הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 20, פרוטוקול מספר 253, 2018-06-19 09:00

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב.

עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את ישיבת הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: היום ה-19 ביוני 2018.

עאידה תומא סלימאן: הדיון הוא עיר בראייה מגדרית, עיר טובה לנשים, עיר טובה, לא, נשים.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת זנדברג, איך קוראים לזה?

תמר זנדברג: עיר בראייה מגדרית.

תמר זנדברג: עיר טובה לנשים, עיר טובה לא.

תמר זנדברג: נשים.

עאידה תומא סלימאן: אני מברכת על הצטרפותך כיוזמת של היום המיוחד בכנסת, יום העירוניות.

עאידה תומא סלימאן: אני מתחילה בזה שהדיון על עיר בראייה מגדרית או זוויות שונות מהחיים העירוניים בראייה מגדרית, כבר קיימנו דיונים בנושא אבל יכול להיות שלא כוללים ולא חיברנו את כל הנושאים ביחד כדי לבנות את התמונה הכללית.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שעבדתם מאוד קשה כדי לארגן את היום הזה.

עאידה תומא סלימאן: היוזמה היא מבורכת ואני מבינה שיש לך שותפים אבל אני מציינת את ההובלה שלך את הנושא הזה, לא רק בשנה הזו אלא עשית זאת גם בעבר.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, אני נותנת לך לפתוח את היום הזה.

תמר זנדברג: תודה רבה חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

תמר זנדברג: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולהודות מאוד לוועדה ולצוות של הוועדה, גם לדלית וגם לאמל שמאוד התגייסו לעזור ליום הזה.

תמר זנדברג: את באמת צודקת, היום הזה הוא יוזמה של שדולת העירוניות שאני יזמתי בכנסת הקודמת ואני רוצה לומר שאנחנו תכננו יום כזה בכנסת הקודמת ובדיוק בחודש שהוא תוכנן, והתחלנו לעבוד עליו, הכנסת פוזרה ויצאנו לבחירות.

תמר זנדברג: עצם העובדה שאנחנו יושבים כאן, זה כבר הישג שהצלחנו להביא לידי ביטוי.

תמר זנדברג: עכשיו, אחרי שהיום הזה התקיים, ממחר אפשר לקיים בחירות ואפילו רצוי.

תמר זנדברג: אני רוצה להודות מאוד לפורום לעירוניות שהיושבת ראש שלו נעמי צור נמצאת כאן וכך הרבה מאוד מהאורחות והחברות.

תמר זנדברג: הרעיון של היום הזה, גם של הקמת הפורום שהוא בעצם מאגד את ארגוני החברה האזרחית ואת כל הפעילות של החברה האזרחית בתחום העירוניות, יחד עם השדולה היה לעלות קומה בשיחה על עירוניות בישראל ולהעלות אותה מהמישור המקומי העירוני המוניציפאלי.

תמר זנדברג: אנחנו כמה חודשים לפני בחירות מוניציפאליות.

תמר זנדברג: להעלות אותה לרמה הלאומית ולומר שמדינת ישראל היא מדינה שלמעלה מ-95 אחוזים מהנשים והאנשים בה גרים בישובים עירוניים.

תמר זנדברג: למרות זאת אין לזה ביטוי בערכים ובאיכות החיים שאנחנו חווים כתושבים בעיר, דבר שמהווה חלק מאוד מאוד גדול מהיום יום שלנו ולמרות זאת אנחנו רגילים לחשוב על עצמנו בתור הרבה מאוד דברים אבל לא בתור אזרחים עירוניים ולא בתור יצורים או אנשים, בני אדם, שנהנים מחוויה עירונית.

תמר זנדברג: אחד הביטויים של זה הוא בהקשר המגדרי.

תמר זנדברג: אנחנו יודעות, ואת בוועדה מאוד מאוד מובילה את הנושא של הטמעת החשיבה המגדרית בכל דבר.

תמר זנדברג: זאת חשיבה תקציבית כאשר בכל תחום ותחום נשים הן חלק אינטגרלי.

תמר זנדברג: אמנם אנחנו בוועדה לקידום מעמד האישה שהסימן שנגיע לשוויון יהיה כשלא יהיה צורך בוועדה כזאת כי חשיבה מגדרית תהיה בוועדת הכספים ובוועדת העבודה והרווחה ובכל את מן הוועדות, אבל כאן התפקיד שלנו הוא באמת להאיר זרקור על הדבר הזה.

תמר זנדברג: בנושא של חשיבה עירונית ועירוניות, יש לזה משקל מיוחד מכיוון שנשים הן כמובן לא רק חצי מתושבות ותושבי העיר אלא הן חצי מהילדות והילדים במערכת החינוך, מההולכות וההולכים ברגל, מהצורכות והצורכים שירותי בריאות וכולי בעיר וגם יש לנשים מאפיינים מיוחדים בשימוש ובצריכה העירונית.

תמר זנדברג: לדוגמה, סתם לסבר את אוזנך, האופן שבו אישה הולכת ונוסעת ומתניידת בעיר, הוא שונה מאשר של גבר.

תמר זנדברג: רוב הגברים למשל או תכנון היום הגברי הממוצע יוצא מהבית, הולך למקום העבודה וחוזר.

תמר זנדברג: כלומר, יש תחנה אחת, חוץ מהבית, וחזרה.

תמר זנדברג: רוב הנשים, מה שנקרא בשפה המקצועית, פיצול הנסיעות שלהן.

תמר זנדברג: כלומר, התחנות שהן עוברות מהבית לעבודה ומהעבודה בחזרה הביתה, הוא מאוד מאוד מפוצל.

תמר זנדברג: בדרך לעבודה מפזרות בגנים, בדרך חזרה עוצרות לקחת מרשם של תרופה לאימא, כמובן קניות, מורידות בחוג וכולי.

תמר זנדברג: הדבר הזה חייב להילקח בתכנון התחבורה הציבורית, בבנייה למגורים, בתכנון המיקום של מוסדות הציבור, הבריאות וכולי.

תמר זנדברג: כאן אנחנו מגיעים לעוד רובד.

תמר זנדברג: אם במוסדות התכנון ובמוקדי קבלת ההחלטות לא תשבנה נשים, והן לא תשולבנה במוקדי קבלת ההחלטות, איך נדע בכלל שהדבר הזה קיים?

עאידה תומא סלימאן: במיוחד שבדרך כלל לא עושים תהליך שהוא עם החברה כדי להבין.

תמר זנדברג: בדיוק.

תמר זנדברג: כאן נכנס עוד נושא שיעמוד במוקד היום הזה בהמשך והוא שיתוף הציבור.

תמר זנדברג: כלומר, איך אנחנו מנהלים את הממשק הזה בין התכנון לקהילה והשימושים בסופו של דבר שיוצאים מהדבר הזה כמו מגורים, פארקים, בתי כנסת, מוסדות ציבור וכולי.

תמר זנדברג: זה בעצם מה שעומד במוקד הדיון כאן היום.

תמר זנדברג: אני אעצור כאן.

תמר זנדברג: אני רק אציין את השותפים לדיון הזה כי באמת הייתה כאן שותפות מאוד מאוד חשובה בין החברה האזרחית בתחומי העירוניות והתכנון לתנועה הפמיניסטית, לארגונים בתחום העצמה פוליטית וכולי.

תמר זנדברג: אני רוצה לציין, כמובן כבר אמרתי, את פורום העירוניות את עמותת כן, את עמותת אית"ך מעכי, את מכון אדווה שתרם לנו נתונים שבטח עוד מעט נראה, את שדולת הנשים ואת משרד הבינוי והשיכון שנמצא בכל היום הזה וגם השר יתארח בהמשך.

תמר זנדברג: אני אעצור כאן כדי לא לקחת מהזמן של החברות שהכינו חומר עם תוכן מגוון.

תמר זנדברג: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: הנושא חשוב, פעם אחת להסתכל עליו בראייה כוללת כדי להבין את העומק ואת הצרכים הקיימים.

עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה לומר הבעיות.

עאידה תומא סלימאן: הצרכים הקיימים בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: כפי שאמרתי, אנחנו נגענו בעבר בחלקים ממנו אבל להיות עם ראייה כוללת כזו, גם לדבר על תכנון, גם לדבר על ייצוג נשים, גם לדבר על תקצוב, גם לדבר על הצרכים – זה אומר שהרבה נושאים יעלו והזמן מוגבל.

עאידה תומא סלימאן: ראיתי את המצגות שהגיעו אלינו והן מאוד מעמיקות.

עאידה תומא סלימאן: אני אבקש שכל מי שיציג או תציג, לנסות ללכת ישר לעיקר כדי שנוכל לגעת בכל הנושאים החשובים.

עאידה תומא סלימאן: חברי הכנסת, ברוכים הבאים, חבר הוועדה מוסי רז ויעל כהן-פארן.

עאידה תומא סלימאן: תרצו להתייחס עכשיו או תחכו?

יעל כהן-פארן: אני אצטרך לצאת לדיון אחר.

יעל כהן-פארן: אני רק אברך על קיום היום.

יעל כהן-פארן: באמת מאוד מאוד חשוב שהנושא של עירוניות יידון.

יעל כהן-פארן: זה באמת האתגר של המאה ה-21 ברמה עולמית, גם שלנו ברמה מקומית.

יעל כהן-פארן: הדיון כאן הוא מאוד חשוב ואני אומרת זאת כאישה שנתקלת בכל כך הרבה בעיות כאשר מסתובבים בעיר החל בעגלות ילדים כאשר הרחובות פשוט לא מותאמים להן וכלה בעוד אלף ואחד דברים.

יעל כהן-פארן: רק ברכות ונשמח לשמוע.

מוסי רז: ברשותך, רק דבר אחד.

מוסי רז: אני רוצה להוסיף את עניין התחבורה הציבורית.

מוסי רז: זה דבר מגדרי פרופר בטח בישראל, אם לוקחים את הנתונים על מספר כלי רכב למשפחה.

מוסי רז: יש כאן שאלות רבות, כנראה גם בגלל שזה עניין מגדרי, תחבורה ציבורית מוזנחת בישראל.

מוסי רז: גם שאלה שאני חייב לומר שבישראל עולה פחות אבל אנחנו שומעים עליה בעולם וגם בישראל היא קיימת, השאלה של הביטחון באוטובוסים, גם ביטחון מגדרי.

מוסי רז: שומעים יותר בעולם אבל גם בישראל וגם את הסוגיות האלה צריך להציף בתכנון העירוני.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני מסכימה.

עאידה תומא סלימאן: כל הנושאים שעלו ותכף גם נשמע, אני מאוד מקווה שיהיו משתתפות שיביאו את הקול של האוכלוסייה הערבית וגם האוכלוסייה החרדית, אבל בעיקר האוכלוסייה הערבית שכל הנושא של עירוניות באוכלוסייה אצלנו עבר עיוות מסוים.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב היום בדרך כלל משרד הפנים נותן את הטייטל עיר לכל קיבוץ של אוכלוסייה מעל למספר מסוים של תושבים וכל העקרונות והיסודות של חיים עירוניים באמת, לא בהכרח קיימים במקום שקוראים לו עיר.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת את זכות הדיבור לשני אלדן מעמותת כן, מנהלת פיתוח והדרכה.

מזל שאול: זאת שני.

מזל שאול: אני מזל.

מזל שאול: ברשותכן, אנחנו נתחיל עם ולריה כי המצגת לא עברה כמו שצריך.

עאידה תומא סלימאן: בסדר.

עאידה תומא סלימאן: ולריה ממרכז אדווה.

ולריה סייגלשיפר: תודה.

ולריה סייגלשיפר: אני אדגיש היום את הפן של הראייה המגדרית של התקציב כמובן על סמך השוואה מגדרית במדיניות ובתקציב.

ולריה סייגלשיפר: הוא לא רק תקציבי אבל בגלל שיש שיקולים אחרים, אני אתייחס רק לעניין התקציב.

ולריה סייגלשיפר: כשאני מדברת על תקצוב מגדרי, אני בעצם מדברת על בחינה של התקציב של הרשות המקומית ולהסתכל כיצד המשאבים מתחלקים בין גברים ונשים וכמובן בין קבוצות שונות של גברים ונשים כי אנחנו יודעים ויודעות שלא כל הנשים הן אותו דבר ולא כל הגברים הם אותו הדבר.

ולריה סייגלשיפר: המטרה של תקצוב מגדרי היא כפי שאמרתי, לראות כיצד המשאבים מתחלקים ולראות האם יש הלימה בין חלוקת המשאבים לצרכים בסדרי עדיפויות של גברים ונשים.

ולריה סייגלשיפר: באוקטובר 2014 עברה החלטת ממשלה 2084 שמחייבת את כל משרדי הממשלה להתייחס בראייה מגדרית לחלוקת המשאבים שלו.

ולריה סייגלשיפר: כל משרדי הממשלה ויחידות הסמך צריכים בעת הכנת התקציב לומר כיצד המשאבים של אותו משרד מתחלקים בין גברים לנשים.

ולריה סייגלשיפר: ההחלטה הזאת אינה חלה על הרשויות המקומיות.

ולריה סייגלשיפר: כעת משרד הפנים, שהבין לאחר הרבה דיונים והרבה אודות לעבודה שנעשתה כאן על ידי יושבת ראש הוועדה, התחיל בפיילוט והיום בשמונה רשויות מקומיות כן מתקיימת בחינה מגדרית של התקציב.

עאידה תומא סלימאן: כדאי לומר שלא שההחלטה לא חלה אלא הטענה של המשרד שהוא לא קיים עד עכשיו את הניתוח התקציבי הייתה שקשה לו כי רוב התקציב שלו מועבר לרשויות המקומיות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו באנו ואמרנו שהרשויות המקומיות מקבלות תקציב שלכם, הן חייבות לעשות את הניתוח ואתם תחברו את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני הצעתי להם בוועדה את הפיילוט והם קיבלו אותו.

עאידה תומא סלימאן: לא שהיא לא חלה.

עאידה תומא סלימאן: חשוב לומר את זה.

עאידה תומא סלימאן: שלא ירגישו שעושים לנו טובה.

ולריה סייגלשיפר: תודה רבה.

ולריה סייגלשיפר: זו הערה מצוינת ומאוד במקום.

ולריה סייגלשיפר: במרכז אדווה בעשור האחרון אנחנו מקיימות יוזמות של ניתוח מגדרי של התקציב העירוני ביוזמות וולנטריות.

ולריה סייגלשיפר: זאת אומרת, אלה רשויות שלקחו על עצמן לקיים את התהליך.

ולריה סייגלשיפר: התהליך מתקיים גם מלמטה למעלה.

ולריה סייגלשיפר: זאת אומרת, קבוצה של תושבות שעוברות איזשהו תהליך והן מקדמות תהליכים שמתרגמים את הצרכים של נשים לשינויי מדיניות, וכאן יש יועצות לקידום מעמד האישה שידגימו את העבודה, וגם יוזמות שהן מלמעלה למטה, זאת אומרת, שהרשות עצמה, מקבלי ההחלטות, לוקחת על עצמה לקדם איזשהו פרויקט להטמעת חשיבה מגדרית.

ולריה סייגלשיפר: כמובן שהמודל הרצוי הוא שילוב של עבודה עם התושבות ומחויבות פוליטית ואדמיניסטרטיבית בצד של הרשות המקומית.

ולריה סייגלשיפר: העקרונות של העבודה שלנו הם קודם כל תכנית הכשרה גם ברמה של הרשות המקומית וגם ברמה של התושבות.

ולריה סייגלשיפר: הן לומדות כיצד לתרגם את הצרכים שלהן, כיצד להסתכל על החוויה העירונית שלהן מפרספקטיבה מגדרית, לאחר מכן כמובן הן צריכות לאסוף נתונים כי כדי לקדם שינוי חייבים לאסוף נתונים על החיים של נשים, לנתח את המשאבים, לבחון האם המשאבים באמת הולמים את הצרכים שלהן ולקדם שינויים.

ולריה סייגלשיפר: יש לנו דוגמאות רבות אבל אני ארחיב רק בדוגמה אחת כי אביבה חלבי, היועצת לקידום מעמד האישה מעיריית רחובות, תרחיב על איזושהי יוזמה בתחבורה ציבורית.

ולריה סייגלשיפר: ערכנו ניתוח גדרי של משאבי הספורט במטה אשר ובעיריית בת ים.

ולריה סייגלשיפר: תחבורה ציבורית בעיריית רחובות, מיפוי קווי התחבורה הציבורית וסקר צרכים שבחן את צורכי הניידות של נשים.

ולריה סייגלשיפר: באור עקיבא בחנו את משאבי התרבות, מי נהנה מהיכל התרבות.

ולריה סייגלשיפר: בעיריית תל אביב בחנו את המשאבים של המרכז הגאה וגם את מרכזי הנוער.

ולריה סייגלשיפר: מבחינת תשתיות, מועצת הנשים בכפר קאסם יזמה פיתוח של פארק במסלולי הליכה של נשים.

ולריה סייגלשיפר: קידמנו פרויקט גם ברחובות וגם בטירת הכרמל של סבסוד השכלה גבוהה לנשים.

ולריה סייגלשיפר: בחינה של התקציב של הכשרה מקצועית במחוז הדרום, נעשה על ידי נשים בבאר שבע.

ולריה סייגלשיפר: ייצוג נשים בוועדות גם באור עקיבא וגם בנתניה.

ולריה סייגלשיפר: בדיקה של פערי שכר והטבות בעיריית באר שבע.

ולריה סייגלשיפר: נתתי לכם מגוון כדי שנוכל לראות כיצד אפשר להשתמש בתקציב העירוני כדי לבחון מגוון רחב של תחומים, תחומי חיים של נשים.

ולריה סייגלשיפר: על רחובות אני לא אדבר כי אביבה חלבי תעשה זאת.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו חייבים לעשות את זה קצת יותר מהר כי יש לי המון מצגות ונשים שרוצות לדבר.

ולריה סייגלשיפר: בסדר.

ולריה סייגלשיפר: מבחינתי אפשר לעבור לשקף האחרון.

ולריה סייגלשיפר: אני לא ארחיב בדוגמאות.

ולריה סייגלשיפר: כדי שתהיה ראייה מגדרית של התקציב, השאלה הייתה מה צריך להיות.

ולריה סייגלשיפר: דבר ראשון, מחויבות פוליטית כי מחויבות פוליטית, אנחנו צריכים אותה כדי להתניע את התהליך וכדי להבטיח שהשינויים הנדרשים בעקבות הניתוח המגדרי באמת יבואו לידי ביטוי.

ולריה סייגלשיפר: הדבר השני הוא קשר עם התושבות, שיתוף פעולה בין יועצת לקידום מעמד האישה או עובדת ברשות המקומית בקבוצה של תושבות.

ולריה סייגלשיפר: עבודה ושיתוף פעולה של הפקידות הבכירה ברשות המקומית וכמובן נתונים מפולחים לפי מגדר.

ולריה סייגלשיפר: ללא נתונים מפולחים לפי מגדר, אי אפשר לקדם ניתוח מגדרי.

ולריה סייגלשיפר: תודה רבה.

תמר זנדברג: את יכולה להציג את השקף על התחבורה הציבורית?

ולריה סייגלשיפר: כן.

ולריה סייגלשיפר: אביבה חלבי שמובילה את הפורום ברחובות, תרחיב על כך.

תמר זנדברג: בסדר.

תמר זנדברג: אם אפשר בזמן שהיא מדברת, להציג את השקף.

ולריה סייגלשיפר: בשמחה.

תמר זנדברג: כי זה נתון מעניין.

עאידה תומא סלימאן: אם את הולכת לדבר כהמשך, את יכולה להציג את זה עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: אביבה חלבי, סגנית יו"ר איגוד היועצות ויועצת לקידום מעמד האישה ברחובות.

אביבה חלבי: בוקר טוב.

אביבה חלבי: אני מציגה כאן גם בשם עיריית רחובות - אני יועצת ראש העיר למעמד האישה - וגם בשם איגוד היועצות.

אביבה חלבי: מילה על איגוד היועצות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מכירים את איגוד היועצות.

עאידה תומא סלימאן: בואי נתקדם.

אביבה חלבי: אם אנחנו רוצים להטמיע חשיבה מגדרית והתנהלות מגדרית ומודעות מגדרית בתוך הרשויות המקומיות, בעיני - אני מתחילה מהסוף – המפתח לזה הוא חיזוק היועצות לקידום מעמד האישה.

אביבה חלבי: התפקיד הוא תפקיד סטוטורי, הוא על פי חוק, אבל המעמד, השכר והיכולת של היועצות לפעול - - -

עאידה תומא סלימאן: יש לך שלוש דקות.

עאידה תומא סלימאן: את תעשי אתן מה שאת רוצה אבל אני אעצור אותך בסוף שלוש הדקות.

אביבה חלבי: בכל רשות ורשות יש יועצת לקידום מעמד האישה.

אביבה חלבי: זה סטטוטרי.

אביבה חלבי: אם אין יועצת, משרד הפנים יכול לפגוע בתקציבים של רשות מקומית.

אביבה חלבי: לכן יועצת לקידום מעמד האישה שנמצאת ברשות, היא בקשר, מן הסתם, עם כל התושבות בתוך אותה רשות.

אביבה חלבי: כחלק מעבודתה היא עובדת עם מנהיגות ומצמיחה מנהיגות נשים בתוך אותה רשות.

אביבה חלבי: לכן היכולת של היועצת ושל התושבות לגעת בנושאים, בכל נושא ונושא.

אביבה חלבי: הזכירה חברת הכנסת תמר זנדברג קודם שהחיים בכל רשות ורשות נוגעים לנו כנשים בכל מיני תחומים כמו תחבורה ציבורית, גנים ציבוריים, פיתוח, בטיחות, חינוך וכולי וכולי.

אביבה חלבי: אני רוצה לומר מילה על תחבורה ציבורית כי זה אחד הנושאים בהם נגענו ברחובות.

אביבה חלבי: על פי נתוני משרד התחבורה, יותר נשים משתמשות בתחבורה ציבורית.

אביבה חלבי: 60 אחוזים ממשתמשי התחבורה הציבורית הן נשים.

אביבה חלבי: כמו שאמרת, באמת השימוש בתחבורה ציבורית הוא רב שימושי והוא לא מנקודה לנקודה.

אביבה חלבי: כשאנחנו מדברים על תחבורה ציבורית, אנחנו מדברים על תחבורה ציבורית בתוך העיר.

אביבה חלבי: נסיעות פניות ופחות מחוץ לעיר כי נשים נוטות לעבוד חלקיות משרה בתוך העיר בגלל שהן לוקחות את הילדים, מוציאות את הילדים ומטפלות בהם וכולי.

אביבה חלבי: מהעבודה שעשינו ברחובות גילינו שלושה נתונים מרכזיים, שדרך אגב לא רלוונטיים רק לרחובות אלא רלוונטיים לעוד רשויות.

אביבה חלבי: הראשונה, וזו נקודה שיש לבדוק אותה, שמשרד התחבורה מתקצב קווים לפי אורך הקו.

אביבה חלבי: זאת אומרת, ככל שהקו ארוך יותר, כך משרד התחבורה יתקצב אותו.

אביבה חלבי: מה הפרדוכס בסיפור הזה?

אביבה חלבי: שאישה רוצה לנסוע ממקום מגוריה ולקחת את ילדיה למקום העבודה או לנסוע למקום לימודיהם או לנסוע למקום עבודה, היא לא יכולה להשתמש בתחבורה הציבורית כי אז זה טיול שנתי, סליחה על הביטוי, של כמעט שעה ורבע בתוך העיר כאשר המרחק האווירי בנקודה ממוקד מגורים למוקד תעסוקה יכול להיות משהו כמו 700 מטרים, אבל האוטובוס עושה טיול.

אביבה חלבי: זאת נקודה שהיא קשורה למדיניות של משרד התחבורה ויש לבדוק אותה.

אביבה חלבי: נקודה שנייה שמצאנו היא שאין תחבורה ישירה בין אזורי מגורים לאזורי לתעסוקה, רפואה והשכלה.

אביבה חלבי: מה שאני מספרת על רחובות, נעשה ברשויות מקומיות.

אביבה חלבי: לכן מיפינו קווי אוטובוס, איך הם נוסעים, כמה זמן לוקח להם, איפה חסר, בשאלונים גם אינטרנטיים וגם בשאלונים בהתאמה תרבותית.

אביבה חלבי: זאת אותה מנהיגות עליה דיברתי.

אביבה חלבי: זאת אומרת, נשים שהלכו לקבוצות ומילאו את השאלונים.

אביבה חלבי: חיזקנו את המאפיינים האלה וכאן אנחנו פועלים בשתי רמות, ברמה המוניציפאלית מול מי שאחראי על זה, שזה מחזיק תיק התחבורה ונציגות התחבורה הציבורית במקום.

אביבה חלבי: זה יכול היות אגד וזה יכול להיות גוף אחר שעוסק בזה.

אביבה חלבי: מצד שני, אמרתי שאנחנו גם נתקלים בצורך לעבוד מול משרד התחבורה כי אם משרד התחבורה מתקצב רק קווים ארוכים ואין אישור לקווים קצרים, לא פתרנו שום דבר.

אביבה חלבי: לכן צריך לעבוד בסנכרון.

אביבה חלבי: אני חייבת לומר שיש נושאים נוספים שיכולים להיות רלוונטיים וקשורים לעבודה בתוך רשות מקומית.

אביבה חלבי: זה יכול להיות איך מחלקים את התקציב לספורט, זה יכול להיות איך מחלקים תקציב לתרבות ועוד.

אביבה חלבי: אני חושבת שאחד התפקידים המרכזיים שיכול להיות ליועצת חייב להיות מחוזק על ידי השלטון המרכזי כי אנחנו בעצם הזרוע שמגיעה ונוגעת בתושבות כי כל הארגונים של המגדר השלישי עובדים אתנו בסופו של דבר.

אביבה חלבי: לכן זה מאוד חשוב.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני מסכימה אתך שצריך לחזק את התפקיד הזה שנקרא יועצות ולצערי הרב עד עכשיו משרד הפנים ושר הפנים לא לקח על עצמו את האחריות שהחוק מטיל עליו גם בעניין מינוי יועצות וגם לדאוג שיקבלו.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מצדנו בוועדה קיימנו כבר פגישות עבודה ואנחנו מנסות לקדם גם חקיקה וגם עבודה מול היועצות.

עאידה תומא סלימאן: אני מקווה שנצליח.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לומר שאתם התברכתם בכך שיש תחבורה ציבורית.

עאידה תומא סלימאן: צריך לשפר אותה, צריך לדאוג שתהיה יותר טובה.

עאידה תומא סלימאן: לצערנו הרב קיימות עדיין אוכלוסיות שלמות במדינת ישראל שאין להן תחבורה ציבורית בכלל, לא זאת שמגיעה אליהן, בין עירונית, וגם לא בתוך מקום המגורים.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאני וחבר הכנסת דב חנין עשינו כמה ישיבות ועבדנו על הנושא של תחבורה ציבורית בין עירונית שתגיע לכפרים הערבים והבדואים בנגב אבל עד עכשיו לא הצלחנו לשכנע את המדינה שלתושבים האלה מגיעה תחבורה ציבורית.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת דב חנין, אני מבינה שגם אתה בין יוזמי היום הזה.

דב חנין: תודה רבה לך.

דב חנין: תודה גברתי על הדיון החשוב הזה ותודה לכולכן שבאתן לכאן.

דב חנין: תמיד בדיונים כאלה אני מזכיר את האמירה המפורסמת של המנהיג הסוציאליסטי הגרמני בן המאה ה-19, למרות שאת הדברים האלה הוא כתב בתחילת המאה ה-20, אוגוסט ובל, שכתב בספר שלו הסוציאליזם והנשים, שמעמדן של נשים הוא האינדיקטור הכי טוב למצבה של החברה.

דב חנין: כשאנחנו מדברים על עירוניות, אני חושב שזו ההוכחה הברורה ביותר.

דב חנין: עיר טובה היא עיר שטוב לנשים להיות בה.

דב חנין: עיר שלנשים טוב להיות בה, היא עיר טובה.

דב חנין: זו בעצם הדרך הכי מדויקת או הזווית הכי מדויקת בה אנחנו יכולים לבחון איך נראות בחיים השאלות החשובות, שאלות כמו הביטחון במרחב הציבורי, שאלות שהן מאוד מאוד בסיסיות לנשים אבל הן בעצם בסיסיות גם לגברים.

דב חנין: אבל דרך הזווית השנית אנחנו רואים את השאלות בצורה יותר מדויקת, יותר מחודדת, ולכן היא מאוד חשובה.

דב חנין: אנחנו תמיד אומרים שעיר טובה היא עיר שנעים ללכת בה, האם לנשים נעים ללכת בה?

דב חנין: מתי לנשים נעים ללכת בה?

דב חנין: כשיש מדרכה למשל, כשעל המדרכה יש צל, כשיש תחנת אוטובוס.

עאידה תומא סלימאן: כשלא יורים ברחובות.

דב חנין: כשלא יורים ברחובות, בוודאי.

דב חנין: אני מנסה כבר להיות בעולם קצת יותר טוב כי יורים ברחובות, זאת כמובן מציאות בלתי אפשרית לגמרי.

דב חנין: כשיש תחבורה ציבורית והדיון כאן הוא בתחבורה ציבורית והוא מאוד מאוד חשוב וחברתי יושבת ראש הוועדה תיארה את המאבק שלנו בעניין תחבורה ציבורית בישובים ערביים בנגב שהוא לא רק מאבק על תחבורה ציבורית בישובים ערביים, בדואים לא מוכרים, אלא הוא מאבק על תחבורה ציבורית בישובים ערבים, בדואים, מוכרים.

דב חנין: ישובים של אלפי אנשים, אלפי אזרחים במדינת ישראל, חיים בישוב שאוטובוס לא נכנס אליו.

דב חנין: זה נכון לעכשיו.

דב חנין: זה לא נכון ללפני שנתיים.

עאידה תומא סלימאן: גם בצפון יש כאלה.

דב חנין: זה אומר שנשים לא יכולות לצאת לעבודה, זה אומר שנשים לא יכולות לנסוע ללמוד באוניברסיטה, זה אומר שנשים לא יכולות לקחת את הילד שלהן למרפאה כשהן צריכות אלא אם כן הן יבקשו טובה ממישהו שיש לו רכב פרטי, כי בדרך כלל הרכב הפרטי, גם אם הוא נמצא במשפחה, הוא לא בידי האישה.

דב חנין: לכן היעדרה של תחבורה ציבורית בישובים רבים או החוסר בתחבורה ציבורית בישובים כל כך רבים, הוא חסם אדיר בפני נשים אבל חסם אדיר בפני החברה.

דב חנין: כאשר אנחנו מדברים על תעסוקת נשים ערביות, שזאת אחת הבעיות הכלכליות-חברתיות הכי משמעויות בחברה הישראלית, אחד החסמים הכי משמעותיים להתפתחות הכלכלית של החברה שלנו בכללותה, הבעיה של התחבורה הציבורית היא הבעיה מספר אחת.

דב חנין: היעדר תחבורה ציבורית.

דב חנין: כמובן גני ילדים, מוסדות חינוך, עירוב שימושים.

דב חנין: זה אומר שיש חנות קרובה ולא צריך להיטרטר ולהגיע אליה, והכול נמצא במרחב הקרוב.

דב חנין: לכן הדיון הזה הוא דיון מאוד מאוד חשוב ואני חושב שהכותרת שבחרתם לדיון הזה, גברתי יושבת ראש הוועדה, היא מעולה.

דב חנין: עיר טובה לנשים היא עיר טובה לאנשים.

דב חנין: אני מאחל לכולנו שהערים שלנו תהיינה יותר טובות לנשים כי זו הדרך שהן תהיינה יותר טובות.

דב חנין: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: כדי לא לנוב קרדיט אני חייבת לומר שהצוות שלכם הוא זה שבחר את הכותרת הזו.

עאידה תומא סלימאן: תודו ליועצים.

תמר זנדברג: הייתה כאן עבודה.

דב חנין: הייתה כאן עבודה אבל אתם אימצתם.

עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל אני אוהבת להתנגד אבל לא בכל מחיר, ולכן במקרה הזה למה לא לאמץ?

תמר זנדברג: יותר מדי פעמיים לצערנו זה מוצדק.

עאידה תומא סלימאן: נכון.

קריאה: מה תשובת משרד התחבורה לדברים שנאמרו כאן?

קריאה: הלא זה לא חוקי שאין תחבורה ציבורית בישובים המוכרים.

תמר זנדברג: זה נושא לדיון אחר.

עאידה תומא סלימאן: קיימנו שני דיונים בנושא.

דב חנין: אני אומר לך במשפט.

דב חנין: בישובים האלה שאני דיברתי עליהם, אנחנו לקחנו לשם את אנשי המקצוע של משרד התחבורה ואנשי המקצוע של משרד התחבורה אומרים אתם צודקים וצריך לעשות שינוי, וזאת התחלה.

דב חנין: אני מקווה שמשם אנחנו נתקדם.

עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת אם זאת פליאה על התגובה.

עאידה תומא סלימאן: הרי גם בצפון יש כפרים שעד לפני שנתיים, ויש כאלה שעד היום, התחבורה הציבורית לא מגיעה אליהם וצריך לתפוס טרמפ מנקודה מסוימת כדי להגיע הביתה.

עאידה תומא סלימאן: זה קיים במדינת ישראל בשנת 2018 וזה לא רק בדרום אלא גם בצפון.

עאידה תומא סלימאן: צריך לציין את זה.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב זה משפיע גם על תעסוקת נשים וזה משפיע על אורח חיים נורמלי.

עאידה תומא סלימאן: שני, עמותת כן.

שני אלדן-חיימי: בוקר טוב לכולם.

שני אלדן-חיימי: עמותת כן, כוח נשים, עמותה שמקדמת נשים לעמדות השפעה בפוליטיקה.

שני אלדן-חיימי: אני רק אומר שאת נעמי צור פגשתי עת הבאתי אותה למפגש עם נשים במבשרת ציון, כמי שהייתה סגנית ראש עיר, חברת מועצת עיר, כדי לספר איך נשים יכולות להשפיע כשהן יושבות ליד השולחן.

שני אלדן-חיימי: כך התחיל החיבור בינינו והדיבור עם הפורום לעירוניות.

שני אלדן-חיימי: אז יצרנו קבוצה של ארגונים שבעצם בפועל עוסקים בנושא מכל מיני זוויות ועל זה התארגן הדיון היום ותודה על כך.

שני אלדן-חיימי: נקודת המוצא היא שערים ורשויות עוצבו ללא ראייה מגדרית וברירת המחדל של המערכת היא שנשים נמצאות פחות ליד שולחנות קבלת ההחלטה בכל המרחבים, גם בהנהלות, גם בדירקטוריונים, גם במועצות העיר, גם בתפקידים הבכירים ובעצם התוצאה היא שהצרכים של נשים ונקודות המבט המגוונות שלהן על המציאות והמודעות שלהן לצרכים של עוד אוכלוסיות חלשות, נזקקות, של ילדים, של משפחה, של קשישים, הצרכים האלה פחות מובאים לשולחן ככל שיש פחות נשים סביבו.

עאידה תומא סלימאן: אני חושב שאם נגיד הצרכים של נשים, ילדים וקשישים, זה יוצא שבעצם המערכות שמתכננות, מתכננות למשהו כמו 30 אחוזים מתושבי העיר?

קריאה: פחות.

עאידה תומא סלימאן: פחות.

עאידה תומא סלימאן: אולי זה מה שחמור ביותר.

עאידה תומא סלימאן: ברגע שאנחנו מנתחים את זה בצורה כזאת, זה בולט יותר.

עאידה תומא סלימאן: מילא, יגידו לך שלא מתכננים לנשים.

שני אלדן-חיימי: את צודקת וזאת החוויה הכי חזקה של חברות מועצת עיר שבסוף ההחלטות שמתקבלות לא כוללות צרכים מאוד מאוד מגוונים והמון החלטות מגיעות ברמה של סימון וי ושורה תחתונה והן חסרות את החוויות הנוספות שיש לנשים מהשטח.

שני אלדן-חיימי: כיוון הפתרון, לא נרחיב על הביטוי הזה.

שני אלדן-חיימי: ולריה דיברה על זה קודם, כאשר הרעיון הוא בעצם להשפיע על הראייה המגדרית ברמה המערכתית ומתוך המערכת ולהפוך את המשימה הזאת למשימה משותפת לגברים ולנשים שמובילים את העיר ובעצם להוציא את זה מהמקום של אחריות הנשים לדאוג לעצמן, למקום של אחריות המערכת להתנהל באופן שמותאם גם לצרכים של נשים וגם לצרכים של עוד אוכלוסיות.

שני אלדן-חיימי: האו"מ נדרש לנושא וב-2010 הגדיר מהי עיר ידידותית לנשים.

שני אלדן-חיימי: הגדירו חמש או שש נקודות שצמצמתי לחמש.

שני אלדן-חיימי: האו"מ הגדיר מרחב ציבורי אשר בו נשים ונערות יכולות להיות בטוחות מבלי חשש לפגיעה פיזית.

שני אלדן-חיימי: לא מתקיימת בו אלימות כלפי נשים, הן במרחב הציבורי והן במרחב הביתי.

שני אלדן-חיימי: נשים אינן מופלות לרעה בכל התחומים כולל הפוליטי, התעסוקתי, הכלכלי ונשמרות הזכויות שלהן.

שני אלדן-חיימי: נשים משתתפות בקבלת ההחלטות אשר משפיעות על הקהילה ועל העיר כולה.

שני אלדן-חיימי: הממשל המקומי והמשטרה לוקחות חלק פעיל ואקטיבי כדי לדאוג שנשים ונערות לא יסבלו מאלימות ויתאפשר להן צדק.

שני אלדן-חיימי: לכן כאשר מטמיעים עקרונות פמיניסטיים במדיניות של תכנון עירוני, מסתכלים על היבטים שקשורים גם לביטחון והכלה של נשים במרחב הציבורי והכלה זה גם למשל פרסומות סקסיסטיות שאחר כך עלולות לדרדר גם להערות של גברים ולייצר אווירה אחרת.

שני אלדן-חיימי: תכנון הנדסי ובכלל תכנון, ייצוג שווה במוקדי קבלת החלטות.

שני אלדן-חיימי: התקציב העירוני ברוח מה ש-ולריה דיברה עליו.

שני אלדן-חיימי: עיר שהיא בכלל באופן כללי מותאמת משפחה, זאת עיר שתכיל את כלל הצרכים.

שני אלדן-חיימי: התייחסות לתחבורה ציבורית כמו שאביבה הרחיבה, וביטחון כלכלי ותעסוקתי כתנאי כי הרבה מאוד מהנשים נשארות יותר קרוב לבית ואם העיר לא מספקת להן את היכולת להתפרנס בתוכה או בסביבתה, הזכויות שלהן נפגעות.

שני אלדן-חיימי: בישראל אין היום עיר שמקדמת ברמה מערכתית וגדולה את כל ההיבטים אבל ערים שונות עושות דברים שונים ויש כאן כמה דוגמאות.

שני אלדן-חיימי: למשל, התייחסות לנושא של הכרה בנושא של ועדת התמיכות.

שני אלדן-חיימי: אביבה סיפרה לי שברחובות הוקצו מספר מסוים של תמיכות שהחליטו מראש שהן מיועדות לנשים ובגילים מסוימים, שמות של רחובות ודברים שהם הכרה במרחב הציבורי ותחושת שייכות גם לנשים ולא רק לגברים.

שני אלדן-חיימי: יותר הקפדה על כך שהן תהיינה דוברות בכנסים העירוניים.

שני אלדן-חיימי: התייחסות לשפה מגדרית, למשל לא לקרוא לאירוע רופא על הבר אלא לנסות למצוא ניסוח שכולל את כולם וברחובות המציאו את רפואה על הבר.

שני אלדן-חיימי: בכלל, שהשפה משקפת שוויון הזדמנויות.

שני אלדן-חיימי: כלומר, גם המסמכים וכל הניסוחים ושלטי הרחוב הם באיזשהו מקום פונים לשני המינים.

שני אלדן-חיימי: יעד 2019, תקציב מגדרי, זה משהו שרות סופר הכריזה בכנס עיר לפני שבוע, שזה היעד שלהם לשנה הבאה.

שני אלדן-חיימי: בעצם התקציב כולו ייראה בראייה מגדרית.

שני אלדן-חיימי: יש כאן עוד דוגמאות אבל אני אעבור הלאה בגלל לחץ הזמן.

שני אלדן-חיימי: מה שרציתי להדגיש בדוגמאות של מונטריאול וסיאול, שהן דוגמאות לערים בחוץ לארץ, שכן עשו תהליך כולל ובינלאומי.

שני אלדן-חיימי: הראשונה הייתה מונטריאול בקנדה שב-2004 שמה דגש על הקשר שבין יותר נשים במוקדי קבלת החלטות לבין תהליכים של תכנון אורבני והחלטות שמכילות צרכים מגוונים.

שני אלדן-חיימי: הם חקרו לעומק את הנושא של ייצוג נשים במועצות העיר והם הוכיחו שכאשר יש פחות נשים, ההחלטות פחות טובות או פחות מכילות, פחות מקבלות את כל העומקים הנדרשים.

עאידה תומא סלימאן: מה שמצחיק זה שצריך לחקור את הנושא כדי להוכיח.

עאידה תומא סלימאן: באמת.

עאידה תומא סלימאן: זה אמור להיות מובן מאליו.

עאידה תומא סלימאן: אם לא כוללים חצי מהאוכלוסייה, אז בטח ההחלטות לא יהיו טובות.

שני אלדן-חיימי: מה שמעניין זה שהם הצליחו להציע וליישם ובשנת 2004 הוקמה מועצת נשים שסיפקה שירותי ייעוץ לעירייה.

שני אלדן-חיימי: כלומר, כל ההחלטות עברו תחת עינה הפקוחה של מועצת הנשים והן המליצו איך אפשר להתאים אותן או מראש לקבל אותן באופן שמותאם.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת לומר משהו.

עאידה תומא סלימאן: בקצב הזה, נסיים את המצגת אחרי חצי שעה.

עאידה תומא סלימאן: אני מצטערת אבל יש הרבה דוברים.

עאידה תומא סלימאן: תתמקדי בנקודות העיקריות ובהמלצות שאת רוצה להעביר.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מפרסמים את המצגות האלה באתר של הכנסת וכולם יוכלו לקרוא אותן.

שני אלדן-חיימי: נסיים ב-בילבי שהונצחה על המדרכות בתל אביב והיא פשוט דוגמה יפה איך עיר יכולה להעביר מסר פמיניסטי ומחזק בדרך מקורית שתיראה במרחב הציבורי.

שני אלדן-חיימי: אני מעבירה את רשות הדיבור למזל.

מזל שאול: אם אפשר, אנחנו נעבור בזריזות על עוד כמה שקפים.

מזל שאול: אנחנו יודעים, וגם אתמול היה כאן בכנסת אירוע ועם עם היושבת ראש עשינו ב-8 במרס שדיבר על הייצוג של נשים.

מזל שאול: בסופו של דבר כל מה שאנחנו מדברות כאן לא יכול לקרות ללא ייצוג שוויוני בקבלת ההחלטות ובזה עמותת כן עוסקת יחד עם קואליציות מקומיות ב-2018 ובשנה האחרונה.

מזל שאול: יש לנו השנה פריצת דרך.

מזל שאול: לפי דעתי יש לנו 71 מתמודדות לראש רשויות מקומיות ואנחנו מקוות שזה יביא את פריצת הדרך.

מזל שאול: אלה הנתונים ואני חושבת שכולם מכירים אותם.

מזל שאול: בטח מי שמעורב בנושא מגדר מכיר את שני האחוזים של ראשות רשויות.

סתיו שפיר: כמה מתמודדות היו בבחירות הקודמות?

מזל שאול: בפעם הקודמת היו 42.

מזל שאול: אם כן, הכפלנו פחות או יותר את המספר.

סתיו שפיר: ויש שש ראשת רשות.

מזל שאול: כן.

מזל שאול: יש שש.

מזל שאול: אתמול בכנס דיברנו על כך שכדי לעשות את השינוי, אנחנו צריכים שכל ה-70 ייבחרו.

עאידה תומא סלימאן: בואו לא נחזור על דברים שנאמרו בכנס אתמול.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שאנחנו לא יוצאים מנקודת ההנחה שכל הנשים אשר ייכנסו לתפקיד יהיו עם ראייה מגדרית.

מזל שאול: אני מאוד מקווה שכן.

עאידה תומא סלימאן: הפלתי פצצה או משהו?

מזל שאול: אנחנו יכולות להיות אחראיות על אלה שעברו את המדרשות שלנו, שהן מדברות ומלמדות אותן את הנושא המגדרי ופוליטיקה ומגדרי.

מזל שאול: היות שאנחנו בבית המחוקקים, אני חושבת שאנחנו צריכות להסתכל על היכן יכול בית המחוקקים לעזור.

מזל שאול: אם זה דרך המקום והסטטוס של היועצות לקידום מעמד האישה, שבעצם מניעות את התהליכים של קידום שוויון מגדרי ברשויות.

מזל שאול: זה לחזק את המעמד שלהן ולחזק את התפקיד שלהן.

מזל שאול: אני חושבת שזה משהו שאנחנו צריכות גם כארגונים וגם כבית מחוקקים לקדם.

מזל שאול: הוכח בעבר שהנושא של ייצוג לא שוויוני אבל של 30 אחוזים במועצות הדתיות ובדירקטוריונים הציבוריים הוא זה שהוכיח שמביא לשינוי בתמונה המגדרית ולכן אני חושבת שצריך לדוגמה לחזק את מועצות הנשים שיש ברשויות המקומיות השונות ולהביא אותן לסטטוס, שיהיה להן ממש מעמד וסטטוס ברשויות המקומיות והן יוכלו לשבת ולהיכנס לוועדות השונות.

מזל שאול: נציגות שלהן.

מזל שאול: שזה יהיה בחוק.

מזל שאול: אני חושבת שזה יביא לשינוי.

מזל שאול: יש את הנושא של הטמעת החשיבה בתקציב המגדרי.

מזל שאול: לצערי אנחנו היום עדיין נמצאים במצב שרק חקיקה באמת עושה את השינוי בתמונה.

מזל שאול: גם הנושא של הטמעת תקציב מגדרי בחוק, המלצות חוקתיות, אני חושבת שזה הכיוון שאנחנו צריכים לחשוב עליו סביב השולחן הזה.

מזל שאול: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני מברכת את הצטרפות חברת הכנסת סתיו שפיר, אחת היזומות של היום המיוחד הזה.

עאידה תומא סלימאן: ברוכה הבאה.

עאידה תומא סלימאן: עורכת דין ענת טהון אשכנזי, מנכ"לית אית"ך - מעכי.

עאידה תומא סלימאן: לפני שאני מתקדמת, אני רוצה לדעת.

עאידה תומא סלימאן: הנציגים של משרד הפנים נמצאים כאן?

קריאה: אגף תכנון ובנייה.

עאידה תומא סלימאן: הם ביקשו שאת תייצגי את משרד הפנים בדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: נמצאים כאן נציגי משרד האוצר?

עאידה תומא סלימאן: יופי.

עאידה תומא סלימאן: נציגי משרד הבינוי והשיכון?

עאידה תומא סלימאן: יופי.

עאידה תומא סלימאן: תכף נחזור אליכם עם הנקודות שעולות בדיון.

ענת טהון אשכנזי: תודה רבה ובוקר טוב.

ענת טהון אשכנזי: תודה ליושבת הראש, לחברות הכנסת שיזמו את הדיון, לפורום עירוניות וכמובן לשותפות שלי וגם לשותפים משגרירות ארצות הברית שהם בחלק מהמהלך שלנו בשנה האחרונה.

ענת טהון אשכנזי: אני אתמקד במהלך שלנו שנקרא עיר לכולן.

ענת טהון אשכנזי: הייתה התייחסות לשם ובאנגלית זה נשמע יותר טוב – City for all ולא צריך לבחור קבוצה אבל אם צריך לבחור, לדעתנו עיר לכולן היא בדיוק מכלילה גם את כולם וגם את כולן.

ענת טהון אשכנזי: את המצגת שלי אני אציג יחד עם חנין חאג' יחיא מטייבה.

ענת טהון אשכנזי: קצת במבט בינלאומי שהייתה בו נגיעה ביחס לאג'נדה 2030, למעשה אג'נדה של האו"מ, החדשנית ביותר, הרחבה ביותר ששמה את מגוון תחומי החיים של איך העולם צריך להיראות עד לשנת 2030 וביחס לזה לא רק שיש יעד מספר 5 לשוויון מגדרי.

ענת טהון אשכנזי: אני אתייחס דווקא ליעד מספר 11 שנוגע איך מייצרים ערים ברות קיימא.

ענת טהון אשכנזי: מאוד חשוב בהקשר הזה שדווקא ביעד הזה יש מספר מטרות ששמות דגש על העובדה שכדי לייצר ערים ברות קיימא, לא רק כדי לקיים שוויון מגדרי, יש חובה לשלב את הצרכים של כלל האוכלוסיות.

ענת טהון אשכנזי: אני רוצה בהקשר הזה לשים דגש על מטרה מספר 11.3 של בעצם תכנון וניהול משתף ומשלב, שזה אחד המפתחות שצוין כאן על מנת לייצר שינוי משמעותי בעיר ושהוא יהיה רלוונטי לכלל האוכלוסיות.

ענת טהון אשכנזי: ההנחה היא שתהיה עיר יותר טובה.

ענת טהון אשכנזי: אני רוצה להציע בהקשר הזה משהו יותר קונקרטי.

ענת טהון אשכנזי: ככל שאני יודעת, בשנת 2019 מדינת ישראל אמורה להגיש דוח וולנטרי לאו"מ ליישום 2030.

ענת טהון אשכנזי: אני חושבת שהפורום הזה וההתכנסות הזאת ביחס לעירוניות יכולים לשים זרקור על איזה יישום יש למדינת ישראל בהקשר הזה.

ענת טהון אשכנזי: חזרה לישראל ואיך מייצרים עיר לכולן.

ענת טהון אשכנזי: המטרה היא למסד בכל מישורי קבלת החלטות את הצרכים של כלל האוכלוסיות וההשפעה כמובן על נשים ונערות ממגוון קבוצות האוכלוסייה בעיר.

ענת טהון אשכנזי: אנחנו הלכנו לבחון איך עושים שילוב כזה והשלב הראשון ביישום המודל של עיר לכולן הוא באמת לייצר את האוקנטביליטי של העיר עצמה.

ענת טהון אשכנזי: לא מדובר רק במעמסה של היועצת לקידום מעמד האישה על אף חשיבותה, ותכף נדבר על תפקיד המפתח שלה בעיר, אלא יצירת מחויבות מראש או ראשת העיר למהלך כולו, כולל מחויבות של כל גורמי המפתח הבכירים בתוך העיר כדי לייצר לא רק איזושהי אמירה דקלרטיבית אלא תכנית פעולה עירונית של איך יש שינוי ביחס להכללת הצרכים של נשים שנוגע גם להיבטים של מדיניות וגם לשיתוף הציבור, שתכנית הפעולה העירונית צריכה לכלול כמובן גם צעדים מאוד יישומיים שמשקפים את סדרי העדיפויות בעיר וגם כמובן תקצוב ביחס לפעולות השונות.

ענת טהון אשכנזי: למעשה כחלק מהמודל של עיר לכולן, ונגעו כבר בנקודה המאוד מאוד מהותית של האגף לקידום מעמד האישה או בעצם תפקיד היועצת לקידום מעמד האישה, אנחנו מציעות שלב אחד נוסף, מעבר לחקיקה הענפה, ואני חושבת שהחקיקה הענפה נותנת עקרונית סמכות על אף הפער בין המציאות לבין החקיקה, אפילו לקחת את זה שלב אחד נוסף ובהקשר הזה אנחנו מציעות למעשה לאמץ את המודל שפותח בראשון לציון על ידי איריס קדם ודנה אייזנר-לביא, שמבוסס למעשה על עבודה בשלוש רמות.

ענת טהון אשכנזי: הרמה הראשונה היא הקמה של מערך סיוע משפטי לתושבות העיר שמאפשר למעשה להגיע וגם להעניק את הסיוע המשפטי וסיוע מיצוי זכויות של תושבות בעיר, אבל לא רק זה אלא נותן חיבור בלתי אמצעי בין האגף לקידום מעמד האישה לבין הצרכים של כלל האוכלוסייה בדגש על נשים מוחלשות בעיר שבדרך כלל הצרכים שלהן בוודאי לא נמצאים בתוך העיר, ונותן בעצם אפשרות לאיסוף נתונים מאוד משמעותי על מה מפריע ומה מציק לאוכלוסיות בעיקר המוחלשות בחברה.

ענת טהון אשכנזי: המעגל הנוסף הוא קידום אקטיביזם ומנהיגות בתוך העיר וחיזוק האפשרות של נשים להיות שותפות בתוך הליכי קבלת החלטות ולהגיע למועצת העיר, לישיבות הרלוונטיות בעיר, וכמובן מתן סמכות ליועצת להיות חלק מהליכי תכנון וניהול בתוך העיר.

ענת טהון אשכנזי: אנחנו סבורות שגם היום החקיקה מאפשרת את הסמכות הזאת אבל אם יימצא שזאת הבעיה, יכול להיות שיהיה צריך אפילו לחזק את הסמכות של היועצת להיות בתוך המהלכים האלה.

ענת טהון אשכנזי: לפני שאני אתן את רשות דיבור לחנין, אני אציין שאנחנו למעשה התחלנו במהלך השנה האחרונה גם לפתח את המודל הזה בעיר עכו וגם בטייבה והיא תספר על המהלך בטייבה יותר בפירוט.

חנין חאג' יחיא: שלום.

חנין חאג' יחיא: אני מעיריית טייבה.

חנין חאג' יחיא: תכנית עיר לכולן, כך התחיל לפני פחות משנה, התחילה בפגישות עם בכירי העירייה כאשר המטרה של הפגישות האלה היא מיפוי צרכים והסרת החסמים להטמעת חשיבה מגדרית, על מנת שיהיה תהליך קבלת החלטות בעיר.

חנין חאג' יחיא: השלב השני היה שיתוף ציבור דרך שולחנות עגולים, שם היו כ-70 נשים וגברים והשתתפו גם בכירים מהעירייה, גם עובדי הרשות וגם נציגים מהחברה האזרחית.

חנין חאג' יחיא: זה חלק מהמסקנות כפי שרואים כאן בשקף שגובשו בתכנית הפעולה העירונית.

חנין חאג' יחיא: אחת המסקנות היא הקמת מערך עירוני, יש צורך במרכז למיצוי זכויות, אנחנו מדברים גם בעיר טייבה שיש בה הרבה נשים מועסקות ומשתכרות מתחת לשכר המינימום.

חנין חאג' יחיא: ראינו שיש צורך במרכז למיצוי זכויות וסיוע משפטי.

חנין חאג' יחיא: ההמלצה השנייה היא מיסוד הליך הגשה של חוות דעת מגדרית.

חנין חאג' יחיא: הנשים ראו שיש צורך שיהיו חלק מקבלת ההחלטות שמתקבלות בעירייה.

חנין חאג' יחיא: המסקנה השלישית הייתה ניתוח מגדרי שזה רעיון של מבקר העירייה שמאז אותה פגישה הוא התחיל לעשות מעין פילוח מגדרי בדוחות ובתכניות העבודה ברשות.

חנין חאג' יחיא: דיברתם על הנושא של תחבורה ציבורית במיוחד בחברה הערבית.

חנין חאג' יחיא: אני רוצה רק לומר שהתחבורה הציבורית בחברה הערבית, בטייבה למשל אין תחבורה ציבורית בתוך העיר.

חנין חאג' יחיא: אם יש תחבורה שמגיעה נגיד מתל אביב, יש נקודות בכביש הראשי שבדרך כלל הן מחוץ לעיר טייבה, שלא לדבר על התשתיות, על החושך וכולי.

חנין חאג' יחיא: אנחנו לא מדברים על צל אלא אנחנו מדברים על דברים קצת יותר בסיסיים שלצערנו לא נמצאים בעיר שיש בה יותר מ-40,000 תושבים.

עאידה תומא סלימאן: למרות שזה מרתק, אני מתנצלת.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת לצאת.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת מוסי רז ימלא את מקומי ל-10 דקות.

עאידה תומא סלימאן: (היו"ר מוסי רז)

מוסי רז: תמשיכי.

חנין חאג' יחיא: הנקודה האחרונה.

חנין חאג' יחיא: ראינו שהנשים באמת צריכות מרכז פיזי שאפשר להגיע אליו, לקיים סדנאות, פגישות וכולי.

חנין חאג' יחיא: זה חלק מהמטרות שהוצגו וגובשו בתכנית הפעולה.

חנין חאג' יחיא: בסופו של דבר המטרה שלנו היא שבחודשי הקיץ תכנית הפעולה העירונית תושק.

חנין חאג' יחיא: תודה.

מוסי רז: תודה.

מוסי רז: חברת הכנסת סתיו שפיר.

סתיו שפיר: תודה.

סתיו שפיר: רציתי לברך את עאידה.

מוסי רז: תברכי אותי.

סתיו שפיר: תודה רבה לכולכם.

סתיו שפיר: כאחת מהיזומות של יום העירוניות, החסרונות שלי הם הימים המיוחדים האלה כי בימים אנחנו עוסקים בנושאים שאנחנו הכי אוהבים אבל אנחנו גם לא יכולים להישאר בכל הוועדות לכל הזמן כי אנחנו צריכים להסתובב בין כולן.

סתיו שפיר: גם אני אצטרך לצאת מכאן לוועדות נוספות.

סתיו שפיר: אני חושבת שיש שני חלקים להגברת השוויון בתוך העיר שהם עובדים בטורים מקבילים.

סתיו שפיר: כמובן הראשון שבהם הוא להכניס כמה שיותר נשים לתוך עמדות השפעה בתוך הרשויות.

סתיו שפיר: יש גם מעבר לעניין של עמדות השפעה.

סתיו שפיר: אנחנו צריכות גם להילחם על כך שבתוך עבודתן ברשויות, נשים יוכלו לקבל שכר נאות, שחברי וחברות מועצה יעשו את עבודתם בשכר וכך נוכל לפתוח את הדלת לתוך עשייה יותר משמעותית.

סתיו שפיר: כל עוד העבודה הזאת היא עבודה התנדבותית, אנחנו כולנו יודעים להיכן הדבר הזה מוביל ומה הפוטנציאל המקסימלי שלו.

סתיו שפיר: אם אנחנו רוצים להכניס יותר נשים לתפקידים האלה, חייבים גם לשפר את השכר ובכלל את תנאי העבודה בתוך המועצות ולהפוך את התפקיד הזה לתפקיד שניתן לעשות אותו בהיקף משרה יותר גדול, תוך השקעת זמן ומשאבים ותשומת לב בכל התהליכים העירוניים.

סתיו שפיר: בעבר אני הגשתי הצעת חוק כזאת אבל היא הופלה על ידי הממשלה.

סתיו שפיר: זה אחד הדברים שצריך להתקדם בו.

סתיו שפיר: הנושא השני שבעיני הוא אחד הפתרונות הכי מעניינים שיכולים גם להגביר את השוויון, ובעצם אולי שלב אחד נוסף אחרי התקציב המגדרי, זה תקציב השתתפותי עירוני.

סתיו שפיר: תקציב השתתפותי במובן שכל רשות מקומית שמה נתח מסוים מהתקציב שלה להחלטת השכונות עצמן איך להשתמש בתקציב, כאשר בדרך כלל זה עובד בצורה דיפרנציאלית כך שהשכונות הקשות יותר או העניות יותר מקבלות נתח תקציבי יותר גדול והחלטה מה עושים עם התקציב הזה היא החלטה של התושבים בלבד.

סתיו שפיר: כדי שהתושבים יקבלו החלטה, הם חייבים להיכנס להליך של קבלת החלטות באופן דמוקרטי, להיכנס לישיבות, לפרוס את כל האפשרויות שעומדות בפניהם ולהחליט מה לעשות.

סתיו שפיר: רק תחשבו איך הדבר הזה משפיע ברמת הרחוב והשכונה.

סתיו שפיר: הרי מי חוץ מהתושבים או התושבות יודעות בדיוק איפה ברחוב הן מרגישות בטוחות יותר.

סתיו שפיר: למי מאתנו זה לא קרה שעברנו דירה אפילו באותה עיר – לי זה קרה הרבה פעמים – והרגשתי ממש הבדל של 180 מעלות בתחושת הביטחון שלי וניסיתי לחשוב מה היה שם.

סתיו שפיר: היו פשוט עניינים של תאורה ברחוב.

סתיו שפיר: נקודה.

סתיו שפיר: רק זה.

סתיו שפיר: זה פשוט שינה לחלוטין את הביטחון האישי שלי.

סתיו שפיר: ברגע שנשים שותפות לקבלת ההחלטות, נשים בכל הגילים, על השכונה שלהן, עלה רחוב שלהן, ומקבלות גם את האמון הזה מהרשות וגם את היכולת לחבור ביחד כדי להגיע להחלטה הכי טובה שמשפרת את מצבן, אנחנו מיד נראה את השיפור.

סתיו שפיר: זאת מדרגה מעל תקציב מגדרי, קביעה של הנשים על איך נראה התקציב שלהן וזה הדבר הכי אפקטיבי שאפשר לעשות גם בצרכים של שיפור התשתיות ושיפור התנאים בשכונה אבל גם כדי לתת להן תחושה של כוח.

סתיו שפיר: לתת לאזרח תחושה וחוויה של כוח אפקטיבי, איך פוליטיקה יכולה להשפיע על החיים שלנו לטובה ולא להיות הדבר המנותק הזה שאנחנו רגילים לו לצערנו והוא לא משרת אותנו יותר מדי.

סתיו שפיר: ככל שניתן ליותר אזרחים את החוויה של פוליטיקה חיובית, כך אנחנו גם נכניס אנשים יותר טובים לתוך הפוליטיקה גם המקומית וגם הארצית.

סתיו שפיר: בעיני זה מאבק שכולנו צריכות לקחת על עצמנו.

סתיו שפיר: אני מנסה לקדם את זה מול ראשי הרשויות.

סתיו שפיר: ככל שנוכל יותר ללכת בכיוונים האלה, אני חושבת שנוכל להכניס אנשים יותר טובים לתוך העבודה הזאת.

סתיו שפיר: מילה אחת על תקציב מגדרי.

סתיו שפיר: חבל שעאידה לא כאן כי היא מקדמת את הנושא הזה מאוד ועושה זאת כבר שנים.

סתיו שפיר: הבעיה המרכזית בעשיית תקציב מגדרי ברשויות היא שהתקציב שלהן הוא פשוט לא שקוף.

סתיו שפיר: לא רק שהוא לא שקוף אלא כל רשות כותבת את התקציב שלה איך שהיא רוצה לכתוב אותו והיכולת שלנו לעשות השוואות בין תקציבים של הרשויות ולעשות חיתוכים כדי להבין באמת להיכן הכסף הולך, היא ממש קרובה לאפס.

סתיו שפיר: בוועדת השקיפות עבדנו בשנתיים האחרונות הרבה על מנת לנסות לקדם סטנדרט קבוע לשקיפות תקציבית שיחול על כל הרשויות.

סתיו שפיר: כלומר, כמו תקציבי משרדי הממשלה.

סתיו שפיר: לאחרונה גם הגשתי הצעת חוק שמעל 50 חברי כנסת חתומים עליה והמטרה שלה היא לשים את הסטנדרטים האלה.

סתיו שפיר: משרד הפנים קצת חשש – נאמר זאת בעדינות – מהכנסת סטנדרט כזה ואיך סטנדרט כזה יתקבל ברשויות המקומיות אבל האינטרס הציבורי, חד משמעי.

סתיו שפיר: אם אין תקציב שקוף, היכן שאין שקיפות, אתם יודעים מה יש.

סתיו שפיר: יש שחיתות.

סתיו שפיר: אם אין תקציב שקוף ואם אין סטנדרט קבוע איך עושים את התקציבים, ואני מדברת על כל ההוצאות, על ההתקשרויות, על המכרזים, על הת"ברים, כל דבר שנמצא בפנים, אם הדבר הזה לא שקוף לאזרח, אנחנו חייבים לחשוש שהתקציב הזה לא נועד לשרת אותנו כאזרחים.

סתיו שפיר: נקודה.

סתיו שפיר: מי שמשרת את האזרח, לא אכפת לו לפתוח את התקציב אלא להפך, הוא רוצה להראות מה קורה בתקציב שלו.

סתיו שפיר: כך זה עובד.

סתיו שפיר: עשינו עם זה תהליך מאוד ארוך מול הממשלה שהגיעה למצב שהיום תקציב המדינה הוא סוף סוף שקוף, אפשר לראות גם את כל השינויים התקציביים בזמן אמת וכך עצרנו שחיתויות במיליארדי שקלים.

סתיו שפיר: הדבר הזה חייב לקרות ברשויות מקומיות שהן הפוליטיקה שהכי קרובה לכם, לנו האזרחים, בהקדם האפשרי והעובדה שב-2018 זה עדיין לא קורה, מעידה על בעיה חמורה מאוד.

סתיו שפיר: שוב, תודה רבה לכולכם.

מזל שאול: אני אחזק אותך כי באמת כל הנושא של ייצוג, הגדלת ייצוג נשים ברשויות המקומיות ובשלטון, כשהן תיכנסנה לעמדות האלה, אני חושבת שהן יותר פתוחות לנושא הזה של שקיפות ברמת הרשויות המקומיות, מה שלא קורה היום לצערנו.

מוסי רז: תודה, סתיו.

אביבה חלבי: אם אפשר, הערה.

אביבה חלבי: אני חושבת שרצון טוב הוא לא מספיק.

אביבה חלבי: אם יהיה גיבוי מבחינת חקיקה כמו שמשרדי הממשלה צריכים לתת היבטים מגדריים של התקציב, שזה יחלחל לרשויות המקומיות, וכמו שאם בוועדות, הרי כל החיים שלנו נקבעים ברמת הרשות המקומית בוועדות, אם זאת ועדת שמות, אם זאת ועדת תקציבים, אם זאת ועדת מכרזים וכולי.

אביבה חלבי: גם בדירקטוריונים, דרך אגב, אין 30 אחוזים ייצוג לנשים כי זה רצון טוב או מודעות מגדרית אלא יש חוק.

אביבה חלבי: בלי חוק זה לא עובד.

אביבה חלבי: לכן, אם הממשל המרכזי יוכל לתמוך ולקדם את העניין הזה שגם בוועדות, בכל הוועדות המקומיות, הוועדות בתוך רשות מקומית, תהיה חובת ייצוג של נשים, לפחות 50 אחוזים, אני בטוחה שההחלטות יהיו עם היבטים מגדריים הרבה יותר משמעותיים.

מוסי רז: 50 אחוזים בוועדה זאת בעיה בוועדה שיש בה מספר אי-זוגי.

קריאה: אפשר לפתור אותה.

קריאה: תהיה אישה אחת יותר.

סתיו שפיר: בכל מקרה נשים צריכות לעשות יותר תפקידים.

סתיו שפיר: אני חייבת להעיר משהו לגבי החוק.

סתיו שפיר: כשאני נכנסתי לוועדת כספים וגיליתי את השיטה המושחתת מאוד שפעלה בוועדה במשך שנים להעברת כספים מיד ליד ומתחת לשולחן לצרכים פוליטיים, הדבר שהכי הפתיע אותי היה שכבר היה חוק שאמור למנוע את זה.

סתיו שפיר: כלומר, לא יכולתי ללכת לחוקק חוק אחר שיאמר לחברי הכנסת בואו תעמדו בחוק.

סתיו שפיר: יש חוק.

מוסי רז: צריך לעשות חוק שחובה לקיים את החוקים.

סתיו שפיר: יש חוק.

סתיו שפיר: הסיפור הוא בפרקטיקה.

סתיו שפיר: כדי שהדבר הזה יהפוך למציאות, אני הגשתי חוק שמחייב את הרשויות לעמוד בסטנדרט של שקיפות מאוד בדומה למשרדי ממשלה כדי להסביר בדיוק איך הדברים האלה צריכים להיות ובאיזה משבצות.

סתיו שפיר: בסוף, כדי לגרום לדברים האלה להתממש, זה לא מספיק שאני אעביר את החוק אלא חייבים שבתוך הרשויות תתחיל להיות עבודה משמעותית שמוודאת שהתקציבים האלה חשופים, שמעלה את המודעות של הציבור לכך שהתקציבים חייבים להיות חשופים, שהיא מעוררת מודעות בכלל למה שקורה לפרטים הקטנים שבתוך התקציב שהם המקומות בהם המון פעמים קורים הדברים הגדולים ומכניסה את הציבור למודעות של איך הדבר הזה עובד.

סתיו שפיר: ברגע שיש סטנדרטים, ברגע שהציבור שותף, אז כבר מאוד מאוד קשה להחזיר את הגלגל לאחור.

סתיו שפיר: מרגע שהתקציב פתוח, וכך אנחנו נהגנו בוועדת כספים, בהתחלה פשוט העליתי בעצמי את התקציבים לאינטרנט כל הזמן, לפייסבוק, אבל מרגע שזה פתוח, כבר מאוד מאוד קשה לרשויות לחזור בהן כי זהו, הציבור כבר התרגל לזה שזה חשוף.

מוסי רז: תודה.

מוסי רז: עורכת דין מרים זלקינד, שדולת הנשים.

מרים זלקינד: אני באתי היום לדבר על תופעה של הדרת נשים ועל המרכזיות שלה ומה קורה כשהיא מגיעה לשלטון המקומי.

מוסי רז: יש לך דוגמה מהיום.

מרים זלקינד: אכן.

מרים זלקינד: בכל זאת אני רוצה לומר מילה כי זה עלה כאן בנושא אחר שהוא גם מאוד חשוב בעיני, על ביטחונן של נשים ברשויות המקומיות.

מרים זלקינד: זה עלה בכל מיני דרכים אבל לא נאמרה המילה הטרדות רחוב.

מרים זלקינד: זה משהו שהשיח הפמיניסטי לצערי עוד לא מספיק עוסק בו כתופעה.

מרים זלקינד: זאת סתם הערת אגב.

מרים זלקינד: נתחיל בזה ששדולת הנשים עוסקת בשנים האחרונות באינטנסיביות רבה בנושא של הדרת נשים במרחב הציבורי.

מרים זלקינד: אנחנו רואים שזאת תופעה שמתפשטת כמעט בכל מקום והיא מהווה את אחד האיומים הגדולים ביותר על רווחתן של נשים ועל מקומן הפיזי ממש במרחב הציבורי.

מרים זלקינד: אנחנו רואות שזה קורה כמעט בכל מרחב, ברחוב, בזירת העבודה, בזירת התרבות, בספורט, באקדמיה, וזה נוגע באופן ישיר מאוד גם למה שמתרחש ברשויות המקומיות.

מרים זלקינד: היכן שנשים סיכה ברחבי הארץ, נמצא מקום שהתרחשה בו הדרת נשים או הפרדה או שלט שאומר שנשים צריכות להתלבש בצניעות.

מרים זלקינד: למרות שהציבור מכיר את המונח הדרת נשים, זה עדיין מיוחס לתופעות קיצון ואין הבנה מספיק טובה של ממדי התופעה והסכנות שלה.

מרים זלקינד: כאשר אנחנו מדברות על הדרת נשים, אנחנו לא מדברות רק על סיטואציות כמו מימין בהן נאמר במפורש שהכניסה לנשים אסורה, שהן אולי באמת הסיטואציות החמורות ביותר ואלה שדוקרות לנו יותר מכל את העין, אלא יש תופעות גם אחרות בהן הפרדה של נשים וגברים, כמו ראינו עכשיו בתל אביב עם משיח בכיכר שזה מקרה שהצלחנו לשמחתנו לגרום לכך שהעירייה תבטל את האירוע תוך כדי הדרת נשים.

מרים זלקינד: אם אלה דרישות מיעוט מנשים, אם זה מניעת שירת נשים, באמת הדוגמאות הן כמעט רשימה בלתי נגמרת של דוגמאות.

מרים זלקינד: כדי לסבר את האוזן, בהרצליה יש חוק שבו לנשים אסור לעבור בהליכת הבוקר שלהן כי יש שם חוק נפרד והן צריכות לעשות עיקוף מאוד מאוד גדול.

מרים זלקינד: בירושלים יש עכשיו מתחם החלקה על קרח שמופרד בין גברים לנשים במשך חלק מתקופת פעילותו.

מרים זלקינד: רחובות בבית שמש שלנשים אסור להיכנס אליהם ויש שלטי צניעות.

מרים זלקינד: מופעי יום העצמאות ברחבי הארץ שכמעט ואין נשים על הבמות ואומרים שזה כאילו תמים אבל תכל'ס זה נובע מדרישות של הציבור שלא רוצה לראות נשים על הבמה כי זה לא נעים לחלק מהציבור לשמוע שירת נשים.

מרים זלקינד: באמת אין סוף דוגמאות שבסופו של דבר גורמות לכך שנשים מתחילות להיתפס כמפגע צניעות.

מרים זלקינד: משהו שאם הוא נמצא במרחב הציבורי, אם נשים נמצאות במרחב הציבורי, משהו נפגם בקדושת המקום וזה באמת לוקח אותנו מאות שנים אחורה לתקופה שאנחנו לא רוצות ורוצים לחזור אליה.

מרים זלקינד: דיברנו על הדוגמאות השונות למקרי הדרה ועכשיו יש בירושלים תופעה של מעיינות שנשים מסולקות משם.

מוסי רז: יש שם מחאה יפה.

מרים זלקינד: נכון.

מרים זלקינד: נקווה שהיא תמשיך.

מרים זלקינד: גם במקומות שהם לכאורה תמימים ואפילו עם אופי מאוד חילוני, ערים כמו כפר סבא שאף אחד לא חשב בעבר שמשהו יכול לקרות בהן, אנחנו רואים שילדים וילדות מופרדים.

מרים זלקינד: לשלטון המקומי כמובן יש חלק מאוד מאוד חשוב בטיפול בתופעה הזאת, מכיוון שכמו שראינו חלק גדול מהמופעים של ההדרה וההפרדה מתרחשים בשטח השלטון המקומי, במקום שבו הוא קובע איך ייראו הדברים.

מרים זלקינד: לכן ניהול עירוני דמוקרטי צריך לאפשר הכללת קהלים דתיים וחרדיים בלי להפלות נשים, בלי למשטר אותן, בלי להשתיק אותן.

מרים זלקינד: ניהול כזה כמובן יכול לכלול תכנים קהילתיים לקהל הדתי בלי לקבוע הפרדה מגדרית ובלי להדיר נשים מהבמות.

מרים זלקינד: בפועל אנחנו מציעות כמה דרכים להתמודד עם התופעה המתפשטת הזאת ולבלום אותה.

מרים זלקינד: הדבר הראשון הוא לפעול לכך שההתחייבות למנוע ולמגר תופעות של הדרת נשים תיכנס לתוך ההתחייבות שנותנים מועמדים ומועמדות בבחירות לרשויות המקומיות.

מרים זלקינד: שזה ייכנס להסכמים הקואליציוניים.

מרים זלקינד: שכל אישה וגבר שמתמודדים על מקומן ברשויות המקומיות ידעו שהם חייבים להצהיר מה עמדתם ושהם מתכוונים להילחם בהדרת נשים ובהפרדה.

מרים זלקינד: לאמץ את ההחלטה על מיגור הדרת הנשים שניתנה לפני כמה שנים, החלטת ממשלה, על ידי משרד הפנים והרשויות המקומיות, דבר שלצערנו לא קרה עד היום.

מרים זלקינד: לבצע ברמת הרשויות המקומיות חינוך והסברה על נושא של הדרת נשים, מה זה, מה התופעות, מה אסור שיהיה, מה מותר.

מרים זלקינד: למנות אחראית על נושא הדרת נשים ברשויות, מישהי שאפשר יהיה לפנות אליה, שתוכל לקבוע, במיוחד במקומות בהם יש קהלים דתיים וחרדים גדולים, איך צריכים להיראות אירועים בכך שעל הבמות יופיעו נשים, בכך שלא תתבצע הדרת נשים.

מוסי רז: באמת, איך?

מוסי רז: מה צריך לומר לחב"ד?

מרים זלקינד: אנחנו אומרות לחב"ד דבר מאוד פשוט.

מרים זלקינד: ברגע שזה המרחב העירוני, זה לא אירוע פרטי, הוא לא נמצא אי שם, הוא קובע את המרחב הציבורי ואת האופי שלו, כל אירוע כזה צריך לכלול נשים והוא לא יכול לא לעשות הפרדה ולא לעשות הדרה.

מוסי רז: אבל בפעם הבאה מה שהם יעשו, הם יבקשו אישור בלי לומר שיש הפרדה והם יאמרו שכולם מוזמנים אבל הפרדה תהיה על רקע וולנטרי.

מרים זלקינד: אין ספק שכאשר מדברים על וולנטריות, זה הרבה יותר קשה להתמודדות אבל אני חושבת שקביעה אחראית שעוסקת בנושא של הדרת נשים, בדיוק נועדה למנוע מקרים של מחטפים ברמה העירונית בהם דברים כאלה קורים.

מרים זלקינד: אם היא יודעת איזה אירוע עירוני הולך להתרחש והיא יודעת שעלולה להיות כאן סכנה כזאת, היא תוכל לנסות למנוע את הניסיון הזה להפרדה.

מרים זלקינד: זה אחד הפתרונות שאנחנו חושבות שיכול להיות כאן.

מרים זלקינד: כמובן שעם הבחירות לרשויות המקומיות שמתרחשות ממש תכף, זה נושא שאנחנו חושבות שצריך להיות על סדר היום הציבורי, אם לא לומר בראשו, כי אנחנו ממש נאבקות כאן על אם יהיו נשים ברחוב, לא פחות ולא יותר, ומי שלא מבין את זה עדיין, הגיע הזמן שיבין.

מרים זלקינד: תודה רבה.

מוסי רז: תודה.

מוסי רז: שולמית גרטל, אגף תכנון, משרד הבינוי והשיכון.

מזל שאול: אני יכולה להוסיף מהפרקטיקה שלנו מהישוב, מאזור, שם אני גרה.

מזל שאול: באירועים כאלה שהיו מתוכננים לאירועים מופרדים, בחלק מהאירועים המועצה הדתית עשתה אזור מופרד ויש אפשרות לבחור את האזור המופרד וגם אזור שהוא בעצם לא מופרד.

מזל שאול: היו בעצם שלושה אזורים.

מרים זלקינד: זו בעצם הדרך לעשות בסופו של דבר הפרדה מוחלטת.

מזל שאול: לא.

מזל שאול: היו שם משפחות שבחרו לשבת יחד והיו משפחות שבחרו להיות באזור המופרד.

מרים זלקינד: התאמה תרבותית.

מרים זלקינד: צעד אחד בדרך למשהו אחר.

שולמית גרטל: אני חייבת לציין שאני עובדת באגף תכנון במשרד הבינוי והשיכון ואנחנו יותר מ-80 אחוזים נשים מתכננות ערים ואדריכליות.

שולמית גרטל: המשרד שלנו פעיל גם בזירה הבינלאומית בנושא של עירוניות ומגדריות בתכנון, גם ברמה המקומית, ואנחנו לוקחים בחשבון את כל המגמות.

שולמית גרטל: אתגר העירוניות בישראל בעצם קשור למגמות של גידול דמוגרפי, של התחזית לביקוש.

שולמית גרטל: רק לסבר את האוזן, 67,000 יחידות דיור נוספות בשנה כאשר רק למגזר החרדי עד 2035 אנחנו אמורים לייצר מעל 200,000 יחידות דיור.

שולמית גרטל: יש החלטת ממשלה 922 שמכילה גם את הנושא של מגורים למגזרים של המיעוטים.

שולמית גרטל: יש את החלטת ממשלה 1823 שמדברת גם על המגורים למגזר החרדי.

שולמית גרטל: כמובן המטרה הכללית שלנו היא יצירת איכות חיים נאותה, שוויונית והכלה של כל האוכלוסיות.

שולמית גרטל: אנחנו יוזמים ומקדמים שכונות חדשות לכל המגזרים, למגוון האוכלוסיות, למגזרים שונים ואוכלוסיות מגוונות לחלוטין.

שולמית גרטל: כפי שאמרתי, אנחנו שמים דגש על בנייה איכותית לסביבת מגורים הולמת ומכילה.

שולמית גרטל: לטובת העניין אנחנו עורכים תדריכי תכנון בכל נושא העירוניות, הבנייה והפיתוח.

שולמית גרטל: החוברות והתדריכים הם זמינים לציבור באינטרנט, שם אנחנו גם מתמקדים בנושאים של מגדריות.

שולמית גרטל: אנחנו גם מתחשבים באוכלוסיות השונות ובמגמות ושינויים.

שולמית גרטל: אנחנו יודעים שיש אוכלוסיות שמרניות בתרבות מסורתית ואנחנו בעצם מתמקדים בלמידה של האוכלוסיות האלה.

שולמית גרטל: אנחנו עושים את זה במסגרת סקרי עמדות ופעילויות לשיתוף הציבור.

שולמית גרטל: אנחנו רואים את האדם ברמה הכללית ומתחשבים בצרכים הייחודיים שלו.

שולמית גרטל: כשאנחנו יוצאים לתכנן עירוניות טובה ומכילה ושוויונית, אנחנו שואלים את עצמנו קודם כל, בהכנת התכניות שלנו, מי זאת אוכלוסיית היעד, בשכונה או ברובע או בעיר בה אנחנו מתכננים.

שולמית גרטל: האם יש צרכים של קבוצות שיוך, קבוצות ששייכות למגזרים שונים, לגילים שונים, לילדים, לנשים, לגיל השלישי.

שולמית גרטל: אנחנו גם שואלים האם יש צרכים מיוחדים.

שולמית גרטל: נשים, לפי הבדיקות שלנו ולפי ההתמקדות שלנו, הן מרכיב משמעותי באוכלוסייה והן אוכלוסיית יעד לא קטנה בתכנון העירוני.

שולמית גרטל: פעם, כאשר היינו ממפים את הצרכים של הנשים, היינו הולכים על דברים כמו תאורה נכונה על מנת להבטיח את ביטחון הנשים, על מדרכות ידידותיות לעגלות ועל גני ילדים כי ילדים נחשבים לתחום הנשיות.

שולמית גרטל: היום אנחנו מדברים יותר על תפיסה של המשפחה כי בעצם יש את הג'נדר מיין סטרימינג ויש את השוויון בין המגדרים ולכן אנחנו לא משייכים את הנקודות האלה דווקא - ובמיוחד לא באוכלוסייה הרגילה - לנשים במיוחד.

שולמית גרטל: כפי שאמרתי, אנחנו כן חוקרים ולומדים ומתכננים תכנון מיוחד לאוכלוסיות המסורתיות יותר, לאוכלוסיות בתרבות שונה, תרבות שמרנית יותר, ואנחנו גם מגלים שהצרכים של אישה בדואית לא זהים לצרכים של האישה החילונית וכמובן לא לצרכי של האישה החרדית, אבל לא תמיד.

שולמית גרטל: יש הרבה דברים שהם באמת חופפים.

שולמית גרטל: (היו"ר עאידה תומא סלימאן)

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשאול שאלה.

עאידה תומא סלימאן: איך אתם יודעים את זה?

עאידה תומא סלימאן: מה אתם עושים?

שולמית גרטל: אני אומר איך אנחנו יודעים.

עאידה תומא סלימאן: איך יודעים מה הצרכים של האישה הבדואית?

שולמית גרטל: שאלה טובה מאוד.

עאידה תומא סלימאן: וכמה היא שונה מהחילונית היהודית?

שולמית גרטל: אני אתן דוגמה.

שולמית גרטל: קודם כל, אני יכולה לומר שבעבר עבדנו במשותף עם רשות הבדואים ואנחנו באמת יצאנו לסקרים ולשיתוף ציבור, שיתוף של נשים ושיתוף של גברים.

שולמית גרטל: אבל כאן אני אתמקד בדוגמה של חרדים דווקא.

עאידה תומא סלימאן: לא.

עאידה תומא סלימאן: לפני שמתמקדים, אני ראיתי את המצגת שלכם והיא מאוד ארוכה ומפורטת.

שולמית גרטל: לא, היא לא תהיה ארוכה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להבין דבר אחד.

עאידה תומא סלימאן: איך בודקים את הצרכים של הנשים בתכנון ובנייה ברמה של המשרד.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, איך המשרד עושה את זה.

עאידה תומא סלימאן: הדבר השני הוא שאלה שאולי תסבירי לי פעם אחת כי ניסיתי לקבל תשובה מהמשרד.

עאידה תומא סלימאן: למשל הצרכים השונים הם אלה שקובעים שהשטחים הציבוריים בתכנון כפרים וערים ערביות הם חצי מהשטח הציבורי לתכנון ישובים יהודים.

עאידה תומא סלימאן: זה בכלל הצרכים או בגלל מה?

שולמית גרטל: זה כנראה בגלל אילוצים.

שולמית גרטל: זה לא בגלל התכנון.

שולמית גרטל: אנחנו מדברים כאן על תכנון סטטוטורי, כאשר התכנון של היום עובד לפי נוסחאות של מתן שטחים ציבוריים.

עאידה תומא סלימאן: ההוראה שלכם, של משרד הבינוי והשיכון, הכי ברורה שיצאה היא שהשטח הציבורי בישובים ערבים הוא חצי מהשטח הציבורי כאשר אתם נותנים את הסטנדרטים של התכנון.

עאידה תומא סלימאן: על סמך מה זה נקבע?

שולמית גרטל: אני לא מכירה קביעה כזאת.

שולמית גרטל: אני כן יכולה לומר שכל תכנית שאנחנו פותחים ואנחנו שואלים את השאלות שציינתי, אנחנו בעצם הולכים ובודקים מה הצרכים ואנחנו מוסיפים - - -

עאידה תומא סלימאן: איך הולכים ובודקים?

שולמית גרטל: אני אומר לך בעוד רגע כי זה בעצם השקף.

שולמית גרטל: אנחנו לפעמים מוסיפים.

שולמית גרטל: יש בעצם מדריך להקצאות קרקע לשטחי ציבור ואנחנו מוסיפים על המומלץ.

שולמית גרטל: המדריך הזה הוא בין-משרדי.

עאידה תומא סלימאן: בואי נעשה דבר כזה.

שולמית גרטל: שאלת שאלה ואני רוצה לענות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו בדיון בוועדה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא בהרצאה באוניברסיטה, כך שיש לי את הזכות לשאול את השאלות החשובות לדיון שלנו.

שולמית גרטל: אני רוצה לענות לך.

עאידה תומא סלימאן: רגע.

עאידה תומא סלימאן: אני אבקש שמשרד הבינוי והשיכון ישלח לי בדיוק מה הן ההוראות בעניין התכנון לשטח ציבורי בישובים היהודים ובישובים הערביים.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת, ואני יכולה להוציא את זה מהפרוטוקולים של הדיונים הקודמים, אני כבר שאלתי את השאלה הזאת ואני רוצה תשובה מאוד ברורה למה זה שונה.

עאידה תומא סלימאן: למה השטח הציבורי לאוכלוסייה היהודית יותר גדול מהשטח הציבורי כאשר מתכננים לאוכלוסייה הערבית.

שולמית גרטל: אני מוכנה לחקור את העניין.

שולמית גרטל: אני לא מכירה הנחיה כזאת מפורשת.

עאידה תומא סלימאן: אני אבקש שאחר כך תשלחו לי את התשובה.

שולמית גרטל: אנחנו יודעים מה הצרכים.

שולמית גרטל: קודם כל, יש לנו ניסיון ואני לקחתי את החרדים, את הנושא של תכנון עבור המגזר החרדי, כדוגמה.

שולמית גרטל: יש לנו ניסיון בביתר עילית, במודיעין עילית, באלעד, בבית שמש, בירושלים, בבני ברק ואנחנו בעצם לומדים מהניסיון ומהבדיקות שאנחנו עורכים לפני התחלת התכנון.

שולמית גרטל: יש בעצם שני דברים שאנחנו צריכים להתמקד בהם כשאנחנו מדברים על אוכלוסייה מסורתית ושמרנית.

שולמית גרטל: ראשית, חלוקת התפקידים בין המגדרים, שזה מאוד חשוב.

שולמית גרטל: יש לזה השפעה על הפרוגרמה לתכנון ובדיוק שאלת את השאלה הזאת ואני אומרת שבתכנון במגזר החרדי, שזו הדוגמה, אנחנו מוסיפים שטחים לשטחי ציבור ואין לנו דרך אחרת לתכנן עיר לציבור מיוחד זה ולתת מענה לצרכים שלו.

עאידה תומא סלימאן: לא הבנתי.

שולמית גרטל: אני מסבירה.

שולמית גרטל: יש הפרדה בין בנים לבנות בבתי הספר ובלימוד העל-יסודי וגם בלימוד לתארים.

שולמית גרטל: בעצם יש הפרדה וזה כבר אומר לך שצריך להוסיף שטחים.

שולמית גרטל: יש יותר ילדים.

עאידה תומא סלימאן: זה קצת מתנגש עם האמירה שאמרת בהתחלה שיש היום ראייה של שוויון מגדרי ואתם לוקחים אותה בחשבון בתכנון, ועכשיו בעצם מה שאני שומעת זה שהתכנון מקבע מציאות קיימת.

שולמית גרטל: אני לא חושבת שדרך התכנון אני יכולה לגרום לחרדים פתאום לחשוב שזה בסדר שבנים ובנות לומדים ביחד.

שולמית גרטל: אני לא יכולה לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: לכן שאלתי כל הזמן, ועוד לא קיבלתי תשובה, איך ממפים את הצרכים ואיך משתפים את הציבור בתכנון.

שולמית גרטל: אנחנו במגזרים המיוחדים, זאת אומרת, אם אנחנו מדברים על חרדים, למשל, בשנה האחרונה ערכנו סקר עמדות, שאלונים, עבדנו עם חברת סקרים, עם חברת שפירא הלרמן מתכננים, קיבלנו תוצאות מהשאלונים וגם עשינו קבוצות מיקוד לאוכלוסייה.

שולמית גרטל: עשינו גם ראיונות מקצועיים.

שולמית גרטל: מה זה קבוצות המיקוד?

שולמית גרטל: פתאום גילינו, בעצם יצא לנו לשמוע את הנשים ופתאום גילינון שאי אפשר לעשות קבוצת מיקוד נשים-גברים כי הם לא ישבו ביחד.

שולמית גרטל: לכן אנחנו שמענו את הנשים ויצא לנו שהדיבור של הנשים בעצם הוביל אותנו לעירוניות הכי טובה - בגלל הצרכים שלהן – שיכולנו לחשוב עליה.

שולמית גרטל: כאן אני אציין כמה דברים ואני אסכם בשקף הזה, ברשותך.

שולמית גרטל: הצרכים התכנוניים של הנשים במגזר החרדי שיש להן הרבה מאוד ילדים, ואלה משפחות מרובות ילדים, דרך אגב, זה גם משפיע על צפיפות המגורים כי בעצם אם באוכלוסייה הכללית אנחנו מדברים על 3.2 בערך למשק בית, כאן אנחנו מדברים על מעל 5-5.5 אנשים לדירה ואנחנו מדברים על שטחי ציבור בהתאם ולכן צריך יותר שטחים ציבוריים ואפילו יותר גינות.

עאידה תומא סלימאן: אצל הערבים זה לא עבד שיש להם הרבה ילדים.

שולמית גרטל: אני אסביר.

שולמית גרטל: אלה צרכים שיצאו מהראיונות עם הנשים.

שולמית גרטל: הרעיון הוא שהנשים, בגלל הדרישות שלהן, הן עובדות במקומות מותאמים לנשים.

שולמית גרטל: זאת אומרת, שירותים בנפרד ואפילו לפעמים ישיבה בנפרד מהגברים.

שולמית גרטל: זה מה שהן דורשות.

שולמית גרטל: בהתעמלות או בשחייה הן צריכות פרטיות.

שולמית גרטל: אני הבאתי את קופות החולים כקוריוז כי אני מדברת על ההשלכות התכנוניות.

שולמית גרטל: קופות החולים, בזמן האחרון, יש תופעה שבכמה מקופות החולים הן מציעות למגזר החרדי כניסה לנשים וכניסה לגברים.

מרים זלקינד: אסור שזה יהיה.

שולמית גרטל: אני מדברת על הדרישות.

מרים זלקינד: אתם לא יכולים לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לומר דבר אחד.

שולמית גרטל: לא אמרתי שמשרד השיכון מתכנן כך.

שולמית גרטל: אנחנו בכלל לא מתכננים קופות חולים.

שולמית גרטל: נגישות.

שולמית גרטל: משרד השיכון לא מתכנן קופות חולים.

שולמית גרטל: זה משהו שהקופות מציעות לנשים.

שולמית גרטל: אנחנו היינו מופתעים מהתופעה הזאת אבל היא קיימת.

עאידה תומא סלימאן: אומרים נגישות, מבינים מהי נגישות, אחריות, חינוך ופרנסה.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר להיכנס לזה כי זמננו מאוד מוגבל.

שולמית גרטל: אני לא אכנס אבל כולם דיברו חצי שעה.

שולמית גרטל: אני רוצה לסיים בשקף הזה.

עאידה תומא סלימאן: לא.

עאידה תומא סלימאן: אף אחת לא דיברה חצי שעה.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה תסיימי אבל לא לפרט יותר מדי.

שולמית גרטל: אני מסיימת.

שולמית גרטל: כולם יודעים מהי נגישות.

שולמית גרטל: גם דב חנין דיבר מאוד יפה על הצורך של נשים להתנייד בתחבורה ציבורית, שגן הילדים יהיה קרוב לאזור התעסוקה, שהמכולת תהיה בנגישות טובה לבית.

שולמית גרטל: זאת עירוניות טובה.

שולמית גרטל: הנשים במגזר החרדים, אין להן רישיון רכב בהרבה מאוד מן המקרים.

שולמית גרטל: הן גם לא נוסעות באופניים.

שולמית גרטל: הן חייבות את החתך של הרחוב כפי שדיברנו.

שולמית גרטל: הן חייבות הצללה, הן חייבות מדרכות רחבות.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שאתן מאוד מתלהבות מהדברים, אבל לא מותר לעשות רעש כזה.

שולמית גרטל: הנשים רוצות קשר עין עם הילדים בזמן שהן בתוך הדירות, כך שאנחנו צריכים לבנות את הדירה לפי הדרישה.

עאידה תומא סלימאן: על מה אתן מתפלאות?

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאלה צרכים של כלל הנשים.

עאידה תומא סלימאן: כולנו רוצות קשר עין עם הילדים וכולנו רוצות נגישות.

עאידה תומא סלימאן: ההפרדה, אני מבינה שמתרעמים על זה, אבל שאר הדברים, בסדר.

שולמית גרטל: הבאנו את הנושא של קשר עין כדוגמה.

שולמית גרטל: זה נכון גם לכל הנשים וגם לכל הגברים ששומרים על הילדים.

שולמית גרטל: הנשים החרדיות ביקשו במיוחד שכאשר הן עומדות במטבח, יהיה להן קשר עין עם הילדים.

שולמית גרטל: הן ביקשו.

שולמית גרטל: מכיוון שאלה משפחות מרובות ילדים, הן ביקשו שילד שצריך ללכת למכולת לקנות מצרכים למשפחה, שהוא בן 5 והוא לוקח את אח שלו שהוא בן 3, שהמכולת תהיה קרובה.

תמר זנדברג: אני חייבת לומר משהו.

תמר זנדברג: מה שהיא מעלה, אלה נקודות של תכנון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: בטח.

תמר זנדברג: בגלל שאמרו את זה על נשים חרדיות, אנחנו לא יכולים לשמוע את זה?

תמר זנדברג: זה תכנון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: בתכנון מגדרי אנחנו אמורות לשאול את הנשים.

עאידה תומא סלימאן: אני ביקשתי לדעת האם שאלתם את הנשים.

תמר זנדברג: יש כאן דברים שהם לא לפי החוק ואנחנו לא נשלים אתם בשום פנים ואופן, אבל זה לא יתכן שלא יכולים לשמוע את זה.

שולמית גרטל: גם משרד השיכון מתכנן על פי טוב ולא משלים עם כל דבר שראינו כבקשה בסקר.

שולמית גרטל: אני מסבירה את הסקר וכן יש דברים שחשובים ואני מסבירה על החלקים של העירוניות שבאמת יוצרים מרחב שטוב לנשים חרדיות ובעצם לכולן.

שולמית גרטל: חינוך ופרנסה.

שולמית גרטל: הנשים האלה הן גם מפרנסות את הבית כי הגברים לומדים בכולל ולכן הן גם מטפלות בילדים בבית וגם מפרנסות את כל הבית.

שולמית גרטל: ראינו לנכון להקצות שטחים לכיתה י"ד, שזה בעצם לתת להן הכשרה על מנת שיוכלו לפרנס את המשפחה.

שולמית גרטל: זה שטח.

שולמית גרטל: אני כאן מביאה את התובנות התכנוניות שיוצאות מהבקשות.

שולמית גרטל: רציתי להראות לכם שבסקר הזה העלו את הנשים במרכז הענייניים.

שולמית גרטל: כמובן אחרי הכולל של הגברים שאלה מוסדות החינוך.

שולמית גרטל: הדבר הכי חשוב למשפחות חרדיות כשהן בוחרות דירה זה היכן תעבוד האישה.

שולמית גרטל: רציתי לומר שעירוניות טובה לנשים חרדיות היא עירוניות טובה לכולנו.

שולמית גרטל: תודה.

עאידה תומא סלימאן: הייתי מקווה לשמוע עוד משפט אבל אני תכף אני אתייחס לזה.

עאידה תומא סלימאן: אני ארצה לדעת ואני רוצה שמשרד הבינוי והשיכון ישלח אלי את הסקר שנעשה עם נשים ערביות כאשר הם מתכננים ומה התוצאות של הסקר הזה, בדיוק כמו שנעשה עם נשים חרדיות.

עאידה תומא סלימאן: מצוין שאתם עושים את זה עם הנשים החרדיות אבל אני ארצה לראות האם זה נעשה עם הנשים הערביות ואני יודעת שזה לא נעשה.

עאידה תומא סלימאן: כאשר מתכננים עיר חדשה ליד עיר המגורים שלי, אני בטוחה שהתכנון, ואני יודעת מה התכנון שם, לא לקח בחשבון לא רק את הנשים אלא גם את הגברים.

עאידה תומא סלימאן: לקח בחשבון את האילוצים של האדמה שרוצים להקציב לזה.

עאידה תומא סלימאן: חברת הכנסת רחל עזריה, בבקשה.

רחל עזריה: אני מתנצלת, אני צריכה ללכת לנהל דיון בוועדת הרפורמות על נושא של תכנון עירוני, בנושא של פינוי והתחדשות עירונית.

רחל עזריה: אגב, אנחנו עובדים על זה וכאשר אנחנו מחדשים את השכונות, איך חושבים מחדש על השכונה.

רחל עזריה: אני כן רוצה לספר שלפני חמש או שש שנים, עת הייתי בעיריית ירושלים, עבדתי עם נעמי צור שהייתה סגנית ראש העיר ואחד הדברים שניסינו לחשוב היה איך הופכים את ירושלים לעיר שנותנת יותר ביטחון לנשים ותכנון עירוני יותר מותאם לנשים.

רחל עזריה: אחד הדברים שראיתי אז – שוב, אני לא זוכרת אם זה היה לפני חמש או שש שנים – היה המון תיאוריה למה זה מאוד מאוד חשוב והיה מעט מאוד תיאוריה ופרקטיקה על איך לעשות את זה.

רחל עזריה: קיבלתי הקצאה מהעירייה לקחת יועצת חיצונית שתעשה וכל היועצות ידעו להסביר לי למה זה חשוב אבל באמת להגיע לפרקטיקה, היה מאוד מאוד קשה.

רחל עזריה: לכן, כל הכבוד על הדיון הזה כי אני חושבת שבאמת זה נושא שאנחנו עוד לומדים אותו.

רחל עזריה: אני גם ראיתי את המסקנות.

רחל עזריה: בעצם המסקנות שעלו מהנשים החרדיות, זה או פשוט עיר טובה, עירוב שימושים, גינות, הליכה ברגל, או דברים מאוד ספציפיים למגזר החרדי.

רחל עזריה: זאת אומרת, אנחנו עדיין לא כל כך מצליחים לומר מה הצרכים של נשים ויכול להיות שפשוט הצרכים של נשים הם עיר שהיא מתוכננת כעיר עם הליכתיות ועם מרחבים לילדים.

רחל עזריה: העניין הוא שאנחנו בסוף לא יודעות לומר קחי כסף ומה את עושה.

רחל עזריה: מאוד קשה לנו לומר שזה שלב שדורש הרבה דיונים כדי שבאמת נוכל בסוף לומר.

רחל עזריה: אז אמרנו תאורה בלילה.

רחל עזריה: הרגשנו שזה לא זה.

רחל עזריה: ברגע שיורדת החשכה, אנחנו לא מרגישות בנוח ללכת ברוב הרחובות בעיר וזה אומר שהעיר לא תוכננה עבור נשים.

רחל עזריה: אבל מה הפתרון כדי לגרום לכך שכן נרגיש בטוחות וכן הילדים יהיו בטוחים?

רחל עזריה: אני חושבת שזה בעצם דורש עוד חשיבה.

עאידה תומא סלימאן: אני חייבת לומר שהפעם הראשונה שנחשפתי לתכנון מגדרי, זאת הייתה תכנית שעשו באחד מהכפרים האפריקאים כאשר הושיבו את הנשים ונתנו להן את המפה של הכפר והאזור מסביב וביקשו מהן לרשום את סדר היום שלהן, איך הן הולכות ומתניידות לפי הצרכים שלהן, לפי סדר היום.

עאידה תומא סלימאן: אז סיפרו מה מקשה עליהן.

עאידה תומא סלימאן: אולי צריך ללכת פעם על משהו מאוד בסיסי כדי לקבל לעצמנו את הכלים ולחשוב באופן שיענה על הצרכים שלנו.

רחל עזריה: אלה גם דברים שמשרדי הממשלה יכולים לעשות ורשויות מקומיות יכולות לעשות.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל אני למדתי שאפילו סקרים בונים אותם לפי שאלות מוכנות מראש ולפי צורת החשיבה, וזה לא בהכרח יביא את הצרכים האמיתיים.

עאידה תומא סלימאן: אני מבינה שעופר לרנר מעמותת מרחב רוצה להתייחס.

עופר לרנר: בוקר טוב לכולם.

עופר לרנר: אני מתכנן ערים.

עופר לרנר: אני מתמחה בעבודה עם קהילות מוחלשות שיש להן נגישות נמוכה למשאבים.

עופר לרנר: אני פעיל בעמותת מרחב.

עופר לרנר: חוקר במרכז החקר בטכניון ובעברי הרבה שנים מנכ"ל קבוצת מנהיגות צעירה של ארגון נוער גאה.

עופר לרנר: מעבר לרשימת כלים מאוד חשובה שכל הדוברות הקודמות הציגו, אני חשוב שיש לנו בעיה מאוד גדולה עם זה שהכלים שיש לנו היום לתכנון ופיתוח הם לא רגישים מגדרית.

עופר לרנר: זאת אומרת, גם אם נממש סדר גדול מההמלצות שיש כאן לגבי נציגות, לגבי השמעת הקול, לגבי התייחסויות, עדיין בסופו של דבר כאשר נבוא לעשות תכנו, הכלים לא מאפשרים לנו לקדם שוויון מגדרי.

עופר לרנר: אני אתן דוגמה.

עופר לרנר: עמותת מרחב עשתה פרויקט בדימונה ושאלה איך ניתן להביא להחייאת מרכז העיר.

עופר לרנר: אחד היעדים האסטרטגיים הוא בעצם לחזק את הבסיס הכלכלי של משקי הבית ושל העיר על ידי יצירת מקומות תעסוקה ועוד הרבה מאוד תהליכים.

עופר לרנר: להגיע לנתונים כדי להבין מה המצב, היה בלתי אפשרי והיו צריכים גם להשיג נתונים בדרך לא דרך וגם לעשות מניפולציה עם נתונים קיימים.

עופר לרנר: דימונה נמצאת נמוך באשכול כלכלי חברתי 4.

עופר לרנר: השכר הממוצע בדימונה נמצא גבוה בתוך אשכול 6.

עופר לרנר: יש פער מאוד גדול.

עופר לרנר: כאשר נכנסים לתוך הנתונים, פתאום מגלים שהשכר הממוצע של גברים הוא מעל השכר הממוצע של גברים במשק והשכר הממוצע של נשים נמצא בסביבות השכר החציוני ואף נמוך ממנו.

עופר לרנר: על פי הסטטיסטיקה, בדימונה יש 8 אחוזי אבטלה.

עופר לרנר: בפועל אחוזי האבטלה הם כ-20.

עופר לרנר: מבין 20 אחוזי האבטלה, מעל שני שליש הן נשים.

עופר לרנר: נשים שהן לא רק מובטלות או לא מועסקות אלא בהרבה מאוד מקרים אין גן, חד הוריות, יוצאות חבר המדינות או מהכושים העבריים והרבה מאוד דברים שנמצאים אחד לתוך השני.

עופר לרנר: איזה כלים יש לנו להתמודד עם זה.

עופר לרנר: חוק התכנון והבנייה, החוק לעידוד השקעות הון, אזורי עדיפות לאומיים, כלים נהדרים שבעצם מה שמייצרים לנו זה בוא נביא מפעל גדול של 300 אנשים שאנשים יועסקו בו בשכר מינימום.

עופר לרנר: אין לנו היום כלים כדי להתמודד עם הסוגיות האלה ומעבר לזה שניישם את כל ההמלצות, אנחנו צריכים לשנות את חוק התכנון והבנייה או לשנות את התכנון בישראל מתכנון פיזי לתכנון אסטרטגי.

עופר לרנר: לגבי הכלים.

עופר לרנר: גם כשאנחנו באים כמתכננים לעשות סקר ולשאול מה הצרכים, זה לטפל בסימפטומים.

עופר לרנר: בעברי הייתי פעיל בעמותת במקום ועשיתי הרבה מאוד פרויקטים בכפרים הבדואים הלא מוכרים.

עופר לרנר: כנראה בגלל המגדריות הנזילה שלי נתנו לי להיכנס לתוך הרבה מאוד מפגשים עם קבוצות של נשים ואז פתאום גילינו, גם דרך הכלי שאת תיארת וגם בכלים אחרים, שאם מסתכלים לדוגמה על הצרכים, רשימת הצרכים שאומרים רשימת המכולת דרך השאלונים, יש משהו אחד.

עופר לרנר: אבל אז שואלים שאלה מאוד פשוטה והיא מה הוביל אותך לומר את זה, פתאום נפתח עולם תוכן מאוד מאוד גדול של צרכים, של מנגנוני שליטה, של אפשרויות במרחב, של דברים שמתחילים מהרמה הלאומית ועד הרמה של משק הבית.

עופר לרנר: אז כשעושים תכנון שמתייחס לדברים האלה, התכנון הוא אחר לגמרי.

עופר לרנר: דרך אגב, הדברים שאמרתי כרגע לגבי העניין המגדרי הם נכונים גם לגבי אנשים.

עופר לרנר: עם נטייה מינית.

עופר לרנר: דוגמה, יש לי ידיד מאוד טוב שגר באחת מערי השדה במדינת ישראל ויש לו בעיה של מוביליות מאוד מאוד גדולה וכתוצאה מכך הוא לא מועסק והוא גם הומו.

עופר לרנר: מן הסתם, לאור המציאות במדינת ישראל, באותה עיר שדה בה הוא גר, אין לו אף אחד מהשירותים שהוא צריך לצרכים הבסיסיים.

עופר לרנר: חלק גדול מהשירותים לצרכים הבסיסיים.

עופר לרנר: אני אומר, בואו נרחיב את הדיון כאן רק מהשאלה המגדרית גם לשאלה והדיכוטומיה בין גברים לנשים למגדריות נזילה שהיא מאוד חשובה וגם לשאלות של נטייה מינית שמתחברות לתוך הדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: דניאלה פוסק, יושבת ראש ועדה מחוזית לתכנון ובנייה, תל אביב, משרד האוצר.

דניאלה סמיטס פוסק: תודה על ההזדמנות ועל האירוע הזה שהוא מאוד מאוד חשוב.

דניאלה סמיטס פוסק: אני אימא לשתי בנות, אדריכלית ובעברי הייתי אדריכלית העיר תל אביב, מהנדסת העיר הרצליה, מתכננת מחוז מרכז והיום אני יושבת ראש הוועדה לתכנון ובנייה של תל אביב.

דניאלה סמיטס פוסק: אני חלק ממערכת ששייכת היום למשרד האוצר, קבינט הדיור ומינהל התכנון, כאשר במינהל התכנון אחוז הנשים הוא כ-70 אחוזים בממוצע ובדרג הבכיר מעל ל-80 אחוזים.

דניאלה סמיטס פוסק: אני חושבת שזה לא בכדי.

דניאלה סמיטס פוסק: אני חושבת שעולם התכנון הוא עולם שנשים מוצאות בו מקום בכל הרבדים ובכל הדרגות מכיוון שהוא עולם שמקיף את כל היבטי החיים.

דניאלה סמיטס פוסק: עולם התכנון לעולם לא ידבר רק על מגורים או רק על תחבורה או רק על מקורות תעסוקה אלא הוא תמיד יסתכל על המכלול כאשר עושים אותו נכון.

דניאלה סמיטס פוסק: בוודאי היום במדינת ישראל שהיא מדינה שהולכת ומצטופפת ואכן עירוניות היא מרכז או העיר היא מרכז החיים של כולנו, הטקסטים שאנחנו מדברים עליהם והמונחים שאנחנו מדברים עליהם היום, הם מונחים שמתייחסים למספר היבטים.

דניאלה סמיטס פוסק: קודם כל, נגישות.

דניאלה סמיטס פוסק: נגישות לא רק בהיבט של הליכתיות ברחוב אלא נגישות לשירותי, נגישות להזדמנויות.

דניאלה סמיטס פוסק: כאשר מייצגים נגישות טובה להזדמנויות, אנחנו תמיד מסתכלים על אלה שהכי זקוקים להזדמנויות האלה, ואלה שהכי זקוקים להזדמנויות האלה הם תמיד החוליות היותר פגיעות באוכלוסייה ובהרבה מקרים אלה הן הנשים.

דניאלה סמיטס פוסק: כאשר אנחנו מסתכלים על נשים, אנחנו לא מסתכלים רק על נשים כאימהות אלא בוודאי גם על נשים כילדות ונשים כנערות ונשים כמבוגרות וגם כקשישות שהאחוז שלהם באוכלוסיית הקשישים הוא מאוד מאוד גבוה.

דניאלה סמיטס פוסק: כאשר אנחנו מדברים היום על תכנון עירוני, אנחנו מדברים על רובע מקיים ורובע מקיים זה רובע שמאפשר מחזור חיים שלם בתוכו.

דניאלה סמיטס פוסק: מחזור חיים שלם, המשמעות היא שאדם יכול להיוולד, לגדול, ללמוד, להיות מועסק, לקבל את כל מגוון השירותים שלו וגם להזדקן בשיבה טובה באותו הרובע והתפיסה הזאת, ההבנה הבסיסית הזאת, אני חושבת שהיא שינוי מאוד משמעותי בתפיסת התכנון בכלל, בוודאי גם בישראל, במהלך 10-15 השנים האחרונות.

דניאלה סמיטס פוסק: לכן, אם בעבר ראינו את התכנון שמייצר אזורים, אזור תעסוקה ואזור מגורים, היום אנחנו כבר מזמן לא שם.

דניאלה סמיטס פוסק: הברכה, לפחות שלנו, בתפקידים שלנו, היא שאנחנו רואים את הכול.

דניאלה סמיטס פוסק: לכן אנחנו היינו מאלה שמאוד מאוד יזמו ודחפו להיכנס היום לתכנון של מערכת מטרו ולא רק רכבות קלות, בגלל המרחב היותר גדול ובגלל הנגישות הנוספת שיכולה לתת לאוכלוסייה.

דניאלה סמיטס פוסק: מסתכלים על מערכות תחבורה ציבורית היום ברמה האסטרטגית שלה, מנסים באמת לתכלל את הראייה שמסתכלת לא רק על קו מטרו, על רכבת קלה או על רכבת כזאת, אלא על כל המערכת, על כל הרשת.

דניאלה סמיטס פוסק: כאשר מדברים על תכנון עירוני טוב, מדברים על רשתות.

דניאלה סמיטס פוסק: כל הזמן רשתות, בין אם הרשתות האלה הם שבילי אופניים, בין אם הן רחבות, בין אם הן רשתות תעסוקתיות ובין אם הן רשתות של מוסדות ציבור.

דניאלה סמיטס פוסק: לכן, אם בעבר היינו רואים את הקשישים שלנו מתיישבים בכל מיני אחוזות פולג או בכל מיני מקומות מחוץ לעיר, היום הם ימוקמו במרכז של המרכז של הישוב.

דניאלה סמיטס פוסק: בתי הספר וגני הילדים יהיו כולם – היום אנחנו כבר משלבים אותם – בתוך בניינים, בוודאי בפרויקטים של התחדשות עירונית, זאת אומרת, כחלק מהמערכת ואפילו לא במגרשים נפרדים.

דניאלה סמיטס פוסק: התעסוקה נכנסת פנימה, השירותים נכנסים פנימה ולזה אנחנו מייצרים מדדים.

דניאלה סמיטס פוסק: למה זה כל כך חשוב לנשים.

דניאלה סמיטס פוסק: בדיוק בגלל כל מה שכולם תיארו כאן במשך היום הזה.

דניאלה סמיטס פוסק: אנחנו מבינים את זה ואנחנו מאוד ממוקדים בזה.

דניאלה סמיטס פוסק: היכן אנחנו מזהים את הצרכים ואת הדרישות.

דניאלה סמיטס פוסק: אנחנו מזהים אותם בתכניות מתאר כוללניות שאנחנו מכינים לישובים, בין אם זה לישוב כמו אלעד או ישוב כמו טייבה או ישוב כמו תל אביב.

דניאלה סמיטס פוסק: שם נעשים מהלכים של שיתוף ציבור.

דניאלה סמיטס פוסק: שוב, זה תלוי הרבה מאוד ברשות המקומית אבל כאשר מפלחים שיתוף ציבור, שולחנות עגולים ולא רק באולמות גדולים ומלאים אלא גם עם קבוצות מיקוד, ונשים הן חלק מאותן קבוצות מיקוד וילדים ונוער בוודאי שגם הם, אנחנו מסתכלים על הנתונים, אנחנו מזהים את הנתונים, את הפילוח של הנתונים גם לפי מגדרים, גם סוציו אקונומי, ואנחנו מסתכלים על דפוסי התנהלות, דפוסי יוממות ובאמת כאשר יש לנו עוד כל כך הרבה לאן ללכת.

דניאלה סמיטס פוסק: אני חושבת שברגע שהתודעה שזה נמצא מאוד מאוד על השולחן, אנחנו יודעים לקדם את זה בסופו של דבר לתוצר תכנוני טוב.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: כנראה אנחנו בדיון הזה פגשנו או עמדנו על צומת בה אני מסתכלת ושומעת מה שאתן מספרות ואני שואלת את עצמי אם אני חיה באותה מדינה עליה אתן מדברות.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מצטערת.

עאידה תומא סלימאן: ההרגשה שכאילו אני מסתכלת על משהו שהוא לא פוגשת אותו ביום יום, ולהפך, במציאות אני פוגשת מציאות שונה לגמרי שאין בה התחשבות בכלל, אם זה בהחלטות ברמת המקרו או ברמת המיקרו.

עאידה תומא סלימאן: עורכת הדין בלה ברדה, חברת הנהלת פורום ישראלי לעירוניות.

בלה ברדה ברקת: אני מהפורום הישראלי לעירוניות ואני רוצה להעיר כמה הערות ממש קצרות כי אני חייבת ללכת לוועדה אחרת.

בלה ברדה ברקת: אני בעצם רוצה לשאול שאלה והשאלה היא למה.

בלה ברדה ברקת: למה זה כך.

בלה ברדה ברקת: יש לנו לפחות 50, 60, 70 שנים של מחקר וידע, אנשים מקצועיים, נשות מקצוע ואנחנו יודעים מה צריך לעשות.

בלה ברדה ברקת: יש לנו תשובות לכל ואנחנו יודעים שאנחנו צריכים שימושים מעורבים, אנחנו יודעים שאנחנו צריכים לעודד הליכתיות, אנחנו יודעים שאנחנו צריכים לעודד ציפוף, על אף שאני לא אוהבת את המילה הזאת ואני חושבת שצריך לשנות את הביטוי להגדיר את זה כמדד הקרבה, ואני שואלת למה זה כך.

עאידה תומא סלימאן: אם נקרא לזה אחרת, זה לא יעשה את זה יותר טוב.

עאידה תומא סלימאן: עדיין תישאר צפיפות.

בלה ברדה ברקת: לא.

בלה ברדה ברקת: אני חושבת שאם את תגדירי את זה כמדד הקרבה, את תסתכלי קודם כל על היתרונות ולא על החסרונות כאשר בעיני היתרונות הם לאין ערוך יותר מהחסרונות.

בלה ברדה ברקת: אני רוצה להציע שלוש תשובות לשאלה למה זה כך.

בלה ברדה ברקת: התשובה הראשונה היא שמעבר לזה שאנחנו לא מתכננים את הערים שלנו לנשים, אני חושבת שאנחנו גם לא מתכננים את הערים שלנו לאנשים, אנחנו מתכננים את הערים שלנו למכוניות.

בלה ברדה ברקת: השאלה היא למה זה כך.

בלה ברדה ברקת: תשובה אחת אפשרית היא שהממשלה מרוויחה מזה שיש הרבה מכוניות על הכביש ומעודדת מכוניות ולא אנשים.

בלה ברדה ברקת: התשובה השנייה היא שיש לנו חוסר בתכנון לטווח ארוך.

בלה ברדה ברקת: לדבר על 2030 זה לדבר על מחר בבוקר מבחינה תכנונית.

בלה ברדה ברקת: תב"ע לוקחת 15 שנים כך שאנחנו בדיפיציט של חמש שנים.

בלה ברדה ברקת: אני חושבת שאנחנו צריכים לתכנן מאה שנים קדימה ולא עשרים שנים קדימה.

בלה ברדה ברקת: מאה שנים, זה ממש כלום.

קריאה: אם נחיה.

בלה ברדה ברקת: אולי אנחנו לא נחיה, אבל הילדים שלנו בוודאי יחיו.

בלה ברדה ברקת: כל מי שנולד אחרי שנת 2000.

בלה ברדה ברקת: התחזיות הן שהם יחיו עד גיל 140 ולי זה חשוב כי יש לי ילדים בני חמש.

בלה ברדה ברקת: הנקודה השלישית והאחרונה היא מחסור בנשים ברשויות המקומיות.

בלה ברדה ברקת: אנחנו לא צריכות להיות בעמדות של יועצות אלא אנחנו צריכות להיות בעמדות של מחליטות.

בלה ברדה ברקת: כדי שזה יקרה, אנחנו צריכות להתחיל היכן שהוא ואנחנו צריכות יותר חברי מועצה.

בלה ברדה ברקת: אם להיות ממש פרקטית, אנחנו צריכות חברות מועצה בתשלום.

בלה ברדה ברקת: אם לרדת לרזולוציה שרלוונטית לוועדה הזאת, הצעת החוק של חברת הכנסת שפיר, זה משהו שחייבים לקדם אותו ויפה שעה אחת קודם.

בלה ברדה ברקת: תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאם מדברים על נשים ותכנון, אנחנו רוצות מתכננות יותר, יותר מהנדסות עיר, כלומר, לא רק חברות המועצה יעשו את העבודה אלא יש גם את הפן המקצועי.

עאידה תומא סלימאן: כמה נשים נמצאים בוועדות תכנון ובנייה?

בלה ברדה ברקת: דווקא נשים נמצאות בוועדות תכנון אבל הן לא אלה שמקבלות את ההכרעה בסופו של דבר.

בלה ברדה ברקת: לכן התייחסתי לנקודות הכרעה ולא לעמדה של יועצות.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: חבר הכנסת ג'מעה אזברגה.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה גברתי היושבת ראש על הדיון החשוב הזה.

ג'מעה אזברגה: ראיתי והצטרפתי אליו.

ג'מעה אזברגה: שמעתי את המתכננת שדיברה קודם ואהבתי את מה שהיא אמרה וחבל שהיא יצאה ולא נמצאת כאן.

ג'מעה אזברגה: דבר אחד לא מצאתי בדבריה והוא איך יתייחסו לעניין של הפריפריה.

ג'מעה אזברגה: אני לא יודע אם הפריפריה נמצאת בתכנון אצלם.

ג'מעה אזברגה: הערה שנייה היא לגבי השינוי בתרבויות ובצרכים של האוכלוסיות.

ג'מעה אזברגה: לא מדובר באותן אוכלוסיות ולא באותן תרבויות.

ג'מעה אזברגה: ההערה השלישית.

ג'מעה אזברגה: בדרך כלל אנחנו מודדים את עצמנו לפי ה-OECD והשאלה היא היכן אנחנו מבחינת התכנון יחסית ל-OECD.

ג'מעה אזברגה: אם ניקח למשל את אחוז הילודה אצלנו לעומת האחוז ב-OECD, באירופה, אצלנו האחוז הוא כמעט פי שלוש.

מוסי רז: אצלנו הכי גבוה.

ג'מעה אזברגה: כן.

ג'מעה אזברגה: 3 לעומת 1.7.

ג'מעה אזברגה: בערך 3.5.

ג'מעה אזברגה: כחבר מועצה לשעבר, משנת 2000 יש חוק שמחייב את ראשי המועצות להעסיק יועצת לענייני נשים לראש המועצה אבל זה לא קיים.

ג'מעה אזברגה: בדרך כלל ראש המועצה לוקח עובדת רווחה או מנהלת מחלקה והוא ממנה אותה כיועצת אבל ללא שכר וללא מעמד.

ג'מעה אזברגה: אצלנו, מתוך 11 או 15 חברי מועצה, לא הייתה אפילו אישה אחת שהשתתפה.

ג'מעה אזברגה: על חברות מועצה, בכלל אין על מה לדבר.

עאידה תומא סלימאן: לא.

עאידה תומא סלימאן: יש על מה לדבר.

ג'מעה אזברגה: אני אומר שזה לא היה קיים.

ג'מעה אזברגה: הייתי רוצה שיהיה שליש אבל זה לא קיים.

ג'מעה אזברגה: ראינו שחסרות פינות החתלה או פינות הנקה והיום במוסדות החדשים שנבנים, עושים זאת אבל זה לא קיים בכל מקום.

עאידה תומא סלימאן: החוק מחייב.

ג'מעה אזברגה: החוק מחייב.

ג'מעה אזברגה: קופות החולים עושות זאת אבל בכנסת אני לא יודע אם יש פינת החתלה או פינת הנקה לנשים.

קריאה: אין.

עאידה תומא סלימאן: באמת?

עאידה תומא סלימאן: לא ניסיתי לבדוק.

קריאה: יש פינת החתלה אבל לא פינת הנקה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נבדוק את זה.

ג'מעה אזברגה: אני חושב שהתכנון צריך להיות כוללני ומתייחס.

ג'מעה אזברגה: עוד נקודה גברתי היושבת ראש.

ג'מעה אזברגה: תכנון ערים.

ג'מעה אזברגה: אנחנו מדברים על ערים אבל יש מקומות אחרים שהם לא ערים.

ג'מעה אזברגה: יש כפרים, יש גם מושבים, יש קיבוצים והשאלה אם הם נכללים בתכנון עליו מדברים כאן.

ג'מעה אזברגה: זאת יכולה להיות דוגמה קלאסית למה שאנחנו מדברים.

ג'מעה אזברגה: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהדיון היה דיון מעניין מאוד.

עאידה תומא סלימאן: נגענו בנושאים שכבר נגענו בהם בעבר והתייחסנו אליהם בדיונים קודמים אבל הקשר בין מכלול הנושאים, זה מה שמעניין גם היום ובלט.

עאידה תומא סלימאן: מצער מאוד, ואני לא מבינה למה נציגת משרד הבינוי והשיכון עזבה את הדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: בדרך כלל נציגי משרדים אמורים להישאר עד הסוף כדי לשמוע את ההערות שלנו ואת ההחלטות שלנו בדיון הזה.

מוסי רז: אולי היא הלכה כבר ליישם את המסקנות.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות או לחפש את הסקר שנעשה באוכלוסייה הערבית.

קריאה: אולי לעשות סקר.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לומר דבר אחד.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל, אני רוצה לברך את פעילות ארגוני החברה האזרחית שתורמים רבות לפיתוח הראייה המגדרית, גם לתכנון וגם לעירוניות ולעירוניות שוויונית וטובה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שכל הפרויקטים יכולים לתרום למוסדות ולמשרדי הממשלה ולחשוב ביחד איך לפתח את הכיוונים השונים.

עאידה תומא סלימאן: כמובן מה שהוצג בפני בעניין הניתוח שנעשה לבדיקה מגדרית את כל מה שקורה בתוך העיר, יכול לתרום רבות לפיילוט של משרד הפנים שמתקיים לאחר ההמלצה של הוועדה, הפיילוט של התקצוב המגדרי, ויכול לתרום גם לעניין של התכנון עליו דובר.

עאידה תומא סלימאן: כל הנושא של יועצות וחיזוק מעמד היועצות, הוא דבר שאנחנו כל הזמן מדברות עליו ואני חושבת שהגיע הזמן שהיועצות ייקחו – ואני יודעת שחלק כן עושות וחלק פחות – את התפקיד שלהן מהזווית הזו ויעשו את העבודה הכוללת והמקיפה וייעזרו גם בארגוני הנשים.

עאידה תומא סלימאן: אבל מצד שני, אנחנו גם נפעל כדי לחזק את המעמד שלהן.

עאידה תומא סלימאן: על הנושא של ייצוג נשים בדרגים השונים, כולל מועצות העיר וכולל העיריות, דיברנו רבות גם בוועדה וייחדנו לזה ימים מיוחדים.

עאידה תומא סלימאן: אני מאוד מקווה שלאחר הבחירות לרשויות המקומיות הבאות, אנחנו נראה הצלחה יותר גדולה וייצוג יותר רחב.

עאידה תומא סלימאן: אני בכל זאת אפנה גם לשר הפנים שעד היום הזה אני יודעת שהוא לא חתם עדיין על ההמלצות של הוועדה המיוחדת שדנה בנושא של ייצוג נשים בשלטון המקומי וחיזוק ייצוג נשים בשלטון המקומי.

עאידה תומא סלימאן: אני אפנה אליו שוב ואבקש לדעת מתי אכן הוא יחתום על זה.

עאידה תומא סלימאן: לגבי הפעילות של משרד הבינוי והשיכון.

עאידה תומא סלימאן: האמת היא שאני התאפקתי מאוד כאשר שמעתי את הדברים.

עאידה תומא סלימאן: זה נכון, צריך לשמוע את הצרכים של הנשים וצריך לבדוק את הראייה המגדרית אבל בכל זאת, כאשר מתכננים עיר, מתכננים אותה, נדרשנו לתכנן ל-100 שנים הבאות.

עאידה תומא סלימאן: אפילו אם לא מתכננים ל-100 שנים, מתכננים ל-50 שנים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאי אפשר לשמוע את הצרכים של הנשים, גם לעבור על החוק וגם לקבע מציאות שכולנו רוצות לשנות.

עאידה תומא סלימאן: החוק אומר שהפרדה אסורה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מקיימות בעוד שבוע דיון על הפרדה ואנחנו מדברות על הדרת נשים מהמרחב הציבורי.

עאידה תומא סלימאן: כאשר משרד ממשלתי מתכנן, אי אפשר לקבל שהוא אכן יקבע מציאות שיש בה הדרה של נשים, מתוך האמירה של להתחשב בצרכים של אנשים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו יודעים טוב מאוד שכאשר משרד, ובמיוחד משרד הבינוי והשיכון, רוצה להוביל מדיניות מסוימת, הוא קובע אותה ולא ממש יש התחשבות בצרכים של הציבור או של חלקים ממנו שנלקחים בחשבון.

עאידה תומא סלימאן: אפשר להרחיב על זה רבות אבל אני לא ארחיב.

עאידה תומא סלימאן: אני אבקש ממשרד הבינוי והשיכון לשמוע האם קיים סקר כזה בקרב האוכלוסייה הערבית, מתי הוא נעשה, מה התוצאות של הסקר הזה ומה המסקנות אליהן הגיעו מבחינת התכנון ואיך הן מיושמות.

עאידה תומא סלימאן: אני כמעט בטוחה שלא התקיים סקר כזה ולצערי הרב כל הנושא של התכנון נגוע בגישה שהיא לא קשורה לעניין המקצועי.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שחשוב מאוד לומר שכל הנושא של תקצוב הוא נושא חשוב כאשר מדברים על תכנון ועל עירוניות טובה, וצריך לחזק אותו.

עאידה תומא סלימאן: כבר בירכתי על הפיילוט שהתחיל במשרד הפנים ונעבוד מאוד מקרוב כדי שהוא יורחב לכלל הרשויות המקומיות אבל זה מחייב את ארגוני החברה האזרחית לעמוד על המשמר בנושא הזה ולא להרפות.

עאידה תומא סלימאן: גם אנחנו בוועדה נעמוד על זה.

עאידה תומא סלימאן: אני אשלח את ההמלצות האלה ואת ההחלטות לרשות לקידום מעמד האישה שנעדרה מהדיון הזה וחבל, כדי שאולי ישלבו את זה בראייה העתידית שלהם.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני נועלת את הישיבה.