים לילדים ולא עוברים בדרך למקומות אחרים או לא עוברים בכלל.

יפעת שאשא ביטון: איך אתם מוודאים שילדים לא ילמדו בתת תנאים כאלה, כי תקשיבו, אם אני הייתי שם במשרד החינוך, אני אומרת את זה הכי גלוי, לא הייתי נותנת להם לקיים שם בית ספר.

יפעת שאשא ביטון: הייתי סוגרת את זה.

יפעת שאשא ביטון: שהרשות תשבור את ראש.

יפעת שאשא ביטון: לא הייתי נותנת להם לקיים בית ספר בתנאים כאלה.

יפעת שאשא ביטון: איפה אתם כמשרד?

יפעת שאשא ביטון: איפה אנחנו כמדינה?

יפעת שאשא ביטון: אתם מכירים את הסיפור של בית"ר עילית?

אפרת בן צור: כן.

אפרת בן צור: שלום וברכה.

אפרת בן צור: שמי אפרת בן צור ואני מפקחת על החינוך המיוחד בעיר בית"ר עילית, מפקחת של בית הספר.

אפרת בן צור: אני מכירה את בית הספר מהיום שהוא היה מאוכלס בתוך שני מתחמים של קרוואנים, שהיו אחד מול השני.

אפרת בן צור: הדרך שלנו היא באמת מעבר לבדיקה החינוכית, הפדגוגית, המקצועית של התנאים והטיפולים שבית הספר אמור לספק ביחס למשאבים שמוצקים לו ואנחנו מאשרים אותם ואנחנו בודקים את האיוש שלהם ואת הטיפול ואת ההקצאה.

יפעת שאשא ביטון: ובסוף הילדים לומדים בתנאים כאלה?

אפרת בן צור: אנחנו גם בודקים - - -

יפעת שאשא ביטון: אגב, שם אני ירדתי לשטח.

יפעת שאשא ביטון: אביטל פה, שם אנחנו ירדנו לשטח לצלם, כי לא האמנו לתמונות.

אפרת בן צור: מצוין.

אפרת בן צור: זה בית ספר שאנחנו מלווים אותו באופן צמוד ואנחנו מפקחים עליו ומבקרים בו ואנחנו בודקים היטב היטב את המבנה ואת התנאים הפיזיים.

אפרת בן צור: אגב בית הספר קיבל פעמיים צווי סגירה ממשרד החינוך לאור התנאים שהוא שכן.

יפעת שאשא ביטון: אז איך הילדים שם?

אפרת בן צור: אנחנו עשינו וכינסנו פגישה.

אפרת בן צור: מנהל המחוז כינס פגישה בזמנו בנוגע לתנאים שבית הספר היה נתון בהם.

אפרת בן צור: הרשות התחייבה וסידרה ותיקנה את הליקויים שהיו.

אפרת בן צור: לאורך השנתיים שבית הספר נכנס בחלקו למבנה החדש, הרשות נענתה לפניות שלנו וטיפלה ואנחנו היינו במעקב מאד צמוד סביב הנושא הזה.

אפרת בן צור: עכשיו השאלה אם רוצים להיכנס בדיוק לפרטי הפרטים שלה סוגיות, כי זה מאד - - -, בשביל להבין את התמונה.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני רוצה להבין שני דברים.

אפרת בן צור: אני ראיתי את התמונות שאתם קיבלתם והתמונות האלה לא הסתדרו לי באמת עם המציאות שאני מכירה את בית הספר והמבנה שנכלל ברישיון שנתנו לבית הספר.

אפרת בן צור: התמונות שקיבלתם לא מוכרות לנו מבחינת המבנה - - -

יפעת שאשא ביטון: ירדנו לשטח.

יפעת שאשא ביטון: קיבלנו את התמונות - - -

אפרת בן צור: ואנחנו - - - אגב להעביר תמונות של מבני הקרוואנים.

יפעת שאשא ביטון: קיבלנו תמונות, תקשיבי.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי אין מצב שיש פה ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אין מצב.

יפעת שאשא ביטון: לא נראה גם שמישהו זז שם.

יפעת שאשא ביטון: ירדנו לשטח.

יפעת שאשא ביטון: ירדה אביטל עם מצלמה, כי הורדנו אותה יום אחרי שקיבלנו את התמונות.

יפעת שאשא ביטון: שתבינו, כדי לא להיגרר יותר מדי.

יפעת שאשא ביטון: נכון שלא הכל הוא ככה, אבל הילדים נמצאים בתת תנאים מחפירים.

יפעת שאשא ביטון: לא מתמונות ששלחנו לנו, ממראה עיניים.

יפעת שאשא ביטון: מנציגות חיה ונושמת.

קריאה: הוא עבר שיפוץ בחודש האחרון.

יפעת שאשא ביטון: מבן אדם שירד וראה את זה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני רוצה לומר, אתם אומרים שאתם מלווים את בית הספר.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה פעם אחת איך קורה הפשע הזה, שילדים של חינוך מיוחד, דווקא חינוך מיוחד, שאגב הבנתי שנבנה להם מבנה חדש, הם היו אמורים בכלל להיות במקום אחר.

יפעת שאשא ביטון: ילדים חורגים לאלוהים מוצאים את עצמם בתוך מקום שלא ראוי.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת מה, אני אגיד לך את זה בצורה בוטה – גם לא חתולים וכלבים ראוי שיהיו שם, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: באמת, זה לא נראה אפילו כמו עזובה שייכנסו אליה.

יפעת שאשא ביטון: ופעם שנייה, אתם אומרים שפעמיים ניתן צו סגירה ובכל את יש שם ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אז מי בסוף שומר על הילדים האלה?

אפרת בן צור: תראי, מבנה של בית הספר שקיבל צו סגירה זה דווקא המבנה הבנוי והחדש בגינו התקבל צו הסגירה.

יפעת שאשא ביטון: למה?

אפרת בן צור: כי כשבית הספר נכנס למבנה הזה, אז בתחילת דרכו הוא נכנס כשעוד לא הסתיימו עבודות קבלן.

אפרת בן צור: אז פניתי למנהל תחום הבטיחות במשרד שלנו והוא הגיע למקום ונתן צו סגירה לאור המציאות.

יפעת שאשא ביטון: מישהו אוכף את זה?

אפרת בן צור: מנהל המחוז כינס אז פגישת חירום עם ראש העיר, הבעלות והפיקוח וביקש מהרשות להאיץ את פעולות הבנייה ולסגור את זה וביקש מהם לזרז את הפעולות האלה אז, באותה תקופה, בימים של חול המועד, כדי שלאחר החגים באמת התלמידים יכנסו לבית הספר ובאמת הגענו למצב שיכולנו לתת רישיון.

אפרת בן צור: בית הספר נמצא במבנה והמבנה הבנוי הוא מבנה ראוי - - -

יפעת שאשא ביטון: עכשיו כל זה על המבנה הבנוי והקרוואנים שנמצאים בהם הילדים?

אפרת בן צור: המבנה הבנוי הוא ראוי והשאלה מאיזה היבט את רוצה להוביל את ה- - -

יפעת שאשא ביטון: מה זאת אומרת איזה היבט?

יפעת שאשא ביטון: יושבים שם ילדים של החינוך המיוחד בתוך מבנים לא ראויים.

אפרת בן צור: המבנה הבנוי הוא ראוי לכל הדעות.

אפרת בן צור: יש בו את התנאים, יש בו את ה - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל אני מדברת איתך על המבנה האחר, על הקרוואנים.

אפרת בן צור: המבנה של הקרוואים, מהחלק שאני מכירה אותו ומציגים אותו בפני, ואגב, שוכנות שם שלוש כיתות של החינוך המיוחד.

אפרת בן צור: יש שם כיתות במתחם קרוואנים שכראות עיני ולפי מה שפניתי למנהל תחום הביטחון, הקרוואנים - - -

יפעת שאשא ביטון: זה נראה לך ראוי?

אפרת בן צור: מה זה?

יפעת שאשא ביטון: הם נראים לך ראויים?

אפרת בן צור: הם קרוואנים שלמים, מצוידים, יש - - -

יפעת שאשא ביטון: מה שלמים?

אפרת בן צור: אז אני לא יודעת מה הראו לכם, אבל יש שם - - -

יפעת שאשא ביטון: תקשיבי, לא רק לפי התמונות שהם שלחו, אני מסתמכת על מה שאביטל ראתה בעיני.

יפעת שאשא ביטון: תגידו לי.

אפרת בן צור: יש שם חדרי טיפולים, יש שם מרחב חצר עם משטח - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם ראיתם את החלונות שם?

יפעת שאשא ביטון: ראיתם את התקרה שם?

אפרת בן צור: יש שם סככה.

אפרת בן צור: אנחנו שלחנו תמונות אגב מכל כיווני החצר.

אפרת בן צור: במקרה אני מכירה את בית הספר מכל כיווניו, כי באופן טבעי אנחנו נכנסים לביקורים דרך הכניסה הראשית, אבל במקרה הזה של בית הספר, לאחרונה הוסיפו קרוואן נוסף מהצד האחורי ובסיור האחרון שהגעתי לבית הספר ביקרתי שם.

אפרת בן צור: כך שיצא לי לראות את בית הספר מכל כיווניו.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת מה מטריד אותי?

אפרת בן צור: מעבר לזה, אלוקים בוחן כליות ולב, אבל זה המבנה שאני מכירה.

יפעת שאשא ביטון: אפרת, את יודעת מה מטריד אותי?

יפעת שאשא ביטון: שמבחינת משרד החינוך זה ראוי ונכון.

יפעת שאשא ביטון: ואם מבחינת משרד החינוך המבנה הזה הוא ראוי ונכון, וואלה, חברים, אנחנו פושעים.

יפעת שאשא ביטון: אין לי שום הגדרה אחרת.

אילן קוטנר: אולי אפשר להסביר את הפער?

אפרת בן צור: תראי, לכל הדעות, הרבה יותר ראוי שכל מוסד לימודים יהיה במבנה בנוי וזאת התכנית ה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, לא, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: אני הצמחתי בית ספר בתוך מבנים יבילים, שהם קרוואנים – זה מילה יפה.

יפעת שאשא ביטון: והם היו לעילא ולעילא.

יפעת שאשא ביטון: הם לא ישבו בתוך מה שאביטל ירדה וצילמה לנו בשטח.

אפרת בן צור: תראי, אני שלחתי בעקבות הדיס אינפורמציה הזאת שהתקבלה, שאני באמת לא מכירה אותה במציאות ובתור מפקחת שאני מלווה את בית הספר כבר שנה רביעית - - -

יפעת שאשא ביטון: אז אולי כדאי.

יפעת שאשא ביטון: מפקחת, מלווה את בית הספר שנה רביעית, לא ראית את זה בשטח?

אפרת בן צור: את התמונות האלה שהתקבלו - - -

יפעת שאשא ביטון: לא את התמונות, את בית הספר, את הקרוואנים.

אפרת בן צור: את בית הספר אני מכירה.

אפרת בן צור: יש חדרי לימוד שהם ש- - -

יפעת שאשא ביטון: היית בקרוואנים האלה?

אפרת בן צור: כן, הייתי.

אפרת בן צור: אגב, נוספו קרוואנים חדשים השנה עם מתחם - - -

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, זהו.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו - - -

אפרת בן צור: עם מתחם של בית מדרש ושל חדרי טיפולים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: הבטן שלי מתהפכת.

אפרת בן צור: עם חדר מוסיקה, חדרים נוספים, חצר שהיא מטופחת.

אפרת בן צור: בית הספר אבזר את החצר - - -

יפעת שאשא ביטון: מטופחת?

אפרת בן צור: כן, יש שם דשא סינטטי, יש שם אדניות - - -

יפעת שאשא ביטון: אביטל, את היית בבית הספר הזה?

אביטל יחזקאלי: אני אשמח להתייחס כתושבת העיר הסמוכה.

אפרת בן צור: רק שנייה, רק אני אסיים.

אפרת בן צור: יש שם - - -

אביטל יחזקאלי: תשמעי, אני הייתי ב-20 בפברואר שם ומה שאני ראיתי לא ראוי לאף ילד ובטח לא לחינוך מיוחד, שמצריך מבנים נוספים וחדרים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו תיעוד של זה.

יפעת שאשא ביטון: היא צילמה לנו בלייב והעבירה לנו את זה.

אפרת בן צור: אז אני אשמח שנלך יחד.

אביטל יחזקאלי: הרצפה שם, אי אפשר לדרוך עליה.

אביטל יחזקאלי: אני הלכתי ב-20 בפברואר, גשם זלעפות, הילדים לא יכולים לעבור בין מבנה למבנה, ניחא.

אביטל יחזקאלי: חשמל פתוח, שאפשר לגעת בו במרחק של להרים את היד.

אביטל יחזקאלי: חלונות שהם שבורים, כסאות לא ראויים לשבת עליהם.

אביטל יחזקאלי: מקום שאי אפשר לאכול בו.

אביטל יחזקאלי: מקום שאי אפשר לבשל בו.

אביטל יחזקאלי: אני יועצת של חברת הכנסת והלכתי לשטח בביתר עילית במיוחד, בתיאום עם הגורמים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו קיבלנו את התמונות אחר הצהריים.

יפעת שאשא ביטון: בוקר אחר כך התייצבה אביטל בבית הספר.

אביטל יחזקאלי: זה לא מה שאני ראיתי.

אביטל יחזקאלי: כיור שאי אפשר לשטוף בו ידיים.

אביטל יחזקאלי: שירותים, פשוט - - -

אילן קוטנר: סליחה, אולי אני אנסה להסביר את הפער, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: שנייה, אני אתן לך.

אפרת בן צור: הביקור האחרון שלי היה ב-3 במרס והתמונות שאני שלחתי זה נכון לשבוע הזה.

אביטל יחזקאלי: את יכולה להסתכל בטלפון שלי.

יפעת שאשא ביטון: כנראה שלא הראו לך את המקום שבאמת לומדים ילדי החינוך המיוחד.

יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה בכל זאת לחדד את זה שהילדים האלה בכלל לא היו אמורים להיות שם, הם היו אמורים להיות במבנה אחר.

יפעת שאשא ביטון: כנראה בגלל שהם ילדי חינוך מיוחד אז היה מאד קל "לנקות" אותם – סליחה על איך שאני אומרת את זה – לתוך המבנים האלה, שגם על זה אנחנו צריכים לתת את הדעת.

יפעת שאשא ביטון: אני כבר לא נכנסת אפילו לכל הסוגיה של כספים שהועברו לרשות והיו אמורים לעבור לטובת בית הספר וגם כאן

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך לא עושה את העבודה שלו ומוודא שהכסף מגיע ליעדו.

יפעת שאשא ביטון: כל הדברים האלה – בית"ר עילית הם מקרה בוחן.

יפעת שאשא ביטון: היום זה בית"ר עילית, יכול להיות שיש את זה במקומות נוספים והשאלה שאני חוזרת ושואלת זה איפה אנחנו - משרד החינוך, המדינה - משגיחה על הילדים האלה.

אפרת בן צור: הנושא של הכספים שציינת, אגרות החוץ, ככל הידוע לי רשות בית"ר שילמה חלק יחסי מהכסף, לפי חישוב שהיא עשתה.

אפרת בן צור: היא ציידה את בית הספר בציוד כנראה שווה ערך של הכסף גם וכל הנושא הזה נמצא בדיון.

יפעת שאשא ביטון: מה זה כנראה?

יפעת שאשא ביטון: אני משרד החינוך, אני רוצה לדעת מה קורה עם הילדים שלי במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: אני מעבירה שקל לטובת בית ספר, אני רוצה לדעת שהוא הגיע לשם.

יפעת שאשא ביטון: מה זה כנראה, כביכול?

אפרת בן צור: אגב, כל הנושא הזה נמצא בהתחשבנות ובהליך משפטי.

אפרת בן צור: היינו בבג"צים לפני שבוע.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, קראתי את זה.

אפרת בן צור: תראי, יום לפני הביקור שאני הגעתי לבית הספר, אז בית הספר דיווח לי וגם הראה לי שהעירייה שלחה משאית עם ריהוט לבית הספר וציידה אותו.

אפרת בן צור: אז יכול להיות שהביקורים שלנו והפעולות שאנחנו עושים מניעים את התהליכים האלה ודוחפים אותם.

אפרת בן צור: אנחנו כן רואים תנאים לילדים האלה - - -

יפעת שאשא ביטון: רק אחרי שיש קרייסס.

אפרת בן צור: גם מבחינת טיפולים וגם מבחינת הציוד שחדרי הטיפולים האלה צריכים וגם הציוד של חדרי הכיתות.

אפרת בן צור: אנחנו היינו ואנחנו נשמח, אגב, לעשות את הביקור הזה במשותף.

אפרת בן צור: אני, אחרי הסתירה בין התמונות, הפניתי את כל הדיווח הזה אצלנו למנהל תחום הביטחון והבנתי שהם הולכים ממש לבדוק את זה לעומד באופן יסודי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם נעקוב.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, מי אדוני.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך אני אתן לכם.

אילן קוטנר: אילן קוטנר, מרכז בכיר מיפוי ותכנון במינהל הפיתוח במשרד החינוך.

אילן קוטנר: אני אחראי בין היתר גם על בית"ר עילית.

אילן קוטנר: אני לא רוצה לתת ציונים או משהו כזה, רק להתייחס לעובדות.

אילן קוטנר: עוד פעם, אני לא מתייחס, התמונות בעד עצמן הן עובדות והעובדות הן שהאחזקה, התחזוקה השוטפת והניקיון של המבנה באחריות הבעלות.

אילן קוטנר: זאת אומרת בית הספר עצמו צריך לדאוג לניקיון שוטף ולתחזוקה של המבנים.

אילן קוטנר: ככל שהם לא עושים את זה, אנחנו נראה תמונות כאלה.

אילן קוטנר: זה בניגוד לכל - - -

יפעת שאשא ביטון: ותקבלו את זה בשאט נפש, או שתגידו חברים - - -

אילן קוטנר: לא, לא, עוד פעם, אמרתי - - -

יפעת שאשא ביטון: אגב, אני רק רוצה להתייחס לדברים שלך.

יפעת שאשא ביטון: סליחה שאני קוטעת, אבל זה מתחבר.

יפעת שאשא ביטון: יש למשרד החינוך בכלל כלים וסנקציות שהם יכולים להפעיל נגד מנהל בית ספר עד לרמה של תלונה או משהו, של בעלות?

אילן קוטנר: אני לא יודע.

אילן קוטנר: זה לא המגרש שלי, אבל עוד פעם, כיוון שמדובר פה במוסד שהוא פרטי, בהגדרתו הוא מוכר שאינו רשמי, זה לא המגרש שלי, אני לא יודע להגיד על זה, אבל מרחב התמרון שלנו הוא מוגבל פה בעניין הזה.

אילן קוטנר: אדרבה, ככל שהמוסד יתחזק את עצמו וינקה את עצמו, הוא לא ייראה ככה.

אילן קוטנר: זה אחד.

אילן קוטנר: עכשיו מבחינת הפערים שיש.

אילן קוטנר: עצם זה שהילדים לומדים במבנים יבילים, באמת זו לא המציאות שאנחנו רוצים להגיע אליה, אבל זאת המציאות שאנחנו נתקלים בה, כיוון ש- - -

יפעת שאשא ביטון: הסיפור שזה לא מבנה יביל, שזה פח.

יפעת שאשא ביטון: לא פח במבנה שלו, זה נראה כמו פח.

יפעת שאשא ביטון: סליחה שאני אומר את זה.

אילן קוטנר: לפי מה שדווח לי על ידי העירייה, מדובר בחלק מהמבנים שהם בבעלות המוסד עצמו ומבנה אחד שהובא על ידי העירייה, ככה שעוד פעם זה חוזר למגרש של הבעלות.

אילן קוטנר: העירייה הגישה בקשות במסגרת בקשות תקציב 2018 שהוגשו באחרונה ל-9 מוסדות, בתי ספר לחינוך מיוחד בעיר.

אילן קוטנר: ככל שהפיקוח יתמוך בבקשות אנחנו כמובן נתקדם איתן והרשות תגיש מסמכי קרקע ואנחנו נתקדם לבינוי.

אילן קוטנר: השאיפה היא לתת פתרון לא רק לתלמידי החינוך המיוחד, אלא בכלל לכל תלמידי העיר במבני קבע ראויים, לפי הפרוגראמה שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אילן, אני חייבת להגיד, משרד החינוך לא מפסיק להדהים אותי.

יפעת שאשא ביטון: כאילו, כל פעם נדמה לי שגיליתי הכל.

יפעת שאשא ביטון: מה זה המבנה, התחזוקה שלו והניקיון שלו באחריות של הבעלות?

יפעת שאשא ביטון: בסוף אנחנו שם ו - - -

אפרת בן צור: זו המציאות.

יפעת שאשא ביטון: רגע, רגע.

יפעת שאשא ביטון: ואם אנחנו רואים שיש מבנה, לא שהוא מלוכלך כי לא שטפו אותו בבוקר, אלא שהוא נמצא בתת תנאים, יש לנו סמכות לסגור אותו.

יפעת שאשא ביטון: לסגור אותו.

אפרת בן צור: בגלל זה הוא קיבל שני צווי סגירה.

יפעת שאשא ביטון: ומה עשיתם עם זה?

יפעת שאשא ביטון: ואם הם לא מקיימים את זה ומצפצפים על משרד החינוך?

יפעת שאשא ביטון: איזה סנקציות יש לנו להפעיל מולם?

אפרת בן צור: חלק מהיעדים שהצבנו לבית הספר בליווי הצמוד שהוא קיבל מהפיקוח וממדריכה צמודה שהוצמדה לבית הספר, שמבינה בתחום הלקויות שבית הספר מפעיל, חלק מהיעדים זה הנושא של אקלים מטבי, של אקלים סביבתי, של המבנה ה - - -

יפעת שאשא ביטון: חברה, אתם לא שם.

אפרת בן צור: של הציוד, של התנאים - - -

יפעת שאשא ביטון: טוב.

אביטל יחזקאלי: ולכן כדי להגיע לחדר המוסיקה צריך לרדת אל הכביש.

יפעת שאשא ביטון: טוב, באמת, חבל על הזמן.

אפרת בן צור: של הלימוד - - - בעבודה שלנו.

אפרת בן צור: זה א', ב' בעבודה שלנו.

יפעת שאשא ביטון: חברה, בואו אני אגיד לכם את זה – ואני אומרת אנחנו, לא אתם, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: פושעים.

יפעת שאשא ביטון: פושעים.

יפעת שאשא ביטון: כי אם אנחנו יודעים שיש מבנים כאלה ואנחנו לא ניגשים לשם להגיד חברה, פה לא יהיו ילדים ושהרשות תשבור את הראש עם הגוף העצמאי, אם הוא כן מתחזק או לא מתחזק, מי צריך לסדר את החלון ומי לא צריך לסדר את החלון.

יפעת שאשא ביטון: שלא לדבר על זה שגם לא כל הכספים שהם צריכים לקבל עוברים אליהם.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו לא נהיה שם, אנחנו כושלים בתפקיד שלנו.

יפעת שאשא ביטון: כי אני אומרת לך, הרי כל שנה בית הספר צריך לקבל רישיון, לא רק במגזר החרדי, אלא בכלל.

יפעת שאשא ביטון: נכון?

יפעת שאשא ביטון: אם יש בעיות תברואה - - -

אפרת בן צור: לא.

אפרת בן צור: כשהכל תקין, בית הספר מקבל אצלנו המלצה לרישוי לחמש שנים.

יפעת שאשא ביטון: ואגב מוכר שאינו רשמי זה לא פרטי, כי הם עדיין מקבלים תקצוב מהמדינה.

אילן קוטנר: בסדר.

יפעת שאשא ביטון: הם עצמאים, אבל הם לא מקבלים - - -

אפרת בן צור: כשהכל תקין בבית הספר, בית הספר מקבל בסדר העבודה הרגיל המלצה לרישיון לחמש שנים.

אפרת בן צור: אגב, הרישיון כולל שלושה מרכיבים.

אפרת בן צור: את המרכיב של הבטיחות, את המרכיב של הבריאות, את המרכיב של הפדגוגיה.

יפעת שאשא ביטון: ממה שאנחנו ראינו אין שם בטיחות.

אפרת בן צור: החלק שלנו זה הפדגוגיה בלבד.

אפרת בן צור: הוא עבר וקיבל את האישורים האחרים שהוא צריך ובית ספר הזה מקבל מאיתנו רישיון לשנה אחת בלבד, לאור המצב והסיטואציה שהוא נמצא בהם והוא נמצא במבחן ובמעקב.

אפרת בן צור: הוא מקבל כלים לעמוד בדרישות שמצופה ממנו.

יפעת שאשא ביטון: תודה אפרת.

יפעת שאשא ביטון: אני מרגישה שאני צריכה שמישהו יצבוט אותי כדי לדעת אם זה חלום או מציאות.

אילן קוטנר: אגב, מהידוע לי, גם כל בית ספר שעובר רישיון כזה צריך לקבל גם אישור של משרד הבריאות.

אילן קוטנר: אז אני מניח שהם קיבלו גם את אישור משרד הבריאות לטובת - - -

יפעת שאשא ביטון: זה בושה.

יפעת שאשא ביטון: זה פשע.

יפעת שאשא ביטון: כל מי שנתן פה אישור לילדים הלאה ללמוד בתנאים האלה פושע.

אילן קוטנר: אני לא מתווכח.

יפעת שאשא ביטון: נו, אני אומרת את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכנה גם לבוא לבית משפט על האמירה הזאת, אם אני חוטאת כלפי מישהו.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך, מי שנתן לילדים במקום הזה, זה פשוט פשע ואי אפשר כל הזמן להגיד זה נתן אישור, ההוא נתן אישור.

יפעת שאשא ביטון: איפה אנחנו אומרים חברה, עזבו אתכם רגע אם אני אחראי על הפדגוגיה או אחראי על זה.

יפעת שאשא ביטון: בסוף אנחנו אחראים על מערכת ולבוא ולקחת אחריות באופן אמיתי על הילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אז היום זה המגזר החרדי ומחר זה מגזר אחר וכל פעם בחינוך המיוחד ובחינוך הרגיל ואנחנו פוגשים את זה כל הזמן.

יפעת שאשא ביטון: איפה אנחנו בסוף לוקחים אחריות אמיתית על הילדים ולא אומרים שישברו את הראש מי שצריך לנקות את בית הספר.

יוסף גולדרינג: אפשר להגיד משהו?

יפעת שאשא ביטון: כן.

יוסף גולדרינג: האנשים שיושבים פה, אלה עמיתי שנמצאים כאן, כולם אנשי מקצוע.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת, אתם השליחים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא אליכם.

יוסף גולדרינג: רק רגע, אבל אם את באמת אומרת ביושרה, אז תיקון המצב הזה צריך לצאת מהבית הזה, מהמקום הזה שהוא מייצג את כלל חלקי האוכלוסייה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, תגיד מה אנחנו צריכים לעשות שאנחנו לא עושים.

יוסף גולדרינג: יש פה מגזר שלם של מגזר חרדי, שמבחינת ההשקעות והתשומות והתפוקות של המדינה, לא משקיעים בו כמו שצריך.

יוסף גולדרינג: ולכן יש פה את המציאות הזאת שאנחנו רואים וכמו שאמרת זה אבן בוחן.

יוסף גולדרינג: זה מקרים ש - - -

יפעת שאשא ביטון: תקשיב, באמת, אני לא בטוחה שאני-.

יפעת שאשא ביטון: גם את הכסף שהם היו צריכים לקבל הם לא קיבלו, על מה אתה מדבר?

יפעת שאשא ביטון: אתה הקפדת שהם יקבלו את הכסף שמגיע להם?

יוסף גולדרינג: אני עשיתי כמיטב יכולתי בשביל זה.

יפעת שאשא ביטון: אז מה אתה רוצה מהבית הזה, רגע, לפני שאנחנו מדברים על מה עוד צריך בתוספת ותמיד בסוף אנחנו מגיעים לחור שבגרוש.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת קודם כל שהם בכלל קיבלו את מה שמגיע להם.

יפעת שאשא ביטון: התשובה היא לא.

יפעת שאשא ביטון: מישהו במשרד החינוך דאג שהם יקבלו את מה שמגיע להם?

יפעת שאשא ביטון: התשובה היא לא.

יפעת שאשא ביטון: מישהו במשרד החינוך ירד לשטח ואמר חברה, לא מקובל עלינו שהילדים לומדים בתנאים כאלה, בואו נדפוק בדלתות של מי שצריך?

יפעת שאשא ביטון: התשובה היא לא.

אלחנן וייסנשטרן: גברתי, אני רוצה להגיב, בסדר?

יוסף גולדרינג: כבוד יושבת הראש, אני לא מכיר את הסיפור הזה, כי הוא לא תחת אחריותי, אבל בקריית שמואל אנחנו הפעלנו את כל האנשים שמסוגלים לעמוד בנושא הזה ונתקלנו בחומה בצורה ואת יודעת את זה.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני לא, אבל עכשיו אני אכנס ואנחנו נפרק אבן אבן בחומה הזאת משני הצדדים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

אלחנן וייסנשטרן: אלחנן ויסנשטרן ואני המנכ"ל של הבעלות.

אלחנן וייסנשטרן: אני רוצה דבר ראשון להסביר את הפער בין שתי קבוצות התמונות, או בין שני מקבצי התמונות האלו.

אלחנן וייסנשטרן: אנחנו פשוט מדברים על תקופה שונה.

אלחנן וייסנשטרן: בתקופה היותר קרובה לתחילת השנה אנחנו עשינו שם מערך של שיפוצים לא מעטים, הוספנו גם קרוואן, כמו שהמפקחת מסבירה.

אלחנן וייסנשטרן: זה קרוואן שאנחנו הוספנו על חשבוננו, עם חדרי טיפול נוספים, חדר טיפול יפיפה אגב, שכמו שאמרתי, אנחנו עשינו את זה על חשבוננו.

אלחנן וייסנשטרן: באופן טבעי - - -

יפעת שאשא ביטון: יש לכם אחריות, אגב, תפסיקו להגיד על חשבוננו.

יפעת שאשא ביטון: אתם מחזיקים ילדים – תדאגו שיהיו להם תנאים נורמאליים.

יפעת שאשא ביטון: זה גם אחריות שלכם, שלא תתבלבל.

יפעת שאשא ביטון: זה שאני מפנה למשרד החינוך, כי זה לא בגלל שזה לא על חשבונכם, אנחנו נסדר לכם.

יפעת שאשא ביטון: זה כי אני הייתי סוגרת לכם את המקום עד שאתם תסדרו אותו.

יפעת שאשא ביטון: בואו נשים גם את הדברים על השולחן.

אלחנן וייסנשטרן: לא רק שאין לי שום ספק במה שאת אומרת, לא רק שאני מקבל את זה לחלוטין, אלא אנחנו הלכנו לאותם שיפוצים למרות שאנחנו לא קיבלנו את התקציב שנדרשים לו.

אלחנן וייסנשטרן: אנחנו בשביל זה נזקקנו לכל מיני גורמים, בין היתר להלוואות, כי הבנו שבסופו של יום יש לנו תלמידים ואנחנו מחויבים להם.

יפעת שאשא ביטון: היום אם אביטל יורדת לשטח היא רואה משהו אחר?

אלחנן וייסנשטרן: היא רואה תמונה שונה לחלוטין.

יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו גם בשבועות האחרונים עדיין המשכנו לקבל התייחסות לגבי הסיפור הזה.

אלחנן וייסנשטרן: הקרוואנים בעצמם הם קרוואנים ישנים.

אלחנן וייסנשטרן: אנחנו קנינו, גם הקרוואן החדש שקנינו, קנינו אותו יד שנייה או שלישית או רביעית, אני לא יודע.

יפעת שאשא ביטון: זה לא משנה.

אלחנן וייסנשטרן: יש לזה מחיר מבחינת הנראות שלו, מבחינת האיכות שלו.

אלחנן וייסנשטרן: יש לזה מחיר.

יפעת שאשא ביטון: תקשיב, חלון שבור זה חלון שבור.

יפעת שאשא ביטון: הקרוואן יכול להיות בן 100, אבל עם חלון תקין.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים עכשיו בן כמה זה ואם הוא יפה או לא יפה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים אם התקרה לא נופלת, אם החלונות לא שבורים, אם אין שם מפגעי בטיחות.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני לא מסתכלת על הדירה הנאה, שהיא חשובה מאד, אבל אנחנו אפילו לא שם.

אלחנן וייסנשטרן: אני מנסה להשיב, אוקיי?

אלחנן וייסנשטרן: כל מה שקשור לטיפול ולתחזוקה השוטפת מונח לפתחנו.

אלחנן וייסנשטרן: הדרך הטבעית והחוקית והתקנית למימון של הדבר הזה הוא באמצעות מה שנקרא אגרות תלמידי חוץ.

אלחנן וייסנשטרן: אילו זה מגיע באופן שוטף, בהתאם לחוזרי מנכ"ל, בהתאם לחוק, אז יש לנו את היכולת לטפל בזה בצורה שוטפת.

אלחנן וייסנשטרן: במידה וזה לא מגיע במשך כמה שנים, אין לנו ברירה אלא לנסות להתגרד – לקחת מפה, להסתובב לשם, להשתגע מזה ואז, כשהשמיכה היא קצרה, מנסים למשוך מכל כיוון.

אלחנן וייסנשטרן: אז בכל רגע נתון יש בעיות.

אלחנן וייסנשטרן: זה באופן טבעי וזה גם לפי התקנים.

אלחנן וייסנשטרן: אני לא מתכחש לרגע למחויבות הבסיסית שלנו לטפל בנושא הזה.

אלחנן וייסנשטרן: גם הכניסה הזאת למבנה, ייאמר דווקא לשבחה של המפקחת שנכנסה לעניינים לפני שלוש שנים, כשהיא התחילה לטפל במבנים.

אלחנן וייסנשטרן: לפחות 9 כיתות שכן נכנסו למבנה החדש, אני לא יודע, אולי כן אמרתי לה תודה על זה, אבל זאת הזדמנות לומר תודה על זה.

אלחנן וייסנשטרן: גם הכיתות הנוספות שנמצאות במבנה, אני יודע שהמפקחת דיברה על זה בעירייה.

אלחנן וייסנשטרן: אני רוצה לקוות שמפה תהיה הקריאה, גם אולי תמיכה במפקחת, כדי שהנושא הזה יטופל כמה שיותר מהר.

אלחנן וייסנשטרן: זה באמת לא מקום ראוי.

אלחנן וייסנשטרן: אין דרך, גם אם נשפץ אותו ככל שנשפץ אותו - - -

יפעת שאשא ביטון: אני יכול למה את ילדי החינוך המיוחד השארתם שם ולא מצאתם להם מקום בתוך המבנה החדש?

אלחנן וייסנשטרן: את שואלת אותי?

יפעת שאשא ביטון: כן.

אלחנן וייסנשטרן: לא אני מחליט.

אלחנן וייסנשטרן: כל המערכת שלנו היא חינוך מיוחד.

יפעת שאשא ביטון: גם בבנוי זה חינוך מיוחד?

אלחנן וייסנשטרן: גם בחדש, כן.

אלחנן וייסנשטרן: יש שם, זה מבנה שחולק לשניים, חלקו חינוך רגיל, אבל לא קשור אלינו.

אלחנן וייסנשטרן: לא אנחנו החלטנו כמה כיתות מועברות ל - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם כולכם זה חינוך מיוחד.

אלחנן וייסנשטרן: כן.

יפעת שאשא ביטון: לחינוך הרגיל בעצם מי שהחליט זה הרשות, שהילדים של החינוך הרגיל עוברים לבניין החדש ואתם נשארים ב - - -

אלחנן וייסנשטרן: החינוך הרגיל הוא לא קשור אלינו.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אומרת, מי החליט?

יפעת שאשא ביטון: הרשות בעצם החליטה?

קריאה: כל מוסדות החינוך בעיר בית"ר עילית עוברים הקצאה על ידי העירייה, כי הוא לא מוכר שאינו רשמי או מוסדות פטור - - -

יפעת שאשא ביטון: אז העירייה החליטה שאתם תהיו.

אפרת בן צור: אגב, היו לה נימוקים למהלך הזה והיא השמיעה בפנינו את הנימוקים.

יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה.

תמי ברנע: חשוב להגיד שהם הוזמנו לדיון ולא הגיעו.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

אליהו זלמנוביץ: אפשר?

יפעת שאשא ביטון: במשפט, אם יש לך להוסיף על מה שכבר נאמר.

יפעת שאשא ביטון: תשתדל להכאיב לי קצת פחות ממה שהכאיבו לי עד עכשיו.

אליהו זלמנוביץ: אוקיי, קוראים לי אלי זלמנוביץ.

אליהו זלמנוביץ: אני נציג ועד הורים.

אליהו זלמנוביץ: אנחנו קודם כל רוצים להודות לך על קיום הדיון הזה, זה לא מובן מאליו ואנחנו מעריכים את זה.

אליהו זלמנוביץ: בגלל החשיבות של העניין אנחנו הגענו בהרכב מלא – ארבעת חרי ועד הורים, המנהל הכללי ושני מנהלי חינוך של הקרוואנים ושל הילדים הצעירים יותר שבמבנה.

אליהו זלמנוביץ: אני רוצה להגיד, אנחנו כהורים עוברים הרבה מאד קשיים עם הילדים בבית.

אליהו זלמנוביץ: אין לנו חופשים כי אף אחד לא לוקח את הילד לשבת.

אליהו זלמנוביץ: הילדים האחרים, האחים והאחיות של ילד מיוחד סובלים.

אליהו זלמנוביץ: יש לי תמונות של ילדים ממש עד זוב דם.

אליהו זלמנוביץ: הילדים האלה שוברים חפצים.

אליהו זלמנוביץ: יש בעיה מאד מאד קשה.

אליהו זלמנוביץ: אנחנו באים למוסד ואנחנו רואים בעצם את ההשלכות התקציביות על ההתנהגות של הילד בבית.

אליהו זלמנוביץ: המינימום שאנחנו רוצים, ובאמת, אנחנו לא מאשימים את העירייה, העירייה חלשה, עירייה עם בעיות.

אליהו זלמנוביץ: לא רוצים פה להאשים את העירייה.

אליהו זלמנוביץ: מה שאנחנו אומרים להם בצורה ישירה, אנחנו באים ומציגים עובדה שאני פניתי למשרד החינוך מחודש אוקטובר 2017.

אליהו זלמנוביץ: יש לי פה רשימה של 16 מיילים, התכתבויות שאני פניתי לאיציק זהבי למשה - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא מעניין.

יפעת שאשא ביטון: מה כתוב שם?

אליהו זלמנוביץ: רשימה של אנשים שאנחנו מבקשים פגישה איתם, לדבר איתם על הנושא של הקרוואנים, להראות להם את מה שהראינו לכם.

אליהו זלמנוביץ: לא הסכימו - - -

יפעת שאשא ביטון: ואתה מנקה את העירייה מהסיפור הזה שלא העבירה לכם את הכספים?

אליהו זלמנוביץ: לא, ממש לא, אבל אני בא - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, כי זה מה שאמרת.

יפעת שאשא ביטון: עירייה חלשה, מסכנה.

יפעת שאשא ביטון: העירייה לא צריכה לעשות כלום.

יפעת שאשא ביטון: שתעביר לכם את הכסף שמגיע לכם.

אליהו זלמנוביץ: לא, לא, אני אמרתי משהו אחר, שאני כרגע לא מחפש את האשמים, אבל כשאני - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל אתה מתחיל להקריא לי רשימה של אנשים שפנית אליהם ואתה זורק את האשמה כאילו למקום אחר.

אליהו זלמנוביץ: לא, שנייה.

אליהו זלמנוביץ: יש פה רשימה של אנשים במשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: מה אתה מצפה שהם יעשו?

אליהו זלמנוביץ: ביקשנו מהם פגישה.

יפעת שאשא ביטון: למה?

אליהו זלמנוביץ: אפילו לפגוש.

אליהו זלמנוביץ: ואז קבעו לנו פגישה לפני חודש וביטלו אותה.

אליהו זלמנוביץ: אני בא להגיד שמשרד החינוך, אני מבין את אפרת, היא לא הגורם שכנראה מקבל החלטות, היא מפקחת, אבל זה צריך להיות באיזה שהוא מקום גבוה יותר במשרד החינוך.

אליהו זלמנוביץ: משרד החינוך דואג שבמיוחד ילדים של חינוך מיוחד לא לומדים-.

אליהו זלמנוביץ: לא יכול להיות מצב שיש כל כך הרבה מבנים של ילדים בחינוך רגיל שלומדים במבנה, ודווקא החינוך המיוחד בקרוואנים.

אליהו זלמנוביץ: צריך לתת איזו שהיא קדימות.

אליהו זלמנוביץ: כמו שנכים מקבלים קדימות בכל מקום.

אליהו זלמנוביץ: הרי אלה ילדים נכים.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מי אחראי לזה?

אליהו זלמנוביץ: מי?

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שאתם לא רוצים להכניס אותם לתוך השיח פה – הרשות המקומית.

אליהו זלמנוביץ: אבל משרד החינוך הוא הרגולטור.

יפעת שאשא ביטון: היא בוחרת מי יהיה איפה.

אליהו זלמנוביץ: נכון, נכון.

אליהו זלמנוביץ: אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אני רוצה להגיד לך, כולם אשמים.

יפעת שאשא ביטון: אתה אל תגיד, אני אגיד.

יפעת שאשא ביטון: כולם אשמים.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, שהוא נותן לכם בכלל ללמוד במקום הזה ולא סוגר אתכם ואז אולי אנשים שם היו מתעוררים ומוצאים לכם פיתרון.

יפעת שאשא ביטון: הרשות המקומית שלא מעבירה לכם את הכספים שמגיעים לכם.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אל תנסה עכשיו לנקות אחד, כולם פה, כל מי שהוא חלק משרשרת המזון הזאת ולא לקח אחריות – כל אחד במקום שלו ובזמן שלו – מבחינתי הוא כשל.

אליהו זלמנוביץ: ועוד חצי משפט בקשר לנושא שעלה גם בדיון הקודם, אגב, ילדים שמגיעים מחוץ לעיר.

אליהו זלמנוביץ: הילד, לא משנה אם הוא בן 5 או 7 או 9, הוא לא בוחר איפה ללמוד.

אליהו זלמנוביץ: שולחים אותו, יש ועדות שיבוץ.

אליהו זלמנוביץ: הילד הזה, לא יכולים להגיד אתה מחוץ לעיר, אז אתה תלמד בתת תנאים.

אליהו זלמנוביץ: הוא ילד במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא אמר את זה, מה זה רלבנטי?

אליהו זלמנוביץ: לא - - -

קריאה: היא דיברה על הדרך, היא לא דיברה על המקום.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא הבנתי מה הקשר של זה לסיפור.

יפעת שאשא ביטון: הילדים לומדים שם, אתה חושב שמעניין אותי מאיפה הם מגיעים?

אליהו זלמנוביץ: אז אני אסביר.

אליהו זלמנוביץ: במהלך הדיונים שלנו גם מולך וגם מול אחרים, באו ואמרו לנו בקרוואנים 40% הם ילדים מחוץ לעיר.

אליהו זלמנוביץ: נו, מה הם אשמים?

אליהו זלמנוביץ: אני מייצג אותם, אני - - -

יפעת שאשא ביטון: מקבלים עליהם.

יפעת שאשא ביטון: מי שאמר לך את זה הוא פושע ושישים את המפתחות וילך הביתה.

יפעת שאשא ביטון: אלה ילדים שנמצאים בתוך מערכת החינוך ואלה ילדים שאתם מקבלים עליהם כסף.

יפעת שאשא ביטון: אגב, כל הילדים שמגיעים מבחוץ עם אגרות החוץ, אתם מקבלים עליהם כסף.

יפעת שאשא ביטון: גם הרשות המקומית.

יפעת שאשא ביטון: מה זה משנה מאיפה הילד?

יפעת שאשא ביטון: הם נמצאים - - -

קריאה: בזכותם אנחנו שורדים.

יפעת שאשא ביטון: הנה, בזכותם הם שורדים.

אליהו זלמנוביץ: בזכות הילדים שבאים מבחוץ.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת.

יפעת שאשא ביטון: תאמין לי, אתה לא צריך לחזק אותי.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת טוב מאד מה אני אומרת.

יפעת שאשא ביטון: אז מה זה הקשקוש הזה – אם הם ילדים מבחוץ נדאג לתנאים כאלה?

יפעת שאשא ביטון: וגם, עדיין יש 40% מבחוץ, 60% מבפנים.

יפעת שאשא ביטון: אף ילד לא מגיע לו ללמוד בתנאים כאלה, נקודה.

יפעת שאשא ביטון: ולנו אסור לאפשר את הלמידה שלו בתנאים כאלה והרשות המקומית אסור לה לתת לזה יד ואנחנו צריכים למצוא פתרון, נקודה.

אליהו זלמנוביץ: אני רק רוצה להוסיף שבימים האחרונים, כולל היום בבוקר, היה סיור עם גורמים מקבלי החלטות בעיריית בית"ר עילית בשטח ויש להם רצון טוב לפתור את זה.

אליהו זלמנוביץ: אני חייב לציין.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, אני שמחה.

אליהו זלמנוביץ: אני מקווה מאד שזה יקרה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר הרבה אחרי הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לסיים את הדיון, אנחנו כבר הרבה אחרי הזמן, אבל זה היה מספיק חשוב.

יפעת שאשא ביטון: כמו שאני אמרתי מקודם, המקרים שאנחנו שמענו כאן הם קייס סטדי.

יפעת שאשא ביטון: זה מקרה בוחן בכלל איך אנחנו מתייחסים לא רק לילדי החינוך המיוחד, לא רק לילדי המגזר החרדי, אלא איפה אנחנו פה לוקחים אחריות על התלמידים שלנו במדינת ישראל בכל מקום שהם נמצאים.

יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שהראשונים שצריכים לתת את הדעת זה משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך צריך לוודא שכל הילדים נמצאים בתנאים שראוי שהם יהיו וילמדו.

יפעת שאשא ביטון: אם צריך לבוא ולהיות בדין ודברים מול הרשות המקומית, אז עושים את זה מול הרשות המקומית ואם זה מול העמותה העצמאית, אז עושים את זה מול העמותה העצמאית.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה מול מי, בסוף-בסוף באחריות שלנו שהילדים יהיו במקום ראוי.

יפעת שאשא ביטון: והילדים לא בבית"ר עילית ולא בקריית שמואל נמצאים במקום הזה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה לסכם ולומר.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל לברך על ההצעה שהביאה עיריית חיפה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשב, נציגת העירייה, שזו בעצם מנהלת מחלקת החינוך, נציג החינוך העצמאי, נציג משרד החינוך ואנוכי כמשקיפה, כדי לראות שבאמת התהליך מתקיים ואנחנו נמצא פתרון לילדים האלה כבר לשנה הקרובה בעזרת השם, אני מקווה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שבסיפור של בית"ר עילית פעם אחת תהיה השגחה ויהיה מעקב על התנאים הפיזיים שהם נמצאים.

יפעת שאשא ביטון: גם אנחנו נרד שוב לשטח כדי לראות אם זה באמת נכון, שמה שהוצג לנו ומה שאנחנו ראינו לפני מספר חודשים השתנה בשטח.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מהמפקחת - - -

אלחנן וייסנשטרן: חלק השתנה, לא הכל.

יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה, כי אתה יודע, יש פה איזו שהיא מכבסה של דברים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מכבסים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו באים ורוצים לראות את המציאות כמו שהיא.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מהפיקוח, כשאתם רואים דברים כאלה לא לאשר את זה.

יפעת שאשא ביטון: לא לאשר.

יפעת שאשא ביטון: ואם יש סנקציות שאפשר להפעיל, אם זה מול מנהל בית ספר, אם זה מול העמותה עצמה, אם זה מול הרשות, לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: ואם אין לכם כלים, אז כן, הנה אנחנו כאן בבית המחוקקים מוכנים לתת לכם את הכלים שיהיה צריך.

אפרת בן צור: אם אני יכולה, תרשי לי להגיד שאנחנו באמת פעלנו לאורך כל הדרך בכל המישורים בנושא של סידור התנאים שבית הספר והתלמידים נמצאים.

אפרת בן צור: טובת הילדים חשובה לנו מעל הכל ויותר מזה.

יפעת שאשא ביטון: אז אסור היה להם ללמוד לפני מספר חודשים.

אפרת בן צור: אנחנו שמנו את בית הספר בעדיפות עליונה אצלנו בהדרכה ובמעקב של - - -

אליהו זלמנוביץ: ילד שיוצא מכיתה לשירותים - - -

ינון אזולאי: זה נכון שהמפקחת עושה באמת מעל ומעבר אבל יש מעליהם ממונים במשרד.

אפרת בן צור: ומול הצוות ובאמת כשהיו כשלים והיו לקויים פנינו לכל הגורמים שהיו צריכים לטפל, גם לרשות, בוודאי.

ינון אזולאי: היא בסדר.

ינון אזולאי: תגידו גם מילה טובה.

יפעת שאשא ביטון: יש לכם סנקציות?

אפרת בן צור: בוודאי.

אפרת בן צור: עובדה שהם קיבלו פעמיים צווי סגירה.

יפעת שאשא ביטון: לא, קיבלו צווי סגירה, אבל - - -

אליהו זלמנוביץ: לא, במבנה החדש.

אליהו זלמנוביץ: הסגירה הייתה במבנה החדש בכלל, לא בקרוואנים.

יפעת שאשא ביטון: סליחה רגע.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר בסיכום, אנחנו לא פתחנו דיון חדש.

אפרת בן צור: צו סגירה משמעותו שלילת רישיון והקפאת - - -

יפעת שאשא ביטון: יופי ואם הם מצפצפים על הצו?

אליהו זלמנוביץ: זה היה במבנה.

אליהו זלמנוביץ: זה היה במקום אחר בכלל.

יפעת שאשא ביטון: תגיד, אתה חושב שאתה מפקפק ביכולת ההבנה שלי?

יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה את זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כבר דיברנו על זה.

יפעת שאשא ביטון: היינו שם.

אפרת בן צור: אנחנו מדברים בעצם על בית ספר אחד ש - - -

יפעת שאשא ביטון: אני שאלתי אותך שאלה.

יפעת שאשא ביטון: ואם הם מצפצפים – לא משנה עכשיו אם זה הם או במקום אחר – על המבנה או על החינוך המיוחד.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רלבנטי כרגע.

יפעת שאשא ביטון: יש לכם סנקציות שאתם יכולים להפעיל מולם?

אפרת בן צור: בוודאי.

יפעת שאשא ביטון: שהם?

אפרת בן צור: קודם כל יש את הדו"חות הפדגוגיים.

אפרת בן צור: אתה רוצה להוסיף?

יפעת שאשא ביטון: יופי, נתת דו"חות, נתת צו סגירה.

יפעת שאשא ביטון: לא עשו את זה.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו סנקציות?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים דרך בית המשפט לסגור להם את בית הספר?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים להגיש תלונה?

אפרת בן צור: אנחנו נמנעים מלהגיע למצבים האלה לאור העובדה ש - - -

יפעת שאשא ביטון: אז מה?

יפעת שאשא ביטון: אז עדיף שהילדים ילמדו בתנאים האלה שהם למדו?

אפרת בן צור: ילדים של חינוך מיוחד, שלא יכולים להיזרק לרחוב.

אפרת בן צור: זה גם עומד לנגד עינינו.

יפעת שאשא ביטון: אז תדאגו להם.

יפעת שאשא ביטון: אפרת, זה בדיוק העניין.

יפעת שאשא ביטון: תדאגו להם.

אפרת בן צור: הסנקציות שאת מציינת קיימות באופק, אבל אנחנו נמנעים מלהגיע אליהן, לטובת הילדים.

יפעת שאשא ביטון: אפרת, אז מה שאני מבקשת – תדאגו לילדים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אם לטובת הילדים - - -

אפרת בן צור: אנחנו עושים את זה.

אפרת בן צור: עושים את זה במלוא העוצמה - - -

יפעת שאשא ביטון: לטובת הילדים לא ללמוד בתנאים שהם היו, נקודה.

יפעת שאשא ביטון: הם לא צריכים להיות שם.

אליהו זלמנוביץ: אין לנו טענות על המפקחת, היא מאה אחוז.

אליהו זלמנוביץ: היא אפילו מיליון.

יפעת שאשא ביטון: אני הבנתי את זה.

אליהו זלמנוביץ: אבל איך ילד יוצא מכיתה והוא נרטב מהגשם?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, אז יש לך טענות.

יפעת שאשא ביטון: כי בסוף כולם נמצאים - - -

אלחנן וייסנשטרן: אבל מה היא יכולה לעשות?

אלחנן וייסנשטרן: אין לה מה לעשות.

אלחנן וייסנשטרן: הלוואי והיה לה מה לעשות.

ינון אזולאי: זה לא המפקחת ש - - -

אליהו זלמנוביץ: לא, המפקחת - - -

יפעת שאשא ביטון: חברה, לא לאשר - - -

אלחנן וייסנשטרן: אם זה היה בידיים שלה זה היה נפתר ביום - - -

יפעת שאשא ביטון: זה גם בידיים שלך.

אליהו זלמנוביץ: הוא בסדר גמור, יש אנשים מעלי.

אלחנן וייסנשטרן: היכולת שלי זה רק להשבית לימודים.

יפעת שאשא ביטון: זה גם בידיים שלך.

אלחנן וייסנשטרן: זה רק להשבית לימודים.

אלחנן וייסנשטרן: אני יכול צריך לעשות את זה?

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו סיימנו את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ממשרד החינוך לעקוב אחרי מה שקורה ואם הילדים נמצאים בתת תנאים, לא לאשר את השהייה שלהם שם.

יפעת שאשא ביטון: ברגע שאתם לא תאשרו את השהייה שלהם שם, כולם יתכנסו למציאות שצריכה להיות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.