ועדת המדע והטכנולוגיה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 181, 2018-06-26 10:00

אורי מקלב: בוקר טוב.

אורי מקלב: תרשו לי לפתוח באופן רשמי את הוועדה.

אורי מקלב: אנחנו פותחים את ועדת המדע והטכנולוגיה, היום יום שלישי, ג' בתמוז התשע"ח, 26.6.2018, על סדר יומנו תעשייה מבוססת נתונים, העלאת פריון בתעשייה המסורתית על ידי שימוש במאגרי מידע (ביג-דאטה).

אורי מקלב: צריך לציין שאנחנו מקיימים את הדיון הזה ביום תעשיית כחול-לבן.

אורי מקלב: חברי כנסת יזמו את זה, או שזה תעשיינים?

אורי מקלב: התאחדות התעשיינים, הם השושבינים של היום הזה ואנחנו באמת מודים ונענינו לקיים דיון מיוחד ביום הזה כי אנחנו רואים אותו באמת כיום חשוב מאוד.

אורי מקלב: מה שאנחנו רוצים לראות זה איך אנחנו לוקחים היום מאגרי מידע עם טכנולוגיה מתחדשת, שאנחנו יכולים להעלות את התעשייה בעוד דרגה, להגיע לתוצאות מאוד מאוד משמעותיות שלנו פנימה וגם מול מקומות אחרים בתחרות שיש היום ולהגיע על ידי שימוש בפוטנציאל, שיש לנו את האפשרות לטכנולוגיות האלה, אבל ליישם אותו בתוך התעשייה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים שבמידע הזה, במאגרי המידע, אנחנו יודעים שיש את זה בדברים אחרים שנעשים, אין ספק שיהיה ניתן לזהות גם עיכובים וגם תקלות, את הסור מרע וגם הרבה עשה טוב על ידי שימוש נכון ויעיל וממוקד בנתונים כאלה להעלאת הפריון בתעשייה ובאופן כללי בכלל לעבור לייצור מתקדם ואז גם אנחנו גורמים לכך

אורי מקלב: שהייצור הוא מתקדם ובסופו של דבר מגיע לתכלית יותר ראויה וטובה יותר, אבל בעיקר זה מוסיף לתחרות ותחרות בתעשייה, צריך לדעת שיש את זה, יש שטחים מסוימים שזה כאן יותר ויש גם באופן כללי.

אורי מקלב: אם אנחנו נדע לשפר את זה ולהשתמש בטכנולוגיה הזו ובמידע הזה ולהעביר את זה לתעשייה אנחנו נמצא את עצמנו במקום הרבה הרבה יותר טוב.

אורי מקלב: אני מבין שיש לנו מצגת בעניין הזה שמציגה את הדברים האלה.

אורי מקלב: אנחנו נתחיל איתך, מר עמי אפלבום.

עמירם אפלבום: ד"ר עמי אפלבום.

אורי מקלב: המדען הראשי, הרשות לחדשנות, משרד הכלכלה והתעשייה, אתה לא תייר כאן אצלנו בוועדה, אתה אורח קבוע ואנחנו מעריכים את העשייה הרבה שלך.

נירית איבי: אדוני יו"ר הוועדה, נירית איבי, יועצת המנכ"ל ממשרד האוצר.

נירית איבי: אני פשוט חושבת שלפני שאנחנו צוללים למיקרו אני פה כדי להציג את המקרו ואת נטו תעשייה ואת המדיניות הממשלתית.

נירית איבי: אז לשיקולך, אבל כך נאמר לי, שאנחנו - - -

אורי מקלב: יש לך בעיה לדבר אחריו?

נירית איבי: לא, אין לי.

אורי מקלב: אני בכלל מציע שמי שמבקש רשות דיבור, שיגיש למנהלת הוועדה ענת לוי בקשת דיבור ונוכל לתת למי ש - - - אוקיי, אנחנו נשתדל, גם כל אחד שייכנס למתכונת זמן.

עמירם אפלבום: חמש דקות?

אורי מקלב: חמש דקות יש לך.

עמירם אפלבום: טוב, בוקר טוב לכולם, בוקר טוב, כבוד היושב ראש.

עמירם אפלבום: אני כבר יכול להגיד מכרים אנחנו מזה זמן.

עמירם אפלבום: אנחנו עומדים בפני פתחה של תקופה שאני לא בטוח שכולנו מבינים את עומק המהפכה שאנחנו עומדים לעבור, כל תחום בחיינו שאתם רק יכולים לחשוב, היום נכנס למהפכה דיגיטלית שמשנה את כל אורח החיים שלנו, שעומדת לשנות את כל הדרך שבה אנחנו מתמודדים, אם זה מול מחשבים, אם זה איך אנחנו נקבל את הבריאות ואיך הרופאים יטפלו בנו ואיך אנחנו נוכל לקבל את הרפואה האישית שהיום מדברים עליה.

עמירם אפלבום: משרד האוצר, המדינה פה היום עשתה כבר מהלך גדול והקימה גוף והולכת להשקיע מעל 900 מיליון שקל כדי לעשות באמת מהפכה דיגיטלית ואני כבר נותן פה הרבה קרדיט למהלך הזה.

עמירם אפלבום: איך התעשייה תעבוד?

עמירם אפלבום: גב' מיכל פינק, שהיא היועצת האסטרטגית של משרד הכלכלה, הולכת לספר לכם ביתר בהירות איך התעשייה, בעידוד משרד הכלכלה ושר הכלכלה, מתכננת לעשות קפיצת מדרגה.

עמירם אפלבום: לא להמשיך לעלות אלא קפיצת מדרגה כדי לרתום את המהפכה הדיגיטלית לייצור של internet of things ורובוטיקה.

עמירם אפלבום: התעשייה שכולנו כאילו לוקחים אותה פור גרנטד, החקלאות, גם היא עומדת לעבור מהפכה והיא כבר עוברת מהפכה גדולה שבה היום אנחנו יכולים, כל צמח, לבדוק מה כמות הנוזלים בקרקע, מה כמות הנוזלים בעלים ובגזע של הצמח ואיפה המזיקים ואיך לרסס והכול באמצעים טכנולוגיים.

עמירם אפלבום: הטכנולוגיה הצבאית הכי מתקדמת היום שיש, של מערכת אינפרא רד ורחפנים, בעצם מוכנסת כבר לתעשייה החקלאית.

עמירם אפלבום: בתחום הפיננסים, המהפכה הדיגיטלית והביטקוין, אני לא צריך לספר לכם, אנחנו עומדים בפני מהפכה גדולה, יש היום בארץ מעל 500 חברות של פינטק לסוגיהם השונים, יש את המהפכה של הרכב האוטונומי, איך אנחנו נעבור מנקודה איי לנקודה בי.

עמירם אפלבום: הולך להשתנות, ישראל היא מבין המובילים, אפילו שוק בתי המלון ואיך אנחנו מזינים היום חופשות, זה שונה לגמרי מסוכני הנסיעות שהיינו הולכים אליהם פעם.

עמירם אפלבום: הכול בשינוי והמדינה חייבת להיערך לזה היום גם בצד הרגולטורי, גם בצד של העבודה בין המגזר הפרטי העסקי לבין המגזר הציבורי וגם עבודות עם הקהילה.

עמירם אפלבום: אם אנחנו לא נכסה את כל הספקטרום הזה אנחנו לא נוכל לעמוד בתחרות מול החברות שרצות קדימה.

עמירם אפלבום: הגל הזה, למדינת ישראל עדיף להיות עליו ולעוף איתו כמה שיותר רחוק ולהיות מובילים ולא להיכנס מתחת לגל.

עמירם אפלבום: אני רואה פה דברים סביבי, נראה לי שרובכם עושים סרפינג, נכון?

עמירם אפלבום: על הגלים, אז כל אחד יודע בדיוק בסרפינג, שאם אתה על הגל הוא לוקח אותך רחוק, אם אתה מתחת לגל הוא מכניס אותך פנימה ואז אתה עמוק עמוק ואנחנו לא רוצים להיות שם.

עמירם אפלבום: רשות החדשנות היום נפתחת, כל השינויים האלה פותחים הזדמנות פז שלא הייתה כמוה, אני חושב, בהיסטוריה.

עמירם אפלבום: על כל תחום שאתם יכולים לחשוב, חברות ישראליות היום שמובילות במחקר, מובילות ביזמות, מובילות ביכולת לחשוב מחוץ לקופסה, נמצאות בעמדת זינוק שהן יכולות להכניס מוצרים חדשים ולא סתם יש מעל 6,000 סטארט אפים בארץ.

עמירם אפלבום: אבל לא רק אנחנו זיהינו את הדבר הזה.

עמירם אפלבום: תסתכלו מה קרה בעולם.

עמירם אפלבום: בעולם ב-2006, יש פה חברות של נפט ושל דברים פיזיים, אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש חברות מתוך העשר הן חברות של נפט, חברות של hardware, אם אתם רוצים, חברה אחת בסך הכול, שזה מייקרוסופט, זה ICT , שזה Information and Communications Technology.

עמירם אפלבום: אחת.

עמירם אפלבום: יש שלוש חברות שהיה להן ייצוג בישראל.

עמירם אפלבום: במעבר מהיר ל-2016, יש פה רק חברה אחת עדיין, בין עשר המובילות בעולם, שהיא גז.

עמירם אפלבום: תראו איזה מהפכה העולם עבר, חברה אחת שהיא חברת נפט ויש פה, תספרו יחד איתי, חמש חברות שהן ICT ותשע חברות שיש להן היום נוכחות בישראל.

עמירם אפלבום: לא רק אנחנו יודעים שפה קרה משהו, העולם מסתכל עלינו, ואתם לא תאמינו, ואני מסתובב הרבה בעולם, הרבה יחד עם השר, העולם מסתכל עלינו בהערצה איך נבנה פה אקו סיסטם ולשמר את האקו סיסטם, כבוד יושב ראש הוועדה, זה נושא שהמדינה והתעשייה חייבים לתת עליהם את הדעת במשותף, איך אנחנו שומרים על הדבר הזה.

עמירם אפלבום: אנחנו אמנם מרכז של חדשנות ויזמות, אבל הדבר הזה לא בא מעצמו, יש פה אקו סיסטם שהממשלה, יש לה חלק גדול מאוד בזה, האקדמיה שלנו, שהיא חזקה מאוד - - - את מסתכלת עליי כאילו שאני עובר את הזמן, לא?

אורי מקלב: זה כבר עבר, אבל - - -

עמירם אפלבום: אבל זה מעניין.

אורי מקלב: כן, כן.

עמירם אפלבום: יש לנו חברות סטארט אפ שהן מובילות בעולם, יש לנו מימון על ידי המגזר הפרטי, יותר מ-70% מהמימון מגיע מהמגזר הפרטי.

עמירם אפלבום: יש פה חברות צומחות ואת הקרדיט הגדול לחברות רב עולמיות שבאות הנה וצה"ל.

עמירם אפלבום: צה"ל, שהוא בא כתוצאה מצורך אמיתי להגנת מדינת ישראל, אותו צה"ל, היום הופכים את המוצרים למוצרים שנמכרים בכל העולם.

עמירם אפלבום: רגל לחקלאות, אבל גם במוצרים צבאיים לכל העולם ולאמצעי מניעת טרור.

עמירם אפלבום: אנחנו עובדים ביחד.

עמירם אפלבום: רשות החדשנות, אני לא אכנס כי אין לי זמן, תומכת בכל מגזרי הטכנולוגיה היום שיש, מחממות טכנולוגיות דרך סטארט אפים, דרך חברות בינוניות, חברות גדולות, ופה אני רוצה להגיד משהו שמסוכן להגיד אותו בפורום ממשלתי.

עמירם אפלבום: רשות החדשנות מאמינה שהיזמים יודעים לאן השוק הולך יותר טוב מהממשלה, ולכן אנחנו נותנים ליזמים לבוא ולהגיד איזה תחומים הם חושבים שהם רוצים להיפתח ולפתוח ולהשקיע כסף, אנחנו אומרים להם, יש לכם תכנית כלכלית טובה?

עמירם אפלבום: יש לכם אסטרטגיה גלובלית?

עמירם אפלבום: אתם מוכנים לשים כסף מהבית?

עמירם אפלבום: אנחנו נלך איתכם, אנחנו לא נכתיב לכם איזה תחום אנחנו נתכנס.

עמירם אפלבום: אני פה אעצור, בגלל שיש לנו עוד הרבה דוברים.

עמירם אפלבום: אולי עוד מילה אחת, רשות החדשנות עובדת היום, הרחיבו את הפעילות שלה גם להון אנושי, אנחנו גם דואגים לעוד מימון, אנחנו גם מדברים על תשתיות מו"פ ואנחנו רוצים וחושבים שניצור ערך ואת הערך הכלכלי הזה נוכל לתפוס כדי שמדינת ישראל תוכל לקבל יותר ערך כלכלי לכלכלת מדינת ישראל מהחדשנות.

עמירם אפלבום: אנחנו מקום ראשון בהשקעות במו"פ, אבל אנחנו רק מקום 23 בתוצר הלאומי הגולמי לנפש.

עמירם אפלבום: זה פרדוקס, אנחנו צריכים להיות לפחות 15, זה היעד שהשר לנו הגדיר, מקום 15 בתוצר לאומי גולמי לנפש.

עמירם אפלבום: איך נעשה את זה?

עמירם אפלבום: תיכף מיכל תדבר על זה, אנחנו חייבים להניע את כל הכלכלה הישראלית, כולל ייצור מתקדם, להניע אותו באמצעות הטכנולוגיה.

עמירם אפלבום: זה הדבר האחרון שאני מראה, אני כבר לא אדבר, 24 מיליארד דולר אקזיטים, 5.2 מיליארד דולר השקעות הון ומעל 600 חברות שנוספות בכל שנה.

עמירם אפלבום: אני אסיים.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה באמת על הדברים, גם נמצא את ההזדמנות לשבח על כל מה שאתם עושים.

אורי מקלב: אנחנו מנהלים דיונים במיוחד הרשות לחדשנות.

אורי מקלב: הרבה מהדברים שאתה דיברת עליהם, כמו התכנית הלאומית לבריאות דיגיטלית, אנחנו עשינו דיון מיוחד.

אורי מקלב: דיברת על חקלאות, רחפנות.

אורי מקלב: רק אתמול הבאנו לכאן מספר לא מועט של רחפנים באופן ממשי, באמצע הכנסת הצגנו אותם, למעלה, קיבלנו הסבר, הצגנו אותם, היה כאן ייצוג, דיברנו באמת על חקלאות, ראינו מצגות או סרטים על המשמעות.

אורי מקלב: אנחנו יודעים את זה, בעבר מה הוא עושה, ולגבי התעשייה.

אורי מקלב: זו השוואה דומה, מה שרחפן יכול לעשות באתר בנייה, בתוכנה מיוחדת שפיתחו פה בישראל על ניהול בנייה באופן דיגיטלי, מה הייעול, איך שיפרו את הבטיחות, כמה חיסכון שיש בזה, התפוקות השונות.

אורי מקלב: שימוש בבנייה, משהו פיזי, כמה הטכנולוגיה יכולה לתרום ולשנות, לעשות שינוי מהותי ומהפכני.

אורי מקלב: אסור שהטכנולוגיה המתחדשת שקיימת כבר תדלג על התעשייה.

אורי מקלב: ביום הזה זה מה שאנחנו רוצים, לקדם את זה, לחזק את זה, לתמוך בזה, לכן הבאנו את כולכם גם כדי לשמוע, גם לראות מה יש בעתיד וגם לנסות לראות איך אנחנו מתגברים על חסמים, אם יש, או איך דוחפים את העניין קדימה.

אורי מקלב: זו מטרת הדיון היום.

אורי מקלב: נמשיך עם משרד הכלכלה, היות שהתחלתם, ואחרי זה נעבור למשרד האוצר, לנירית.

אורי מקלב: בבקשה, גב' פינק.

מיכל פינק: שלום.

מיכל פינק: שמי מיכל פינק, סמנכ"ל אסטרטגיה ותכנון מדיניות במשרד הכלכלה והתעשייה.

מיכל פינק: יש לי גם מצגת, אני אנסה לעשות את זה ממש מהר, אני מבינה פה את האילוצים.

מיכל פינק: אנחנו בעצם יוצאים עם מסמך שעבדנו עליו ביחד עם הרבה מאוד שותפים שיושבים כאן בחדר, ואדוני היושב ראש, יש גם אצלך, תכנית אסטרטגית לייצור מתקדם בתעשייה, באמת מתוך המקום של תפיסת התעשייה כמנוע צמיחה משמעותי למשק הישראלי שנותן מענה תעסוקתי לאוכלוסייה מגוונת.

מיכל פינק: תעשייה בעלת ערך מוסף, אחד מהגבוהים במשק, תעשייה פתוחה לשוק גלובלי, כאשר אנחנו מעלים פריון בתעשייה, מעלים את היכולת שלה להתחרות.

מיכל פינק: היא בעצם פוגשת - - - בלתי מוגבל בשוק העולמי ולכן אנחנו בהחלט תופסים את התעשייה כמקור נכון להשקיע בו השקעות טכנולוגיות ואחרות.

מיכל פינק: התעשייה היא מחולל חדשנות מאוד משמעותי במשק וכן הלאה.

מיכל פינק: אני רוצה להגיע לעניין עצמו ואני חושבת שהערך של התעשייה ברור.

מיכל פינק: אנחנו פוגשים שתי כלכלות בתעשייה, אנחנו פוגשים את התעשייה המסורתית, בעלת פריון נמוך.

מיכל פינק: אם אנחנו מדברים על סכומים, דולר לשעת עבודה, מדובר על פחות מ-27 דולר לשעת עבודה, כשהתעשייה העילית נמצאת ב-63 דולר.

מיכל פינק: יש כאן פער מאוד גדולה.

מיכל פינק: התעשייה העילית היא מעל ממוצע ה-OECD והתעשייה המסורתית בהפרשים גדולים ממנה.

מיכל פינק: את הפער הזה אנחנו צריכים לצמצם ולקרב.

מיכל פינק: כשאנחנו מסתכלים, אם מישהו מסוגל לראות בשקפים, באמת זה קצת שחור, אבל מצד שמאל למעלה יש ציור של שרשרת הערך, זה אומר איפה אנחנו מביאים את התוצר הגבוה ביותר, את הערך המוסף הגבוה.

מיכל פינק: אנחנו רואים מצד שמאל למעלה את ההייטק הישראלי עם 9% מהמועסקים בלבד עם יכולת חלחול מאוד מאוד נמוכה, לעומת למשל הודו וסין, שנמצאים בחלחול גבוה.

מיכל פינק: אנחנו מכירים את האתגרים המרכזיים של התעשייה, הן סביב הרגולציה שמכבידה מאוד וגם סביב המחסור בהון אנושי מיומן, חלק מאוד מאוד מרכזי כדי להקפיץ את התעשייה, בטח כשאנחנו מדברים על אותה מהפכה ועל מה אנחנו מדברים.

מיכל פינק: בעולם מדברים על המהפכה התעשייתית הרביעית, מדובר על הכנסה של מערכות סייבר, קישוריות, אינטרנט וכן הלאה, כאשר דירגו את המהפכות.

מיכל פינק: מדובר פה באמת כרגע בקפיצת מדרגה שהתעשייה הישראלית והעולמית אמורה לעבור.

מיכל פינק: ישנן תכניות, יש לי כאן תמונות משמאל של תכניות לאומיות, שבעצם מה שאנחנו ניסינו להוציא, יש יצא עכשיו ממכבש הדפוס, ממש אתמול בערב בארגז, זה שגם למדינת ישראל תהיה תכנית שאומרת במפורש מהי התפיסה האסטרטגית לייצור מתקדם בתעשייה.

מיכל פינק: רואים פה את התכנית האמריקאית שנקראת Made in America Again, זו לא תכנית מימי אובמה, זו תכנית מימי טראמפ, גם האמריקאים וגם האירופאים מבינים שהיום הכנסה של טכנולוגיה מתקדמת, כמו רובוטיקה, כמו ביג דאטה, כמו אפשרות של תלת ממד וחומרים מתקדמים, מאפשרים לייצר בפריון גבוה ובאמת יכולים להחזיר את התעשייה הביתה.

מיכל פינק: חברות כמו נייק או כמו אדידס כבר לא מושיבות תופרות סיניות לתפור את החלקים, אלא מייצרים בפריון גבוה במדפסת תלת ממד, נעל אחת שיוצאת בבת אחת ממדפסת וזה מביא שינוי למדינות ויש רשימה שלמה של טכנולוגיות בעולם של הקישוריות.

מיכל פינק: בעצם אנחנו מדברים כאן על תהליך שהוא חיבור בין הון אנושי, נתונים וטכנולוגיה.

מיכל פינק: מדובר על חומרים מתקדמים, על predictive analysis, על IOT, industrial IOT וכן הלאה.

מיכל פינק: זאת אומרת זה באמת מקום שבו נכון להצטרף למהפכה העולמית של הטכנולוגיות.

מיכל פינק: ישנו דוח מאוד מפורט של ה-OECD שלמדנו אותו מאוד לעומק, הוא מדבר שם על מכונים לחדשנות תעשייתית, על מו"פ יישומי, שעמי הציג את הזווית הזו קודם לכן, את ההיבטים של הון אנושי.

מיכל פינק: זה מאוד מאוד קריטי, מכיוון שבסופו של דבר אנחנו צריכים להביא לתהליך שישפר את התוצאות העסקיות תוך הטמעת שיטות ייצור חדשניות, שימוש בחומרים מתקדמים או שילוב מערכות מידע בתהליך הייצור.

מיכל פינק: אני יודעת שמדברים על DDI בהמשך, זה חלק מהתפיסה הכוללת הזאת.

מיכל פינק: ישראל היא אומת החדשנות הטכנולוגית.

מיכל פינק: אותם 9% מהמועסקים שנמצאים בהייטק, אנחנו צריכים לחלחל את הדבר הזה לתעשייה הישראלית.

מיכל פינק: מיפינו לא מעט, בין 100 ל-150 סטארט אפים ישראליים שעוסקים בתחום הזה של ייצור מתקדם וגם שם יש את ההזדמנות גם למדינת ישראל לנצל את המהפכה התעשייתית שקורית בעולם עם היכולות של רובוטיקה, עם היכולות הישראליות, למשל של סייבר.

מיכל פינק: סייבר היום הוא כוח ישראלי.

מיכל פינק: התעשייה העולמית עברה לעבוד באינטרנט והיא פתאום חשופה לאיומי סייבר.

מיכל פינק: זאת אומרת יש לנו גם עולמות של ההייטק, בטח החיבור שלו לתעשייה הישראלית צריך לקרות.

מיכל פינק: יש כאן הזדמנויות רבות לשוק הישראלי.

מיכל פינק: למשל ההזדמנות שלנו לעשות מה שנקרא mass customization.

מיכל פינק: אנחנו לא מדינה כמו סין והודו עם כוח אדם זול ועם אפשרות לעשות mass production בכמויות אדירות, אבל כאן יש לנו אפשרות, בגלל טכנולוגיה מתקדמת, לעשות מוצרים שהם יותר מותאמי לקוח, שהם בשדרות יותר קטנות, הקרבה בין מו"פ לייצור היא כוח משמעותי מאוד מאוד של מדינת ישראל, שיש פה את אותם מרכזי מו"פ.

אורי מקלב: הכול באופן תיאורטי או שיש כבר משהו מעשי בעניין הזה?

מיכל פינק: יש לנו תכנית שנמצאת אצלכם, היא גם תישלח, היא תהיה באתר ומי שרוצה לקחת פיזית, אנחנו מדברים על תכנית לארבעה קהלי יעד, הן התעשייה מוטת הייצור, שהיא התעשייה המסורתית, אבל למשל אותו סטארט אפ, עולם התעשייה המתקדמת, אנחנו מדברים על חמישה פרקים של צעדים, להנגיש ידע ולחבר מו"פ לתעשייה, בין היתר ליצור אקו סיסטם, ואנחנו מדברים על הקמה של מכון לאומי לייצור מתקדם שיקום בצפון, ממש בקרוב ייצא המכרז.

מיכל פינק: אנחנו מדברים על תהליכי ליווי ותמיכה במפעלים, פיתוח הון אנושי, הקמת תעשייה מתקדמת בתחום הזה של ייצור מתקדם ומיצוב תדמית התעשייה.

מיכל פינק: היבטי ההון האנושי, אני חוזרת, הם משמעותיים, משום שכיום כאשר מכונה נכנסת למפעל צריך לשדרג את כוח האדם הנוכחי ולמשוך לתעשייה כוח אדם חדש שפחות הסתכל עליה.

מיכל פינק: כי אם פתאום צריך דאטה אנליסט שיבוא לעבוד בתעשייה מסורתית, זה לא מאוד רגיל היום וצריך להביא למהפכה הזו.

מיכל פינק: זה חלק ממיצוב תדמית התעשייה נמצא שם.

מיכל פינק: המכון, הזכרתי, אני פחות אפרט, אבל זה גוף שיעשה הנגשה, חיבורים והטמעה ופיתוח ממש לתעשיות, לעבוד עם התעשיות.

אורי מקלב: אתם מכוונים את זה לתעשייה מסוימת, או שאתם אומרים שזה כלל תעשייה?

אורי מקלב: יש איזה שהיא הכוונה בעניין הזה או שאתם חושבים שזה יכול להיות בכל הענפים?

מיכל פינק: זה יכול להיות בכל הענפים, מכיוון שאנחנו מדברים כאן על ההיבט הגנרי לכאורה של הכנסת רובוטיקה, טיפול בנתונים, ביג דאטה, כל נושא הסנסורים.

מיכל פינק: זה בעצם יכול להיות במפעל מזון כמו שזה יכול להיות במפעל מתכת.

מיכל פינק: סט הכלים כרגע, בין היתר, דרך נטו תעשייה, שתפרט נירית, ודרך תכנית צפון וכן הלאה, ניצלנו הזדמנויות של החלטות ממשלה חשובות שעברנו בעת האחרונה על מנת לתקצב.

מיכל פינק: יש לנו כרגע כלים מתוקצבים בתחום הזה של 600 מיליוני שקלים ואנחנו מדברים קדימה, מכיוון שזו באמת תכנית אסטרטגית שאמורה להתוות דרך ומדיניות ולא רק החלטת ממשלה רגעית.

אורי מקלב: מצגת מרשימה וחזון, אנחנו מתרגשים מהחזון עצמו, אנחנו מקווים שנוכל ליישם אותו.

אורי מקלב: אנחנו נעקוב אחרי הדברים.

עמירם אפלבום: אדוני היושב ראש, לשאלה שלך האם יש כבר דברים או שזה רק בתיאוריה, אז בשילוב עם משרד הכלכלה והתאחדות התעשיינים, יש לנו מסלול ברשות החדשנות, משולב כלכלה והתאחדות תעשיינים, שנקרא ייצור מתקדם, ובו מושקעים כספים אך ורק בשיפור הייצוריות וכניסה לפיתוח למי שרוצה בתעשייה המסורתית.

עמירם אפלבום: הושקעו מאז תחילת השנה מעל 300 מיליון שקל בכל התהליך הזה, חלק גדול מזה בפריפריה.

עמירם אפלבום: זאת אומרת הדברים כבר קורים.

אורי מקלב: בשביל הידע, איפה עובר הקו בין תעשיית העילית לתעשייה המסורתית?

עמירם אפלבום: אני אגיד לך, אין קו, מסתכלים מה הפריון הגבוה ופריון נמוך.

עמירם אפלבום: עד היום להיות נהג טקסי זה היה תעשייה מסורתית, היום אתה הולך לגאט טקסי או לאובר, אז זה תעשיית עילית.

מיכל פינק: אנחנו רוצים להסתכל על תעשייה יצרנית בכללותה.

מיכל פינק: השמות עילית או מסורתית הם לא לטובת התעשייה, הם גם לא עדכניים היום כאשר מדברים על ייצור מתקדם.

מיכל פינק: כאשר אתה מייצר כיסא במדפסת תלת ממד, האם הוא מסורתי?

מיכל פינק: מה מסורתי בזה?

אורי מקלב: כיסא זה לא האינדיקציה, זה לא הכיסא, זה איך הוא מיוצר.

עמירם אפלבום: הפריון.

עמירם אפלבום: לא אכפת לי איך יוצר, אני רוצה פריון, הערך המוסף של כל עובד יהיה גבוה ב-62 שקלים או ב-67 שהיא הראתה ולא ב-27.

אורי מקלב: ופריון זה מביא גם לעלייה בשכר באופן אוטומטי.

עמירם אפלבום: בסדר גמור, מי שיכול לייצר גבוה שיעלו את השכר, נכון מאוד.

מיכל פינק: כשמדובר על תדמית התעשייה חלק מהבעיה היא המילה מסורתית, התעשייה היא יצרנית, היא שוות ערך בכל הרמות שלה, הפריון שלה צריך לגדול, הטכנולוגיה להשתלב פנימה ואנחנו רואים - - -

נירית איבי: בואו נדבר אולי על פרויקט שזה באמת קורה - - -

מיכל פינק: כן, יש הרבה מאוד.

מיכל פינק: אני לא פירטתי, כי יש הרבה מאוד פרויקטים.

אורי מקלב: רגע, סבלנות.

אורי מקלב: אין מוקדם ומאוחר.

אורי מקלב: את גם דיברת על ההכשרה, להכשיר את העובדים בעניין הזה.

אורי מקלב: זה אחד מחמישה הנדבכים?

מיכל פינק: יש היבט משמעותי של הון אנושי מכיוון שגם כוח אדם קיים, צריך להיערך ולהיות משודרג וגם כוח אדם מסוג אחר צריך היום להגיע לתעשייה היצרנית.

אורי מקלב: נירית, אין מוקדם ומאוחר בתורה, אז אני מבין שגב' רותם דולב - - - ואחרי זה מיד נעבור אלייך.

רותם דולב: שלום לכולם, תודה שהזמנתם אותנו הנה.

רותם דולב: שמי רותם, אני דירקטור בחטיבת האסטרטגיה של דלויט ומובילה את תחום הטכנולוגיה בדלויט ואני כאן כדי לדבר על מחקר שערכנו אותו לפני כשנתיים.

אורי מקלב: תסבירי מה זה דלויט.

רותם דולב: דלויט, פירמת הייעוץ הגדולה בעולם, פועלת גם בישראל בתחומים - - -

אורי מקלב: זה גם דיון משודר, גם אחרי זה אנשים, בשעות הערב אנשים גם מביטים, גם מבינים וגם מקשיבים ואחרי זה גם מעירים.

רותם דולב: מעולה.

רותם דולב: אז קצת על דלויט.

רותם דולב: פירמת הייעוץ הגדולה בעולם, פועלת בארץ במגוון תחומים.

רותם דולב: אז כמו שאמרתי, אני מדברת כאן מפעילות שעשינו במסגרת האסטרטגיה של דלויט, מחקר שנעשה במימון של גוגל ישראל ועסק בנושא של חדשנות מבוססת מידע, או כמו שנקרא DDI, Data Driven Innovation.

רותם דולב: למעשה מחקר שלנו, מה שהוא בדק, כולם יודעים שדאטה זה נכון, הדוברים שדיברו כאן לפניי דיברו, ובצדק, על היתרונות הגדולים של דאטה וכמה זה חשוב והערך שזה ייתן לכלכלות ויצעיד אותן קדימה, ובעצם המחקר שלנו, מה שהוא עשה זה לכמת את הערך הזה.

רותם דולב: באנו ושאלנו את עצמנו בפעם הראשונה, בישראל, וגם בכלל בעולם, מה הערך הכלכלי של החדשנות מהסוג הזה, מה היתרונות שזה צפוי לתת לנו בתעשיות השונות.

רותם דולב: וכשאנחנו מדברים על DDI ואנחנו שואלים את עצמנו בכלל מה זה אנחנו מדברים על יישומים חדשניים שנובעים מניתוח נתונים.

רותם דולב: על מה שתקרה חדשנות מהסוג הזה צריכים שלושה אלמנטים, צריכים חומרי גלם, במקרה שלנו הנתונים, הנתונים האלה יכולים להיות נתונים שהחברה או המפעל מפיקים באורח יומיומי, מכירות, ייצור וכך הלאה, אבל אלה גם יכולים להיות נתונים שמסופקים על ידי הממשלה.

רותם דולב: הרבה מדברים בשנים האחרונות על ה-open government והתפקיד החשוב של המדינה כספקית של מידע, או מידע שמגיע ממאגרי מידע פרטיים חיצוניים, שהם אינם של החברה או המדינה.

רותם דולב: הנתונים האלה צריכים לעבור סוג של תהליך, התהליך הזה יכול להיות החל מאקסל פשוט, אנחנו כאן לא מחמירים במה הטכניקה שהם משתמשים, עד לשימוש בכלי BI מתקדמים יותר ובסופו של דבר החברה או המשתמש צריכים להפיק משהו שהוא שונה ממה שהם עשו היום.

רותם דולב: החדשנות שאנחנו מדברים כאן היא לא חדשנות בראי החברה כולה, אלא חדשנות בראי החברה והמשתמש והחדשנות הזו יכולה לבוא בשלושה כובעים, זה יכול להיות מצוינות טיפולית, שינוי הדרך שבה אתם מבצעים דברים על מנת לייצר ערך רב יותר, חדשנות שיווקית, פנייה לקהלים חדשים, מתודות חדשות להגעה לאנשים וחדשנות עסקית, פתיחת קווי מוצר חדשים, או עסקים אחרים שנולדים על דאטה, אנחנו רואים חברות כמו מובאיט ווייז, שאלה סטארט אפים שנולדו על דאטה והערך המוסף שהם מביאים זה היכולת לקחת את הדאטה ולהפיק איתם דברים אחרים וחדשניים.

רותם דולב: ואני לא ארחיב כי כבר נאמר שאנחנו רואים פוטנציאל מאוד מאוד גדול לדאטה איך להשפיע, גם להגדיל את הפריון, את הצמיחה הכלכלית, לשפר את התחרותיות של המשק הישראלי, הורדת יוקר המחיה וכדומה ואנחנו למעשה ביצענו לראשונה בישראל תרגיל שבדק את הערך הכלכלי של הדאטה על הכלכלה כולה.

רותם דולב: עשינו את זה דרך הבדיקה של הפריון.

רותם דולב: למה הפריון?

רותם דולב: מצד אחד כי כולנו יודעים שישראל מפגרת מאחורי המדינות המפותחות במונחי הפריון, וזה פער מאוד משמעותי שמנסים לסגור לאורך השנים, וכבר בשנות ה-50 וה-60 של המאה הקודמת, כשניסו להבין מה בעצם גורם לגידול בפריון הבינו שזה לא עניין של התשומות שאתה שם בתהליך אלא יש כאן אפקט של חדשנות ושל עשייה שקורית מעבר לתשומות עצמן שמביאה להגדלה של התפוקה.

רותם דולב: חלק מהתשומות האלה זה ה-DDI, החדשנות.

רותם דולב: גם ה-OECD, במסמכים שהוא מפרסם החל משנת 2014, קובע שה-DDI והשימוש בדאטה בכלליות הוא חלק מאוד מהותי בהגדלה של הפריון של המדינה.

רותם דולב: מה שאנחנו עשינו למעשה זה יצאנו בסקר נרחב מאוד, סקרנו מעל 150 חברות בישראל שמייצגות את כלל אוכלוסיית העסקים בארץ וסקרנו אותם בנושא של DDI, עד כמה הם אוספים נתונים, עד כמה הם מעבדים את הנתונים, עד כמה הם משתמשים בנתונים על מנת ליצור חדשנות ופיתחנו אינדקס ייחודי לנו שנקרא מדד ה-DDI שבעצם מציין כל חברה עד כמה היא מקיימת DDI בציון של מאפס לחמש וקשרנו בעזרת חברת היכולת האנליטית שלנו בין האינדקס שלה לנתונים הפיננסיים שלה.

רותם דולב: כשאנחנו מדברים על נתונים פיננסיים אנחנו מדברים על הכנסה לעובד לשעה, קרי הפרוקסי שלנו לפריון.

רותם דולב: התוצאות שקיבלנו היו מאוד מרשימות.

רותם דולב: מה שראינו, ששיפור קטן של הממוצע, כלומר אם לדוגמה ממוצע המדינה ואינדקס ה-DDI שלנו הוא 3 ואנחנו נשפר את העסקים על ידי שנעלה את הממוצע ל-3.5 לדוגמה, זה יביא פוטנציאל של עלייה של 5% בפריון הכולל של המדינה ושל מה שמתבטא ב-54 מיליארד שקלים לתמ"ג לשנה, שזה בנתוני 2015.

רותם דולב: חשוב להבין שזה ערך פוטנציאלי שמפוספס היום, זה לא משהו שייקח תהליך לזה, מספיק שכל אחד היה יותר משתמש בנתונים, יותר מנצל אותם ועושה איתם דברים משמעותיים יותר.

רותם דולב: ניסינו להסתכל גם על חתך של תעשיות ולא רק על חתך המדינה כולה ולמעשה מה שראינו זה שכשבדקנו את התעשייה המסורתית עלה כאן צורך אפילו הרבה יותר גדול.

רותם דולב: אם אנחנו מסתכלים על מה שאנחנו קראנו לו תעשיות לא טכנולוגיות, שזה כולל כאן את התעשייה המסורתית והשירותים, ראינו שמרבית הערך מ-54 מיליארד שראינו שיכול להיווצר על ידי דאטה, מרבית הערך נוצר מהחברות האלה, 30 מיליארד שקלים ועלייה של 6.5% בפריון.

רותם דולב: עוד דבר מאוד חזק שעלה מהמחקר שעשינו, זה שקיים כאן איזה שהוא כשל שוק, ואני בטוחה שבשנה וחצי-שנתיים שעברו מאז כתיבת המחקר הדברים בטח עלו יותר למודעות, אם זה - - - וכדומה, אבל בניגוד לתעשיות אחרות או לעסקים קטנים ובינוניים שחקרנו גם, שרואים שם שהם מודעים לעובדה שיש צורך במידע, אבל אין להם את המשאבים והיכולת לעשות עם זה משהו, בתעשייה המסורתית בלט גם חוסר המודעות למה שצריך לקרות ולאופן השימוש במידע.

רותם דולב: זה מה שאנחנו חקרנו ועשינו.

רותם דולב: אני רק אגיד שבמחקר כשאנחנו מסתכלים נתנו גם המלצות למה המדינה צריכה לעשות וחלק מזה אני שמחה לראות שלפעמים גם קורים.

אורי מקלב: קודם כל תודה רבה.

אורי מקלב: יש רצון לשיתוף פעולה מכולם?

אורי מקלב: בדקתם את הרצון לשיתוף פעולה או מה החסמים לעבור לזה?

אורי מקלב: האם זה שאלה של השקעה ראשונית, חוסר מודעות, חוסר ידע, חוסר רצון, תפיסות?

אורי מקלב: אנשים מקובעים?

אורי מקלב: השאלה אם זה גם נחקר, מה יביא את האנשים להתקדם ולהביא אותם, לתמרץ אותם, לדחוף אותם לעניין הזה.

רותם דולב: אז הסתכלנו גם על הדברים האלה, זה חלק מהדברים שבדקנו בשיחות ובסקירה שעשינו.

רותם דולב: מה שבולט בתעשיות המסורתיות זה היה הרבה פעמים חוסר המודעות לערך המוסף של הדאטה ועד כמה אפשר להגיע לזה וגם הקשיים כמובן, כמו שמיכל ציינה, זה לא שינוי של בואו נכניס עוד מערכת, זה מצריך כוח אדם אחר, זה מצריך שיטות פעולה אחרות, ההשקעה שנדרשת כאן גם בזמן וגם במשאבים הייתה לפעמים גדולה ממה ש - - -

מיכל פינק: אני אציין שבהקשר הזה יש לנו בין רשימת כלי התמיכה ספציפית לייצור מתקדם, אז דרך הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים אצלנו יהיה מסלול, שמתקיים כבר, תמיכה של שלושה מיליון שקלים בייעוץ ויש פה, במסגרת נטו תעשייה, 20 מיליון לעניין סיוע למחשוב ספציפית בהקשר של תעשייה קטנה ובינונית, ממש להיבטים האלה.

מיכל פינק: זה בנוסף למסלולי ייצור מתקדם שדיברתי עליהם קודם בהיבטי טכנולוגיה וציוד יותר קשיח, פה ממש לנתונים, המשרד מייעד לזה באמת תקציב.

אורי מקלב: כנראה שאני פחות מודע לזה, אבל אני גם שואל את עצמי, אני אגיד לכם מה עובר לי בראש, האם הדאטה, כל המידע הזה קיים, הזכות לקחת את הדאטה, בשביל לדעת להשתמש בו אוסף, מי יאסוף אותו.

אורי מקלב: האם בתעשייה המסורתית יש את המידע הזה.

אורי מקלב: מה מביא אותי לשאלה הזאת?

אורי מקלב: עכשיו הממשלה הציגה והחליטה על התכנית הלאומית לבריאות דיגיטלית, שהיא בעדיפות ראשונה עם כל המשמעויות וכל החשיבות של העניין, אבל דיברנו שיש שם יתרונות.

אורי מקלב: כאן יש את היתרון שהיה כאן אוסף נתונים מאוד חזק במשך 20 שנה, גם בגלל שמרכזים את מתן התרופה לחמש קבוצות, או לחמש קופות גדולות, את רוב הבריאות בישראל, אבל גם אמרו שהם ידעו לאסוף את הנתונים, זאת אומרת יש את האוסף והיה איך להעביר אותו.

אורי מקלב: השאלה אם גם בתעשייה יש את הדבר הזה.

עמירם אפלבום: התשובה לשאלה שלך שזה מאוד חלקי וזה משתנה מתעשייה לתעשייה, ודווקא התעשיות עם הפריון הכי נמוך, להן אין.

עמירם אפלבום: מצד שני יש כספים, כמו שהזכרתי קודם, שכבר מושקעים בלתת להם אפילו יועץ על חשבון המדינה, יועץ שיעשה להם תכנית ביזנס.

עמירם אפלבום: זה על חשבון המדינה, התאחדות התעשיינים גם שמה שם סכומים, משרד האוצר, והוא בונה להם תכנית עסקית.

עמירם אפלבום: ואז כשהם רוצים ליישם את התכנית העסקית אז הם מקבלים מימון של עד 50%, אם בפריפריה 60%, כדי להשקיע בפיתוח התכנית וכשהתכנית מפותחת ומצליחה זה עובר בלי שיש אפילו לתעשיין איזה שהוא עניין לגעת בזה לרשות ההשקעות.

עמירם אפלבום: ואז רשות ההשקעות ממשיכה ל - - -

מיכל פינק: לרשות ההשקעות יש מסלול שעכשיו יוצא 132 מיליון שקל בשביל הרכש המסוים הזה.

מיכל פינק: לקנות סנסורים למשל.

מיכל פינק: היום קו ייצור שרץ בלי סנסורים לא אוסף את הנתונים שלו אז התכנית לייצור מתקדם, המסלול שעומד לצאת ברבעון הקרוב, הוא יסייע לאותן תעשיות לרכוש ציוד באמצעות הרשות להשקעות ולפיתוח הכלכלה והתעשייה, יש שם סכומים בדיוק לציודים הרלוונטיים האלה כדי לייצר נתונים ולאסוף נתונים.

אורי מקלב: אני מניח, בחשיבה עוד יותר רחוקה, גם מידע שיש במקום אחד, שכן מצאת אותו, נוכל להעביר אותו למקום שני, מכיוון שבסך הכול אפשר להעביר את זה.

עמירם אפלבום: עד גבול של תחרות.

אורי מקלב: גם בתחרות, אני חושב שיש דברים שהם ייתנו את זה, כלומר אנחנו צריכים להוביל את זה, אנחנו יכולים לתת תמיכות תמורת זה שנוכל להשתמש גם בדברים האלה.

אורי מקלב: אתה מהיציע אתה לא מוקלט.

אורי מקלב: יש לנו סדר דוברים, אתה ביקשת, אז אני אתן לך, כי קשה לקבל אפילו קריאת ביניים מהיציע.

אורי מקלב: אתה רצית קרית ביניים, מה אמרת?

אסף גרינוולד: הערת ביניים.

אסף גרינוולד: אני נציג הרשות להשקעות במשרד הכלכלה, רק רציתי לציין שגם במסגרת מסלול לפריון של הרשות להשקעות אצלנו התכנית העסקית להעלאת הפריון ממומנת במלואה לעסקים שמגישים אותה ויקבלו אישור לביצוע של התכנית במסגרת - - -

אורי מקלב: תודה.

עדי פוקשניאנו: שמי עדי ואני מנהלת את אלוויישן אקדמי.

עדי פוקשניאנו: באלוויישן אקדמי קיבלנו את הזכות להוציא לפועל תכנית של DDI על ידי משרד האוצר, גוגל ודלויט והתאחדות התעשיינים.

עדי פוקשניאנו: בעצם מה שאנחנו מנסים לעשות זה להוציא לפועל הרבה מהדברים שדיברתם היום כאן.

עדי פוקשניאנו: אלוויישן אקדמי זה סטארט אפ שמלמד את מקצועות הסטארט אפים שהם מבינים שלמידה מתמשכת, בין אם זה בתעשייה המסורתית, בין אם זה בתעשייה החדשה, היא המפתח להתקדמות אישית ושל המדינה עצמה.

עדי פוקשניאנו: היום אני אתמקד כמה שיותר בפרטים, התכלס, ואתם תבינו בעצם מה - - -

אורי מקלב: לפני שאת מתחילה, את רואה את ישראל שונה ממדינות אחרות?

אורי מקלב: יש כאן משהו שמייחד אותנו כמדינה?

אורי מקלב: אנחנו נמצאים בעניין הזה כמו שאר המדינות או שיש לנו יתרון?

עדי פוקשניאנו: יש לנו יתרון מאוד משמעותי בידע ובשימוש כבר בדאטה במיוחד בסקטורים שונים והמטרה שלנו עכשיו היא להביא את זה לתוך התעשייה המסורתית כדי באמת לעשות שינוי נרחב יותר ברמה הפרקטית.

עדי פוקשניאנו: כבר דובר לפניי שההון האנושי הוא אחד האלמנטים הכי חשובים ואני חושבת שכולנו יודעים את זה, שבסופו של דבר כדי ליישם צריך אנשים שיוכלו ליישם את זה.

עדי פוקשניאנו: זו בדיוק מטרת הפרויקט.

אורי מקלב: אין שום היבטים משפטיים בשימוש בביג דאטה?

אורי מקלב: בתעשייה אולי זה פחות בולט, אבל בכל אופן גם - - - יש איזה בעיות משפטיות שמצריכות חקיקה, או שהשימוש הזה הוא קיים ואין הסדרות בדברים?

נירית איבי: אני אעזור לך.

נירית איבי: כשאנחנו מדברים על ביג דאטה אנחנו מסתכלים על אגרגט של מידע ולא על מידע פרטני של ישראל ישראלי ולכן הזכות לסודיות וסודיות הפרט פחות נופלת.

נירית איבי: מה שכן, יש כן קניין רוחני של אותו מפעל, אותו פס ייצור שמה הקניין הרוחני שלו?

נירית איבי: כמה המכונה מייצרת בפסיק וכמה פגמים יש בפסיק וזה כן משהו שהוא פרטי שלו.

נירית איבי: לכן לעשות אגרגט של כל המפעלים כן יכול להיות בעיה, פר מפעל פחות.

אורי מקלב: כשתדברי תתייחסי לזה טיפה יותר בהרחבה, מעניין אותי החלק הזה.

אורי מקלב: תמשיכי, סליחה על השאלה.

עדי פוקשניאנו: אין בעיה.

עדי פוקשניאנו: בעצם מה שאנחנו עושים זה אנחנו נכנסים למפעלים ואנחנו עושים תהליך שמתחיל מטריינינג בתוך החברות עצמן, אנחנו נכנסים ועושים סדנאות למפעלים ברמת ההנהלה.

עדי פוקשניאנו: מטרת הסדנה הזאת היא להבין מה ה - - - של כל מפעל כדי להגיע לאיזה שהיא התקדמות, כדי להעלות את הפריון של המפעל עצמו.

עדי פוקשניאנו: ויותר מהכול זה גם לגייס מראש את כל המפעל ואת ההנהלה כדי שאחר כך נוכל להגיע להטמעה.

עדי פוקשניאנו: לאחר מכן אנחנו בוחרים אינדיבידואל שמתאים לבוא להכשרה, זו הכשרה אינטנסיבית של שלושה חודשים שמטרתה לתת כלים פרקטיים של טכנולוגיות של תכנות שאפשר ליישם בתוך המפעל ובעצם להגביר את ההון האנושי שיש לכל מפעל כבר תוך שלושה החודשים האלה.

עדי פוקשניאנו: מה שהכי מעניין בהכשרה עצמה זה רמת הפרקטיות.

עדי פוקשניאנו: אנחנו עוד לפני זה מגיעים לסדנה שמכתיבה את היקף היעד אנחנו בעצם נותנים להם כלי עבודה, 'זה מה שאתם צריכים לעבוד עליו בזמן ההכשרה' ובזמן ההכשרה כל מפעל עובד על המפעל עצמו וכך אנחנו כבר תוך כדי ההכשרה מקדמים את הפריון, מקדמים את ההתקדמות של המפעל בזמן יחסית קצר.

עדי פוקשניאנו: לאחר מכן המטרה היא לשלב את כל הצד הזה להטמעה בתוך המערכת, לתוך המפעל עצמו, ואנחנו עושים את זה גם על ידי זה שאנחנו נותנים כלים לאיך עושים הטמעה נכונה, איך מציגים נתונים עסקיים ולא רק מבצעים אותם, איך מגייסים את ההנהלה, איך מגייסים שותפים עסקיים אחרים ואנחנו אחר כך מצוותים אותם, לכל מפעל יהיה מנטור, מישהו שהולך לעזור בתהליך ההטמעה שמבחינתנו הוא אחד החשובים ביותר.

עדי פוקשניאנו: זה לא מספיק רק לתת את הידע, המטרה היא גם לעשות השפעה על המפעל עצמו ולדעת לתת לכל מפעל את הכלים כדי להטמיע וכדי לעשות התקדמות, ושוב, בתקווה בזמן יחסית קצר עם כלים מאוד מאוד ממוקדים וידע מאוד ממוקד פר מפעל.

עדי פוקשניאנו: עלו הרבה שאלות גם על מפעלים וגם על ההכנה שלהם.

עדי פוקשניאנו: אנחנו כבר התחלנו עם הפיילוט הזה וזה מאוד מרגש, כבר יש מפעלים שנכנסו לתוך הפרויקט.

עדי פוקשניאנו: כתבתי פה כמה מפעלים רק כדי שתראו שהם גם מאוד פזורים בארץ, צפון, מרכז, דרום, כמות עובדים שונה, שירותים אחרים, טכנולוגיות אחרות, ומה שמעניין הוא שגם יש דיפרנציאציה.

עדי פוקשניאנו: יש מפעלים שיש להם כבר ERP, שיש להם CRM, שיש להם מאגרי מידע, אבל מה שהכי חסר זה הידע איך להשתמש בזה.

עדי פוקשניאנו: עכשיו שיש לנו מידע, מה בעצם - - -

אורי מקלב: מעניין אותי למשל על רהיטי לביא, מה מצאתם שם?

אורי מקלב: בעדשות אני יכול להבין, יש נתונים, יש דברים שאתה יכול - - -

נתנאל היימן: עדי, זה מפעל ספציפי.

נתנאל היימן: בואי נשמור את זה רמה אחת מעל קו הייצור.

נירית איבי: כן, אפרופו פרטיות והמידע, עדיף שלא ניכנס לכל מפעל ובפרטיות שלו, אבל אדוני היושב ראש, אם תרצה אנחנו נגיע לישיבה ונעשה לך סקירה על כל הפרויקט, כי זה פרויקט באמת מעניין.

אורי מקלב: מאה אחוז, בסדר.

עדי פוקשניאנו: מה שהיה הכי מעניין כבר במחקר הראשוני זה הצורך העצום בידע.

אורי מקלב: לא במפעל, באופן כללי, מעניין אותנו וגם מעניין את האזרחים, איך לקחתם מפעל שייצר ככה וככה, עם 90, 180 עובדים, ואיך עם המידע - - -

נירית איבי: יש לנו פה דוגמה חיה שבה מפעל וויפרו גבעון, שבאים באמת לספר על מה הם עשו וללא סבסוד ממשלתי.

נירית איבי: זו דוגמה שהוא יוכל לדבר עליה ממקור ראשון.

אורי מקלב: בסדר.

אורי מקלב: יופי.

עדי פוקשניאנו: לסיכום, היכולת שלנו להשפיע בזמן מאוד קצר דרך הגברת ההון האנושי פר מפעל מאוד גדולה בפרויקט הזה וזו גם זכות להציג וגם זכות לעבוד עם כאלה ש - - - אם זה התאחדות התעשיינים או משרד האוצר.

אורי מקלב: יפה, אז תודה.

אורי מקלב: עכשיו הגיע הזמן שלך, נירית.

נירית איבי: אני רציתי לקחת כמה צעדים אחורה ולדבר מ-5,000 אלף רגל כי זה קצת התמסמס פה.

נירית איבי: התכנית שאנחנו מדברים עליה, DDI, היא תכנית מאוד מאוד מיוחדת ולא בגלל שהממשלה ביצעה אותה ועשתה אותה, אלא בגלל שיש פה סקטור עסקי חזק, יש פה חברה בינלאומית בשם גוגל, שבאה ונותנת השפעה חיצונית חיובית על המשק העסקי, נותנת פעילות ונותנת לנו את הכלים יחד עם דלויט, את המחקר, ואומרת ומציירת לנו יעד, וזה דבר שהוא לא מובן מאליו.

נירית איבי: כשאנחנו הרבה פעמים מדברים על חברות בינלאומיות שפועלות בארץ, גם במשרד האוצר, אנחנו מנסים לכמת את הכדאיות ואת ההשפעות החיוביות שהם נותנים ופה ראוי לציין גם את נועה וגם את שמעון שנתנו את הפידבק שלהם, באמת נתנו פוקוס לתעשייה שהיא תעשייה פחות עתירה בהשקעות, שהיא תעשייה בעלת פחות נגישות למידה וגוגל באה ואמרה 'אוקיי, יש לנו פה בעיה באקו סיסטם הישראלי, בואו נראה איך אנחנו פותרים אותה' ואנחנו נרתמנו.

נירית איבי: אז קודם כל עם כל הכבוד ליושבים סביב השולחן הזה, שהם עובדי ממשלה, זו העבודה שלנו, פחות העבודה שלהם ואם כבר למישהו מגיע מילה טובה זה להם.

נירית איבי: אחרי ההקדמה הזאת אני רוצה להגיד כמה דברים.

נירית איבי: אחת, אנחנו מוצבים פה בין שתי כלכלות, אני פחות רוצה להגיע להגדרה מי הן שתי הכלכלות, אלא יותר על הגשר.

נירית איבי: פרויקט DDI ופרויקטים אחרים בייצור מתקדם בונים את הגשר בין אותן הכלכלות, אנחנו בנטו תעשייה, יחד עם משרד הכלכלה, הובלנו עלות תקציבית של 1.15 מיליארד שקלים שיבואו לביצוע עד 2020.

נירית איבי: שלושה הנדבכים המשמעותיים ביותר של הלמעלה ממיליארד שקלים האלה זה הסרת חסמים רגולטוריים, ייצור מתקדם ומו"פ בתעשייה המסורתית וכוח אדם מיומן.

נירית איבי: והיופי הכי גדול בפרויקט הזה שהוצג פה על ידי דלויט ואלווישן זה ש-DDI לוקח את שני הנדבכים ועוזר לתעשייה המסורתית גם על ידי הכשרה של עובדים וגם על ידי ייצור מתקדם והטמעתו בתוך המפעלים.

נירית איבי: לסבר את האוזן, אנחנו מדברים על 600 מיליון שקלים בתכנית נטו תעשייה לטובת מו"פ בתעשייה המסורתית.

נירית איבי: עשינו כלים ייעודיים לתעשייה קטנה ובינונית, אחד מהם באמת שמענו, הטמעת טכנולוגיות ייצור מתקדם, מסלולי סיוע ועוד.

נירית איבי: לי חשוב כמשרד אוצר לבוא ולומר שהיוזמה שנלקחה פה על ידי משרד הכלכלה ונטו תעשייה, שבאה ושמה את הדברים האלה על סדר היום, היא חשובה, אבל חשוב עוד יותר זה שיתוף הפעולה בין הממשלה לסקטור העסקי.

נירית איבי: אנחנו כממשלה לא יכולים לראות הכול, אנחנו לא יכולים לשמוע הכול, שיתוף הפעולה פה שנעשה עם הסקטור העסקי והבחינה של הדברים בין אם זה לראות את החסמים שבאמת דיברנו עליהם, מסקירה של שאלונים שעשו דלויט, ועד לשיח עם חברות ההייטק או עם חברה כמו וויפרו גבעון, עזרה ונתנה לנו את הדרך להביא לביצוע מיידי של הפרויקט.

נירית איבי: היום יש 20 מפעלים בתוך הפרויקט הזה ואני אסיים אומר שאני אתן לנועה מגוגל את רשות הדיבור כדי להשלים אותי, כי בסוף זה שיתוף פעולה.

אורי מקלב: מאה אחוז.

אורי מקלב: תודה, נועה.

נועה אלפנט: ממש בקצרה.

נועה אלפנט: אני נועה אלפנט ואני מנהלת את המדיניות הציבורית של גוגל בישראל.

נועה אלפנט: אני שמחה להיות כאן - - -

אורי מקלב: אני באמת מסכים עם מה שאמרה נירית, זה לא דבר שמובן מאליו, זה באמת ראוי לציון, לשבח והוקרה.

נועה אלפנט: תודה תודה ואני גם שמחה שהציון והשבח ניתנים כאן בבית הזה, שבדרך כלל אנחנו רגילים לשמוע קולות קצת אחרים.

נועה אלפנט: אני חושבת שזה חשוב לראות את הסיפור המלא ואנחנו שמחים על ההזדמנות הזו.

נועה אלפנט: אנחנו ערים ושומעים פה בחדר הזה ובחדרים אחרים הרבה פעמים את החשש מהפער שיש בין המובילות של ההייטק הישראלי והפעילות של חברות בינלאומיות כאן לבין ענפים אחרים בתעשייה ושמחתי לשמוע קולות כאן, גם ממשרד הכלכלה ואחרים, בכיוון אחר, שיש הזדמנות לכל אחד ולכל ענף ליהנות מהאפשרויות שמעניק העולם הדיגיטלי והעולם הטכנולוגי ואנחנו רואים את עצמנו כשותפים למאמץ לאפשר להרבה קבוצות ליהנות מההזדמנויות האלה.

נועה אלפנט: הפרויקט הזה, שאנחנו עושים ביחד עם משרד האוצר ועם התאחדות התעשיינים הוא מופנה לתעשייה המסורתית ולצד זה יש עוד פרויקטים שאנחנו עושים עם גורמים רבים בהקשר של הכשרות לעסקים קטנים ובהקשר של הכשרות מקצועיות לצעירים מהפריפריה, משום שזו בעינינו הדרך ליהנות מהשפע שנותנת הטכנולוגיה.

נועה אלפנט: המפתח הוא בשיתוף פעולה בין המגזרים, בשיתוף פעולה בין הממשלה, בין התעשייה ועמותות שונות והתאחדויות וכן הלאה, רק ככה אפשר לעשות שינוי אמיתי.

נועה אלפנט: אנחנו מאוד מאוד שמחים על שיתוף הפעולה הזה, מבחינתנו שימשיך ויגדל, אני שמחה לשמוע שיש מקורות חדשים עבור זה ואני מקווה שהעבודה המצוינת של אלווישן רק תמשיך ותביא לעוד מפעלים שייהנו מכך.

נועה אלפנט: תודה רבה.

אורי מקלב: תודה רבה לכם.

אורי מקלב: מותר לשאול, הפרויקטים האלה של גוגל נעשים גם בעוד מדינות?

נועה אלפנט: הפרויקט הזה הספציפי נולד בישראל ואנחנו מקווים שעכשיו ימשיך ויאומץ בעוד מדינות.

נועה אלפנט: יש פרויקטים אחרים שנעשים בעוד מדינות.

אורי מקלב: בהשוואה, אני מבין שזה חדשנות כאן.

נועה אלפנט: הפרויקט הזה התחיל בישראל ואנחנו מאוד מאוד נשמח לראות אותו מאומץ בעוד מקומות.

נועה אלפנט: אני חושבת שההתחלה הייתה המחקר שדלויט עשו, ורותם הציגה כאן שהראה את הפער.

נועה אלפנט: כולנו מודאגים מהפער הזה כי כולנו גם חיים כאן ומאמינים שהדרך הנכונה היא לא לנסות למנוע חדשנות ולמנוע פעילות.

נועה אלפנט: לפעמים אני מרגישה שאני נמצאת בכנסת הזו בשני עולמות, העולם שמוצג כאן של איזה יופי שחברות בינלאומיות פה וכמה חשוב להרחיב את הפעילות לבין דיונים אחרים שרק מחפשים איך להגביל ולהגביל.

עמירם אפלבום: שאתם אחת מהם, אתם אחת מהחברות הבינלאומיות ואנחנו שמחים על זה ורוצים לעודד עוד.

נועה אלפנט: בהחלט ותודה על כך, אבל בחדרים אחרים, בדיונים אחרים עם כותרות אחרות הכיוון הוא הפוך.

אורי מקלב: ככל שהשימוש בדאטה והשימוש במידע, גם פה, אותם אנשים רוצים מצד אחד טכנולוגיה וחידושים מתקדמים ומצד אחד רוצים שזה לא יהיה על ידך ולא להשתמש ושמירה על פרטיות.

אורי מקלב: כמובן שצריך למצוא את דרך המלך, זה נמצא בכל מקום.

אורי מקלב: אני זוכר את הוויכוח, עוד שהייתי בתפקיד הקודם שלי בעיריית ירושלים, ואז היה העניין של הקמת משדרים, אנטנות, של חברות הסלולר, אז כל אחד רצה שזה לא יהיה ליד הבית שלו, אבל שתהיה לו קליטה מעולה.

אורי מקלב: כמו בהרבה דברים, אנחנו רוצים את האוטובוס ליד הבית, אבל שהאוטובוס יעבור אצל השכן.

אורי מקלב: זה נכון, אבל ככל שיהיה שיתוף פעולה אני חושב שגם הנראוּת וגם באופן מעשי, שהמידע הזה ומה שיש - - - בשימוש ולא רק מטעמים מסחריים ורק שימוש ללא תועלת, שרק צד אחד נהנה.

אורי מקלב: ככל שמאזנים, שזה מועיל לכל הצדדים, אני חושב שככה זה גם יותר מובן ויותר מקדמים ויש יותר שיתוף פעולה.

נועה אלפנט: אני מסכימה ששיתוף הפעולה זו באמת דרך המלך ואנחנו עושים הרבה מזה ואני שמחה על ההזדמנות להציג אותו.

עמירם אפלבום: השאלה בחברות הבינלאומיות, שאנחנו מאוד מעודדים, מה הערך המוסף שהם משאירים בכלכלה הישראלית.

עמירם אפלבום: לעשות מחקר ופיתוח בלבד, שאין המשכו בתעשייה, או בעוד הנדסה, והערך המוסף הוא קטן, אז אנחנו לא הרווחנו הרבה, להיפך.

עמירם אפלבום: אני חושב שזה אחד הדברים הגדולים, האתגרים הגדולים, ליצור את האקו סיסטם שהם ירצו להמשיך ולהשקיע פה.

אורי מקלב: תודה.

אורי מקלב: נתנאל היימן.

אורי מקלב: השאלה אם אתה רוצה עכשיו.

נתנאל היימן: שלום.

נתנאל היימן: התכוונתי לפתוח, נראה לי שאני אסכם.

אורי מקלב: מאה אחוז.

אורי מקלב: אז גוני לטזר.

אורי מקלב: לטזר זה אחרון - - -

גוני לטזר: טוב, אני לא יכול להיות אחרון היום.

אורי מקלב: גם לא ראשון כנראה.

גוני לטזר: שלום לכולם, שמי גוני לטזר, אני סמנכ"ל שיווק ופיתוח עסקי בחברה ששמה וויפרו גבעון.

גוני לטזר: אנחנו היום היצרנים המובילים בארץ לחלקי מבנה תעופתיים.

גוני לטזר: במילה אחת מזה חלקי מבנה תעופתיים.

גוני לטזר: תחשבו על מטוס, גדול או קטן, יש בתוכו המון המון חלקים, בדרך כלל ממתכת, שהם חלק מהמבנה שלו, וזה בעצם מה שאנחנו מייצרים.

גוני לטזר: יש לנו 300 עובדים, 250 מתוכם בארץ, יש לנו עוד 50 עובדים בארצות הברית, סמוך למפעל של בואינג בסיאטל, כיוון שבואינג זה הלקוח המרכזי שלנו בשנים האחרונות.

אורי מקלב: איפה המיקום שלכם?

אורי מקלב: בגבעון?

גוני לטזר: לא, אנחנו נמצאים בקרית ביאליק.

גוני לטזר: השם גבעון הוא למעשה שם המייסד שלנו שהקים את החברה בתחילת שנות ה-70.

גוני לטזר: היום אנחנו בבעלות של קונצרן הודי מאוד גדול ששמו וויפרו.

גוני לטזר: זו דוגמה מאוד מאוד יוצאת דופן, אחת, להשקעה של חברה הודית בישראל, שתיים, להשקעה של חברה הודית בתעשייה יצרנית בישראל, שלוש, להשקעה בכלל בתעשייה יצרנית בישראל.

גוני לטזר: אז דיבר ידידי קודם על מה שעושות החברות הבינלאומיות בארץ, זו דוגמה מובהקת לבדיוק מה שהייתם רוצים לראות, אני רק אומר במאמר מוסגר, וזה לא לדיון הזה, וויפרו לא זוכה לשום הטבה כתוצאה מהבעת האמון המאוד מאוד משמעותית שלה במשק הישראלי.

עמירם אפלבום: היא יכולה להצטרף ל-multinational companies יש סדרה שלמה של הטבות של multinational company, יכולים לבוא אליי.

גוני לטזר: במסגרת תיקון 51 לחוק עידוד השקעות הון סימנו את תעשיית ההייטק כתעשייה היחידה שהיא רלוונטית לזה, הקריטריונים שהרשות שאתה עומד בראשה קבעה בעצם הוציאו אותנו מהסיפור הזה ובגלל שאנחנו לא שייכים לגוגל לא הצלחנו לקבל ולו שבריר אחד מההטבות האלה.

עמירם אפלבום: אז הדברים השתנו בשנתיים האחרונות.

עמירם אפלבום: אני לא יודע על מתי אתה מדבר, בשנתיים האחרונות יש את הייצור המתקדם וחברות שהן רחוקות רחוקות מהייטק, תעזוב הייטק, בגלל שהן בפריון נמוך מקבלות הטבות.

עמירם אפלבום: יש אפשרויות, multinational companies עוזרים גם לחברות ייצור עם - - -

גוני לטזר: אני אשמח להיפגש איתך בעתיד לשמוע עליהן ואנחנו יותר מנשמח.

עמירם אפלבום: בשמחה.

גוני לטזר: ולו זו כבר סיבה שלשמה - - -

קריאה: רק להעמיד דברים על דיוקם, במסגרת חוק עידוד השקעות הון אתה נהנה מהטבות מס של 6% עד 10%, מס בפריפריה.

גוני לטזר: זה מזכיר לי את הדיון שהשתתפנו בו, לא נפתח את הסוגיה הזאת, לא לשם כך זומנתי.

אורי מקלב: זה שעשינו הכרה עם הרשות לחדשנות עכשיו, אז גם היה זה שכרנו.

גוני לטזר: אנחנו בעצם מדברים על DDI, וויפרו גבעון היא בעצם דוגמה ליישום מאוד מוצלח של ה-DDI.

גוני לטזר: דרך אגב, אנחנו עד לפני זמן לא רב לא ידענו מה משמעות המושג DDI, זאת אומרת אנחנו עשינו DDI, אנחנו עושים כבר עשר שנים, עוסקים ב-DDI בלי לדעת שזה בדיוק מה שאנחנו עושים מבחינת טרמינולוגיה.

גוני לטזר: כפי שאמרתי, אנחנו עוסקים בייצור חלקי מבנה למטוסים, מה שאומר שאנחנו מוכרים שירותי ייצור.

גוני לטזר: התכן של המוצר נעשה על ידי יצרני המטוס והם אומרים לי 'תעשה לי בדיוק את הדבר הזה על מנת שאני אשלב אותו במטוס שלי', ולכן פריון הוא המפתח לכל מה שאנחנו עושים.

גוני לטזר: זאת אומרת אם אנחנו נהיה יעילים יותר, התפוקות שלנו תהיינה רבות יותר, אנחנו נצליח להוציא מהמשאבים שלנו, גם המשאבים האנושיים וגם המשאבים האחרים, יותר מהמתחרים שלנו, כך נצליח להמשיך ולהתחרות בשוק.

גוני לטזר: אנחנו זיהינו כבר לפני המון שנים שהפריון לא מספק והקיבולת הייצורית שלנו מגיעה לאיזה שהוא לימיט שהדרך היחידה להגדיל אותה היא באמצעות השקעות הוניות נוספות.

גוני לטזר: לצורך העניין גייסנו את הנושא של ה-DDI והתחלנו לבצע גם מדידה וגם ניתוח מאוד מאוד מעמיק של הרבה מאוד פרמטרים שקבענו לעצמנו ובאמצעות תהליך ארוך, שלקח לא מעט שנים והוא תהליך מתמשך אגב, זה דבר שהוא לא נעצר בחודש או חודשיים או אפילו שנה או שנתיים - - -

אורי מקלב: לקחתם חברה שתעשה את זה?

אורי מקלב: מי עשה לכם את כל התהליך של הבדיקה, מי ליווה אתכם בעניין הזה?

גוני לטזר: לא ליווה אותנו אף אחד, זה תהליך שהחזקנו אותו בכוחות עצמנו, עם תוכנה שאנחנו פיתחנו מתוך הבנה שזה מה שהלקוחות שלנו מצפים מאיתנו.

גוני לטזר: חברת בואינג הגדולה, כשהיא באה לעשות אצלנו סקר, היא מצפה לראות גם תוצרים בתחום הזה, זאת אומרת כיצד אנחנו לוקחים את המידע שיש לנו, את הדאטה שיש לנו בארגון ומתרגמים אותו ל - - -

אורי מקלב: כשבואינג מזמינה, זה נעשה בישראל, רק מבחינתם האיכות והזמינות, יעילות, זה מה שמעניין אותם?

גוני לטזר: סליחה?

אורי מקלב: כשבואינג מזמינה אצלכם מה שהיא צריכה, לא המיקום שלכם משפיע.

גוני לטזר: אנחנו מהבחינה הזאת מנסים להביא אותה למצב שבעצם היא אדישה אליך, אנחנו מתנהגים ונותנים לה שירות כמו ספק שנמצא מטר מהשער שלה ובאמת אנחנו נדרשים לסטנדרטים מאוד מאוד גבוהים כתוצאה מזה, ואני אומר שזה אפשרי.

גוני לטזר: זו עבודה מאוד קשה, אבל זה בהחלט אפשרי וה-DDI הוא אחד הכלים להגיע לכך.

גוני לטזר: ובאמת באמצעות גם מערכת מדידה ממוחשבת של חוברת למרכזי הייצור שלה, למכונות, וגם דלייה של המידע וניתוח שלו בתהליך מאוד מאוד ארוך הצלחנו בסופו של יום גם להוריד את עלות שעת העבודה המפעלית שלנו בשיעור מאוד מאוד ניכר וגם להגדיל את קיבולת הייצור הפנויה, מה שאומר שהיום על אותה מכונה שייצרתי בוא נאמר עשר יחידות עד היום, היום אני יכול לייצר 13, 14 ו-15.

גוני לטזר: הדברים האלה הם כמובן בעלי משמעות מאוד נכבדת במסגרת הפעילות שלנו.

אורי מקלב: אם אתה יכול לציין איזה נקודה אחת בשינוי, איזה דבר מרכזי, איזה דבר שגיליתם, שיניתם אותו וזה מה שגרם לשינוי, אם יש משהו משמעותי וגדול בתוך כל התהליך הזה.

גוני לטזר: בהחלט, אנחנו גילינו למשל שהזמנים בין פעולת ייצור אחת לבין פעולת ייצור שנייה הם מאוד מאוד ארוכים, זאת אומרת שברגע שעושים כיוון למכונה, כיוון יכול לקחת שעה, יכול לקחת שעתיים ויכול לקחת שלוש, כל כיוון כזה משבית את המכונה לפרק זמן.

גוני לטזר: מרגע שאתה מבין את זה ואתה יודע גם לזהות מה הסיבות לכך ומצליחים לצמצם את זה בצורה ניכרת, המכונה הזאת מסוגלת היום לייצר הרבה יותר.

גוני לטזר: כך זה כאשר מדובר בתקלות, כך זה כאשר מדובר בניצול מקסימלי של ביצועי המכונה על פי מפרטי היצרן, דברים שאתה לא תמיד מצליח לעשות, אבל כל דבר כזה צריך למדוד לאורך זמן, לנתח אותו, להבין אותו ואז מגיע השלב הכי חשוב, זה היישום.

גוני לטזר: גם אחרי שאתה מבין בדיוק את המהות, תעשייה יצרנית, ואני שמח שמשתמשים במושג הזה, תעשייה יצרנית, זה ריצה למרחקים ארוכים.

גוני לטזר: התהליכים בתעשייה יצרנית הם מאוד מאוד ארוכים ולעתים גם מאוד מאוד מתסכלים וזה מחייב מחויבות מאוד מאוד עמוקה של ההנהלה ומחייב אנשים שעוסקים בדבר הזה באופן מלא במשרה מלאה על מנת לראות שהדברים באים לידי יישום.

גוני לטזר: כאן, לדעתי, בתכניות שהוצגו פה ייתכן, אני לא מכיר את התכניות לעומקן, ייתכן שיש פער, כיוון שעל מנת לראות תוצרים אמיתיים של DDI אלה דברים שיכולים לקחת גם שנתיים ושלוש וארבע וחמש.

גוני לטזר: כל הגורמים שיושבים כאן, כמובן בהובלת ממשלת ישראל, חייבים להתגייס לדבר הזה לטווח הארוך.

גוני לטזר: לקחת מפעל יצרני של 50 איש ולהגיד לו 'אתה תגייס עכשיו עובד במשרה מלאה', לפעמים שניים, לפעמים אפילו שלושה, שזה מה שהם יעשו כל היום, ימדדו, ינתחו ואחר כך יביאו לידי יישום.

גוני לטזר: זו משימה מאוד לא פשוטה וגם מעמסה תקציבית לא פשוטה, מה גם שאת התוצאות אתה לא רואה מיד.

גוני לטזר: אז יכול להיות שאותו מפעל, הנהלת המפעל תבין שזה מה שהיא צריכה לעשות, אבל כשיחשבו איך אני מקצה את המשאבים שלי - - -

אורי מקלב: זה ההישרדות שלו.

גוני לטזר: וכאן אני חושב שזה דגש שחשוב מאוד מאוד לתת אותו.

גוני לטזר: אני חושב שאם מדינת ישראל, ממשלת ישראל - - -

אורי מקלב: אני מסכים עם הדברים האלה.

עמירם אפלבום: אתה מסכים כי המטרה היא לא לאסוף נתונים, המטרה היא להעלות את הפריון.

עמירם אפלבום: אם אתה אוסף נתונים ובסוף לא העלית את הפריון, אז מה עשית?

גוני לטזר: אבל זה בדיוק מה שאני אומר.

אורי מקלב: לא, אבל הוא מדבר על כך שמפעל של 50, 100 עובדים, בוודאי מפעל לא גדול, הוא עכשיו צריך לעמוד בפני האתגר הזה, אצלו זה משמעותי מאוד.

אורי מקלב: לקחת שלושה, שניים או עובד אחד ולייחד אותו רק למען העניין הזה, לשלם לו משכורת כשהוא לא יודע בדיוק איך הוא יעשה את זה ומה יהיו התוצאות, זה חלק שצריך קודם כל מודעות, אתה מביא עסקים אחרים דומים לו שבאמת שינו את הדברים, זה החלק ההסברתי, אבל הוא אומר שעכשיו גם בשלב ההחלטה איך עושים את זה, כדי לשכנע אותו שזה כדאי לו לעשות את זה ושהוא צריך אפילו לעשות את זה, לא רק כדאי, הוא צריך, איך עושים את זה.

עמירם אפלבום: אבל זה בדיוק תוצאת המחקר של DDI, של דלויט, זה מה שהם הראו, שמפעל ששם איסוף נתונים, את ה-DDI, אז הפריון שלו עלה.

עמירם אפלבום: כנראה מפעל של 50 איש לא יוכל לשים שלושה, או יצטרך אחד, אולי אפילו קבלן משנה בחלקית עבודה.

אורי מקלב: אני גם יודע שמי שעשה דיאטה בסוף מרזה, אבל צריך מישהו - - -

נירית איבי: אם שנייה ניקח את וויפרו, אם יורשה לי, כדוגמה, התמריץ של וויפרו הגיע ממקום שבו הרוכש שלהם, כלומר הלקוח, היה צריך לשים אותם בסטנדרט מסוים וכאשר הוא דרש מהם סטנדרט מסוים ובשיטת - - - ללכת ולהפחית את הבזבוז ולייעל את דרכי הייצור, אז זה הביא אותם לשלב אחד קדימה.

נירית איבי: לצערי בישראל, ואני אומרת את זה לצערי, כי אני מבקרת בהמון המון המון מפעלים, אני עדיין רואה בקו הייצור כותבים בדף וגם מפעלים מוטי ייצור שעדיין כותבים בדף ונייר על יד כל מכונה ולא מזינים, דבר פשוט, להזין לאקסל, לטבלת אקסל.

נירית איבי: אילו על כל מכונה הייתה טבלת אקסל שהיו מזינים אליה את הנתונים מאותה מכונה אנחנו היינו נמצאים במקום של ביצוע DDI.

נירית איבי: אבל אתה יכול ללכת להרבה מאוד מפעלים שלא עושים את זה, ומדוע הם לא עושים את זה?

נירית איבי: כי הלקוח שלהם, או שהוא הלקוח הסופי ואז זה לא מעניין אותו, כי הלקוח הסופי לא מסתכל על הבקבוק ואומר, 'אוקיי אילו הם היו עושים ניתוח נתונים הבקבוק הזה היה עולה שני שקלים פחות', הוא לא מגיע למחשבה הזאת, או שהלקוח שלהם, שנמצא בחו"ל, גם לא מעודד אותם לעשות איזה שהיא אדפטציה בתהליך הייצור שלהם.

נירית איבי: כשהוא נותן להם אדפטציה בתהליך הייצור שלהם להתקדם קדימה מבחינה פריונית, אז אנחנו רואים תוצאה כמו וויפרו.

אורי מקלב: כלומר שלתחרות יש משקל, ברגע שאחד עושה את זה והוא מצליח, מוריד את ה - - -

נירית איבי: נכון, בגלל זה יש לו יתרון יחסי משמעותי.

אורי מקלב: כאן הגענו אליך, נתנאל היימן.

אורי מקלב: אתה מסתכל מהמבט הזה ואנחנו רוצים לראות איך באמת מאחדים את כולם.

אורי מקלב: אתה גם מכיר באופן פרטני את המפעלים, מה החסמים או מה יביא אותם, מה התמריצים שצריך לתת להם.

אורי מקלב: אבל אני גם רוצה להודות לך, נכון ששותפים הרבה בתהליך, אבל אתם הייתם מתווכים בינינו, בין הוועדה, לבין הדיון הזה.

אורי מקלב: אתם פניתם, נכון?

נתנאל היימן: בלי נירית ה-DDI הזה לא היה קורה.

אורי מקלב: כולכם, אני אומר שבסך הכול הייתם אלה שפניתם אלינו מתוך היכרות ושיתוף פעולה של הרבה שנים, אז אנחנו מקיימים את הדיון הזה.

אורי מקלב: אז אני מודה לך על היום הזה ועל הדיון הזה.

נתנאל היימן: טוב, תודה.

נתנאל היימן: אז באמת כמה מילים קצרות.

נתנאל היימן: אנחנו נמצאים היום ביום התעשייה, אני מודה גם לך שהסכמת לעשות דיון - - -

אורי מקלב: יש גם דיונים מקבילים.

נתנאל היימן: בדיוק, זו הכוונה, יש עכשיו דיונים בוועדת הכספים - - -

אורי מקלב: זה לא רק אני צריך לקצר, גם אתם צריכים, כי הזמן שלכם גם מוגבל, אתם צריכים להציג את זה בעוד ועדות.

נתנאל היימן: ועדת הכספים, ועדת הכלכלה, בנושאים של תעשייה.

נתנאל היימן: ההבדל בין הדיון הזה לבין הדיונים האחרים, דיברת קודם, קצת צחקת על המחמאות שכולם פה נותנים לכולם, כמו שאמרת, זה לא ברור מאליו, בכל שאר הוועדות אנחנו מקטרים ובעיקר על הממשלה.

נתנאל היימן: במקרה הזה באמת יש פה איזה שהיא ראייה, סוג של חזון שהממשלה כן השתתפה בו, גם כמובן משרד האוצר, רשות החדשנות, משרד הכלכלה, כל החבר'ה, וזה לא ברור מאליו כי הרבה פעמים היינו שומעים מפקידים, פקידים בכירים, שהם יודעים הכול והם לא צריכים להתייעץ עם המגזר העסקי.

נתנאל היימן: היום אנחנו רואים שינוי כיוון ויש היום הרבה מאוד מוקדים בממשלה שבעצם רואים את התעשייה ואת העסקים כסוג של לקוח שצריך לתת לו את הסביבה העסקית הנכונה בשביל להתפתח.

נתנאל היימן: דיברתם על העניין שהמטרה פה היא לא לאסוף נתונים, אלא להגדיל את הפריון.

נתנאל היימן: המטרה בעיניי היא לא להגדיל את הפריון אלא להגדיל את התחרותיות.

נתנאל היימן: זאת אומרת שאם אנחנו נמצאים בכל אותן גזרות שונות, במלחמה, זאת אומרת בעל העסק נמצא במלחמה על מנת לשרוד ועל מנת לגדול והתחרות היא גדולה, אז זה אחד הפרמטרים שבעצם שומרים על תחרותיות התעשייה ויעזרו לגידול ביצוא.

נתנאל היימן: אנחנו מדברים בעיקר על הנושא של חינוך, זאת אומרת המקבילה למה שקורה פה, האמת שגם בוועדת החינוך באמת, אבל גם כנושא זה כל מה שקשור לחינוך טכנולוגי ושדרוג כוח האדם.

נתנאל היימן: אני הייתי בכמה מפעלים רק בחודש האחרון בשניים-שלושה, שאמרו שהם קנו את המכונה הכי חדשה, אבל הם לא מוציאים ממנה את המקסימום כי כוח האדם שלהם עדיין לא יודע להפעיל את כל מה שיש במכונה.

נתנאל היימן: הוא יודע להפעיל את המכונה, אבל הוא לא יודע להוציא ממנה את המקסימום.

נתנאל היימן: והדבר השני זה הנושא של הפחתת רגולציה.

נתנאל היימן: יש פה היום דיון על רישוי עסקים ואנחנו מקווים ששם נצליח להביא להקלות ברישוי עסקים.

נתנאל היימן: זה איזה שהוא גם, אני לא יודע אם המילה קרב היא נכונה, אבל הליך מאוד עיקש והרבה מאוד ועדות על מנת שכמה שיותר עסקים, כל זמן שהם לא מפריעים לאף אחד אחר, יוכלו לפעול באופן חופשי בלי שהממשלה תתערב.

נתנאל היימן: והצלע השלישית זה באמת כל מה שקורה פה, גם בייצור המתקדם, גם במחקר ופיתוח והשילוב שלהם.

נתנאל היימן: דיברו פה קודם על שתי כלכלות, אני לא יודע אם זו הגדרה נכונה, יש הרבה הגדרות, אני חושב שההגדרה, אחת החביבות, זה פשוט שילוב בין העולם הפיזי לעולם הדיגיטלי ובאמת היה את העולם הפיזי של אותו אחד שמייצר יחידות מוצר, שולחנות לצורך השיחה, באיזה שהוא פס ייצור ולידו צמחו חברות הייטק גדולות יותר וגדולות פחות ועכשיו המטרה שלנו היא את כל מה שנוצר באזור הזה, להטמיע אותו באזור הפיזי על מנת שהתעשייה היצרנית תוכל להתחרות.

נתנאל היימן: רק מילה אחרונה, זה לא nice to have, כל התהליך הזה, זה לא משהו שנחמד לעשות אותו כי באמת זה יוביל לי לאיזה שהוא גידול בתחרותיות, אם אנחנו לא נהיה שם אנחנו לא נשרוד ואנחנו נאבד חלק חשוב מהכלכלה שלנו.

נתנאל היימן: מכל הבדיקות שאנחנו עשינו, בעיקר באירופה, בארצות הברית ובמדינות אחרות, אוסטרליה וכדומה, העולם כבר נמצא שם כמה וכמה שנים ואם אנחנו לא נהיה שם אנחנו פשוט ניעלם.

נתנאל היימן: תודה.

אורי מקלב: תודה על הדברים.

אורי מקלב: רק שאלה לפני שאני אסכם, ברשותכם.

אורי מקלב: חוסר המיצוי, את או הדובר הקודם הזכיר את זה, להפיק מהמכונות את כל הטכנולוגיה, את כל מה שיודעים לעשות, זה בא מחוסר מיומנות טכנולוגית?

אורי מקלב: מעובדים שקשה להם לדעת לעשות את זה, להשתמש בטכנולוגיה החדישה?

אורי מקלב: מאיפה זה מגיע?

אורי מקלב: למה באמת, כשיש היום מכונות חדישות, לא משתמשים בזה, או בגלל שלא מזינים נתונים ולכן לא מפיקים מהם, או חוסר כוח העבודה המיומן שלו, חוסר מיומנות בכוח העבודה שיש, שהוא לא יודע לעשות את זה?

נתנאל היימן: קודם כל זה גם וגם.

נתנאל היימן: הרבה מפעלים, וכשגייסנו את המפעלים לתהליך הספציפי הזה אז לקח לנו זמן, יושב פה מתן שהיה יושב בשיחות עם מנכ"לים כדי להסביר להם בכלל למה הם צריכים את זה.

נתנאל היימן: זה לא ברור מאליו כי כולם רודפים אחרי היום יום ויש אלף נושאים שצריך לטפל בהם וזה לא ברור מאליו שכרגע צריך לקחת טיפה הצדה ולעשות התחלה מחדש של הדברים האלה.

נתנאל היימן: זה מבחינת המודעות.

נתנאל היימן: מבחינת כוח האדם, אז כן, יש איזה שהוא פער בעיניי, שוב, ממה שאני שומע מהתעשייה, ואני לא איש חינוך, אני איש כלכלה, אבל מה שאנחנו שומעים מהתעשייה, יש פער בין מערכת החינוך במובן הרחב שלה, בין ההכשרות של העובדים, לבין הדרישות של העולם העסקי.

אורי מקלב: מבחינת השימוש בטכנולוגיה, אני מרגיש שיש פער גדול ביני לבין ילדיי בשימוש היומיומי במכשיר או בכל דבר, אני רואה את המיומנות שלהם, הם לא צריכים, לא דף הסבר ולא שום דבר, זורקים את זה הצדה, הם לבד מגיעים לזה, לבין מה שאנחנו - - -

נתנאל היימן: האמת שזו דוגמה מעניינת.

נתנאל היימן: כי גם אתה, לצורך השיחה, לא מוציא מהטלפון שלך או מהרכב שלך את כל מה שהוא יודע לתת.

נתנאל היימן: עכשיו, כשזה בבית אז זה לא נורא, אבל כשזה עסק אז מישהו אחר כן יידע להוציא את המקסימום.

אורי מקלב: אבל אני כן רוצה להגיד לכם שבתוך פרויקטים אחרים שאנחנו ראינו כאן בוועדה, כמו להב"ה למשל, זה פרויקט של משרד המדע והטכנולוגיה לצמצום פערים באוכלוסיות, ושם חלק מקהל היעד זה אנשים מבוגרים, אז יש הפתעות בלתי רגילות, שבסוף גם אנשים בגיל 80 מקבלים את המיומנות ומשתמשים בזה ולומדים את זה ומטמיעים את זה, עם העזרה המתבקשת.

אורי מקלב: כך שגם בעובדים, שזה ודאי הרבה יותר חשוב, לא להתייאש בעניין הזה, גם אם זה נראה שיש קשיים, אבל בהדרכה נכונה ובמוטיבציה ובלימוד אפשר להגיע לזה.

אורי מקלב: רבותיי, קודם כל אני מודה לכם.

אורי מקלב: אני עצמי השכלתי, אז אני בטוח שכבר הייתה תועלת מהעניין, אבל אני גם אגיד שהופתעתי לטובה.

אורי מקלב: בעצם לא היה נראה לי, לפני קיום הדיון, שאנחנו נמצאים שם, חשבתי שזה חזון יותר רחוק.

אורי מקלב: כן, עוד הדרך ארוכה, אבל זה יותר קרוב מאשר רחוק, היא נמצאת לפתחנו כבר עכשיו ולכן אני חושב שכך אנחנו יכולים לייחל ולעודד שאנחנו יכולים להיות בפני שינויים דרמטיים בנושא הזה.

אורי מקלב: גם בחלק הזה, אנחנו יודעים שנמצא בענפים אחרים, בפרויקטים אחרים, בדברים אחרים שעד היום דנו בזה, אנחנו רואים שאנחנו נמצאים גם בתעשייה.

אורי מקלב: אנחנו נלווה את הפרויקט הזה ואנחנו מאחלים הצלחה לכולם.