הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן, כנסת 20, פרוטוקול מספר 51, 2018-07-03 14:10

נורית קורן: אנחנו מתחילים.

נורית קורן: היום יום שלישי, כ' בתמוז התשע"ח, 3.7.2018, השעה 14:10, אני פותחת את הדיון של הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, המזרח והבלקן, והיום אנחנו מדברים בנושא חשיבות הנצחת פרשת היעלמותם של ילדי תימן, המזרח והבלקן ושילובה במערכת החינוך והתרבות של מדינת ישראל.

נורית קורן: אני רוצה לומר שאנחנו יושבים כאן, אנחנו יודעים שהעלינו את הפרשה העגומה הזאת לסדר היום הציבורי כבר לפני שלוש שנים והיא נשארת כל הזמן בתודעת הציבור.

נורית קורן: אני מקווה שאנחנו נוכל להגיע לפתרון ולקיחת סוג של אחריות של הממשלה.

נורית קורן: בעצם הפרשה הזאת היא חלק מההיסטוריה שלנו, של מדינת ישראל, עם קום המדינה, זה פצע שלא נרפא אצל הרבה מאוד משפחות.

נורית קורן: אנחנו רואים כאן ואנחנו מארחים כאן, יש כאן חלק מהמשפחות, נציגים של המשפחות, שכל פעם שהם באים לספר פה את הטראומה המשפחתית שלהם, את האובדן, את המשבר הקשה, את המשבר העמוק, אנחנו רואים כאילו זה היה אתמול והדברים לא נשכחו.

נורית קורן: אפילו שזה היה לפני 70 שנה, 60 שנה, עדיין זה נמצא אצלם באותה טראומה.

נורית קורן: צריך לומר שגם הדור השני והשלישי, וכאן יש לנו נציגים של הדור השלישי, זה מעניין אותם והם רוצים להגיע לפתרון והמאבק הוא באמת של הדור הצעיר שאומר שצריך להגיע לפתרון.

נורית קורן: אני רואה כחלק מהפתרון, גם חלק מהדיונים שעשינו פה, עשינו כאן דיון בנושא של טיפול פסיכולוגי למשפחות בעקבות האובדן, הטראומה שהם חוו, והגענו למסקנה, שאני יודעת אותה כל הזמן ומתחילת הדרך אמרתי, שאנחנו צריכים לדבר על הפרשה, להכניס אותה לתכני הלימוד בבתי הספר.

נורית קורן: אני מדברת על חטיבת ביניים, תיכון ובאקדמיה.

נורית קורן: מדוע באקדמיה?

נורית קורן: כי צריך מחקר, צריך תיעוד, ורק באקדמיה ואקדמיה טובה אנחנו יכולים להגיע להישגים של חקר האמת וחשיפה.

נורית קורן: עד לפני שנתיים באקדמיה, אנשים לא הורשו לעשות עבודות בנושא פרשת ילדי תימן, לא רצו לאפשר להם בכלל, אמרו להם שאין מי שיבדוק את העבודה, דחו כמה שיותר את הקץ.

נורית קורן: אני שמחה שהאקדמיה הבינה שאין מנוס, צריך להתייחס לפרשה, ובשנתיים האחרונות יש יותר סטודנטים שעוסקים בפרשה.

נורית קורן: הפרשה נלמדת באקדמיה, אבל אני רוצה שהיא תהיה ממוסדת, אני רוצה שהיא תיכנס להיסטוריה.

נורית קורן: אני יודעת מספרי ההיסטוריה שהיו בעבר שהעלייה התימנית, מה אמרו עליה?

נורית קורן: הביאו אותה כתחליף זול לפועל הערבי, מעולם לא דיברו על המורשת, מעולם לא דיברו על התרומה של העלייה התימנית לתרבות בארץ ישראל, לבניית תשתיות.

נורית קורן: הרי ברור שלקחנו חלק, גם היו הרבה מאוד עליות של תימן שהתחילו מזמן, התחילו ב-1882, שזה ממש בתחילה, כשעוד לא היה כלום בארץ ישראל.

נורית קורן: אנחנו יודעים את הדברים האלה, לכן ההיסטוריה העשירה הזאת.

נורית קורן: הפרשה הכואבת הזאת צריכה להיכנס לתכני הלימוד ולכן זימנתי את הדיון הזה, כי אני חושבת שההכרה לא תהיה מלאה אם הפרשה לא תיכנס לספרי הלימוד.

נורית קורן: והדבר החשוב, מוסר ההשכל ולקחים לעתיד לבוא, שהפרשה הכאובה הזאת אירעה במדינת ישראל ואסור שהיא תחזור על עצמה ואסור שהיא תהיה, לכן אני פועלת כמו שאני פועלת.

נורית קורן: צריך לומר שהוועדות הקודמות שקמו, שתי ועדות בדיקה וועדת חקירה ממלכתית, כולם דאגו רק לטייח ולהשתיק ולא לפעול לפתור את הפרשה הכאובה.

נורית קורן: צר לי שוועדת החקירה הממלכתית לא עשתה את העבודה שלה.

נורית קורן: אם היא הייתה עושה את העבודה שלה נאמנה היא הייתה יכולה אפילו להעמיד אנשים לדין, כי באותה תקופה עוד היו אנשים חיים, עוד היה את מי לחקור.

נורית קורן: לצערי הרב עדיין יש קולות שאומרים שהפרשה לא אירעה, שזו קונספירציה, שזה לא היה.

נורית קורן: ישבנו פה בשבוע שעבר, היה אדם שאמר שזה רק קונספירציה, 'זה לא נכון, כולם נפטרו'.

נורית קורן: יש גם פרופסור באקדמיה שאומר את הדברים, אבל בדברים האלה אי אפשר לעמוד מול העובדות.

פנחס בצלאל: גם נעמי פולני אמרה שלא היה.

נורית קורן: כן, כל אחד חושב שהוא יכול להגיד בפרשה.

נורית קורן: ועוד פעם, אנחנו חוזרים להגמוניה השלטת, שלא ראתה את העולים ורק זלזלה בהם ולא ראתה את מה שהם נותנים לטובת המדינה.

נורית קורן: לכן אנחנו צריכים לומר שברגע שזה ייכנס לתכניות הלימודים זה יהיה חלק מההיסטוריה, זה יישאר שם, אף אחד לא יוכל לבוא ולהגיד שזה לא היה, זה לא קרה, ילדים נפטרו, היה בלגן בזמן שהמדינה קמה, אף אחד לא יאמר את זה ולכן הדברים האלה חשובים ביותר.

נורית קורן: אני רוצה לפתוח ולתת למשרדים.

נורית קורן: שלמה סמרה עוד לא הגיע, פשוט רציתי לפתוח עם סיפור אישי ואז להמשיך, אז אני אתחיל באנשי המקצוע כי הזמן קצר וגם התחלנו קצת מאוחר ואני מעדיפה להתחיל עם אנשי המקצוע, אבל אני אתן לכולם להתבטא.

נורית קורן: משרד החינוך, יובל קורבסקי, אני פותחת איתך, משרד החינוך, תכני הלימוד, ואחר כך אני אעבור לתרבות.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: רק שם מלא, תפקיד במשרד החינוך.

יובל קורבסקי: הוראת היסטוריה, מזכירות פדגוגית.

מאיר קורח: סליחה, אתה המפמ"ר של היסטוריה?

יובל קורבסקי: אני העוזר שלה, מחליף אותה.

יובל קורבסקי: קודם כל אני אגיד רק לגבי מה שאמרת, שבתכנית העדכנית, בתקופות העליות הראשונות שמיועדות, אז כן בתוך התכנית מתייחסים לעליית אעלה בתמר וגם לעלייה שבאה אחריה.

נורית קורן: מעט מאוד, ממש מעט.

יובל קורבסקי: לכול מתייחסים מעט, אבל זה יותר טוב ממה שהיה.

רחל ידיד: זה עלה תאנה.

נורית קורן: זה עדיין לא מספיק, בגלל זה כינסנו את הישיבה הזאת.

נורית קורן: אנחנו רוצים לקבל יותר ממך ואני רוצה רק להפריע לך עוד שנייה ולומר לך שלפני שלוש שנים הגשתי הצעת חוק שמדברת על מורשת ר' שלום שבזי ועשיתי דיון בוועדת חינוך וגם במליאה ובעקבות הרצון שלי לאשר את זה בחוק, השר בנט לא הסכים ומתוך השיחה שלנו קמה ועדת ביטון.

נורית קורן: אם תוכל גם לומר, תוך כדי הדברים שלך, כמה מיושמת ועדת ביטון כי פה באמת זה היישום של ועדת ביטון, אבל אנחנו רוצים את זה בצורה אחרת, כי אני לא מסכימה עם כל המסקנות של ועדת ביטון.

נורית קורן: בבקשה.

יובל קורבסקי: גם מתוקף תפקידי וגם המנדט שלי וגם מה שאני עוסק בו זה ספציפית תכניות הלימודים בהיסטוריה.

יובל קורבסקי: לגבי מה שקורה בשאר התחומים ביישום של דוח או מסקנות ועדת ביטון, אין לי נתונים כדי עכשיו לדבר על זה בצורה מלאה.

יובל קורבסקי: אני יכול לדבר ספציפית על מקצוע ההיסטוריה שנלמד בחטיבות הביניים והתיכונים.

יובל קורבסקי: אני אגיד שהיסטוריה בבית ספר נלמדת, היא תוצר של הרבה הרבה מאוד תהליכים.

יובל קורבסקי: תכנית הלימודים בהיסטוריה, אני לא מדבר כרגע על נושאים אחרים, היא תוצר של הרבה מאוד תהליכים מעובדים של אקדמיה ועד שאין המון מידע אקדמי, קונצנזוס אקדמי ויכולת להכשיר את המורים להיסטוריה, שאנשי אקדמיה יעבדו את כל המידע והמחקר ויגיעו לאותו חקירת אמת שדיברת עליה, היסטוריה בבית הספר היא לא מחקרית ולכן עד שלא יהיה מספיק בסיס אקדמי, גם תיעודי וגם אחר כך עיבוד דידקטי שלו, אי אפשר יהיה להכניס את זה לתוך תכניות לימודים רשמיות בהיסטוריה.

נורית קורן: אז אנחנו מקדימים את התהליך ואנחנו נעזור לדחוף אותו כדי שיהיה משהו.

מירב שמעון: השאלה גם עצם הפרשה.

מירב שמעון: זה שאבדו תינוקות, נעלמו תינוקות, אם עצם העניין הזה מוזכר, לא רק המסקנות.

נורית קורן: לא, זה מעולם לא נכנס.

מירב שמעון: עצם זה שילדים - - - זה כן אתם יכולים ל - - - זו עובדה שילדים - - -

יובל קורבסקי: עובדות מוזכרות בתוך הקשר.

נורית קורן: זה לא מוזכר עד היום ולכן הדרישה פה היא בפירוש לעליות וכל מורשת יהדות תימן ובדגש, כרגע הוועדה מתרכזת בפרשה עצמה, שהיא תהיה מוזכרת ושהיא תהיה רשומה.

נורית קורן: אתה צודק, אני מסכימה איתך, שצריך שיהיה מחקר אקדמי, אבל יש כבר, נדמה לי שספר יושק בחודש הקרוב, אקדמי, מחקרי, שנעשה, נעשה מחקר בהקשר של הפרשה, על האובדן, שזה חלק שיכול ללכת, ויכול להיות שצריך לדרוש ממשרד החינוך שהם ייתנו לחוקר לשבת באקדמיה, ממש יחידה מחקרית, ולהתחיל לחקור את הנושא בצורה שתביא לכך שבאמצע שנת הלימודים השנה ייכנס איזה שהוא חומר.

נורית קורן: אם לא נתחיל ונחכה זה לא יקרה.

יובל קורבסקי: בכל אופן כרגע אין לנו איך להכניס את זה לתכניות הלימודים.

נורית קורן: בסדר, אנחנו מתחילים את ההידברות, יושבים פה אנשים אקדמאים, יש כאן דוקטורים, זה רק קצה הקרחון של האנשים המוכשרים שיש לנו בעדה.

נורית קורן: כל אחד מוכן לבוא ולתת מזמנו וממרצו כדי לכתוב את ההיסטוריה כמו שצריך וכמו שאנחנו, העדה, רואים אותה, ולא בעיניים של מישהו מפלה.

נורית קורן: המועצה להשכלה גבוהה, תומר ולמר וד"ר מרק אסרף.

נורית קורן: בבקשה.

מרק אסרף: צהריים טובים.

מרק אסרף: שמי מרק אסרף מהמועצה להשכלה גבוהה, שעוסק במדיניות אקדמית.

מרק אסרף: הנושא הזה מאוד מאוד חשוב, הוא כמובן בליבת סדר היום הציבורי בתקופה זו, אנחנו מודעים לכך.

מרק אסרף: התכנים והמחקר במוסדות להשכלה גבוהה נעשים על ידי המוסדות להשכלה גבוהה, צריך להבין את זה, לכן הנושא של שיבוץ תכנים, מחקר, קורסים שקשורים לפרשה הזו, צריך - - -

נורית קורן: מה שאני מבינה מהדברים שלך, זה צריך לבוא מהשטח, מתוך האוניברסיטאות, מתוך המכללות, כל גוף מחקרי שרוצה או תכניות הלימודים, שהאוניברסיטאות בעצם צריכות לעשות, זה לא בא מהמועצה להשכלה גבוהה.

נורית קורן: אבל אתם יכולים לתת המלצות?

נורית קורן: להגיד, 'השנה, אנחנו בדגש ואנחנו נסייע לאוניברסיטאות לבנות את התכנית ולאשר אותה, אבל אנחנו רוצים שבתכנית יהיה א', ב', ג', ד',' כדי להניע את העגלה.

מרק אסרף: כפי שאמרתי, בחוק המועצה להשכלה גבוהה יש סעיף מאוד מאוד חשוב ומרכזי והוא החופש האקדמי של המוסדות להשכלה גבוהה.

מרק אסרף: אנחנו מכבדים את הסעיף הזה ואת המשמעות שלו מאוד, לכן הדרך הנכונה היא שהמוסדות להשכלה גבוהה בעצמם, מתוך חשיבות הדברים, הם גם מחוברים לסדר היום הציבורי, הם חיים בתוך עמנו והם צריכים לראות, המחקר, תכניות הלימודים, הקורסים.

מרק אסרף: אחר כך אנחנו נראה אם צריך לאשר משהו, אבל זה למעשה צריך לבוא מתוך המוסדות, ביוזמת המוסדות.

מרק אסרף: יש פקולטות למדעי הרוח, יש כל מיני מסגרות שהדברים יכולים להיעשות בהם, גם מבחינת הוראה וגם מבחינת מחקר.

מרק אסרף: המועצה להשכלה גבוהה כגוף, היא לא מתערבת, אבל אנחנו כמובן מודעים לחשיבות של התהליך הזה ולמרכזיות שלו בסדר היום הציבורי.

נורית קורן: יש עוד דבר, אנחנו שלחנו לפני חצי שנה מכתב למועצה להשכלה גבוהה וביקשנו את ההתערבות שלכם ולראות איך אפשר באמת לגרום לזה שגם המוסדות ייקחו את הנושא ויניעו את העגלה.

נורית קורן: לצערי לא השבתם.

נורית קורן: אני מאוד מקווה שעכשיו, אחרי הדיון שנעשה פה, תרשום לפניך, תהיה בקשר עם הוועדה, ובכל זאת נצליח אולי להזמין את כל ראשי האוניברסיטאות ושיציגו לנו אם יש להם כבר תכניות, כדי להניע את העגלה.

נורית קורן: אני רוצה שבאוקטובר כבר יהיה משהו על השולחן בצורה מסודרת.

מרק אסרף: מאה אחוז, תודה.

נורית קורן: אני חושבת שאולי המועצה להשכלה גבוהה בעצם צריכה לקחת את הנושא הזה ולרכז, בגלל זה אני אומרת שנעשה את הדבר הזה, ועד שנקיים פגישה, אולי עד סוף הדיון, לרכז את הנושא הזה של פרשת ילדי תימן ולקבוע מה אנחנו רוצים, איזה הגדרות של הנושאים.

נורית קורן: כדי להגיע למחקר וכל הדברים האלה אתה צריך לעשות את התהליך ולהגיד תוך כמה זמן מגישים עבודה או כל הדברים האלה בנושא הזה.

נורית קורן: בכל זאת אין לנו זמן להמתין, אנחנו רוצים שהדברים האלה תוך שנה יסתדרו וייכנסו, ממש לרוץ עם זה.

נורית קורן: אז הייתי מאוד רוצה לדעת איך אנחנו יכולים להתקדם עם זה.

מרק אסרף: כן, וכפי שאני אומר, הדיאלוג עם המוסדות להשכלה גבוהה - - -

נורית קורן: אני יודעת שאתם לא מתערבים, אבל כשאתם רוצים אתם יודעים להתערב.

נורית קורן: זה מה שחשוב.

מרק אסרף: נכון, הדיאלוג עם המוסדות להשכלה גבוהה הוא הכרחי בעניין הזה.

נורית קורן: אין בעיה, אנחנו נשב איתם ביחד איתכם, אבל אני רוצה שאתם כבר תחשבו על כל הנושא הזה, שיהיה גוף מרכז, של מי תהיה האחריות לפרשה בנושאים של האקדמיה, איך העבודה תיעשה, מה הדרישות שלכם מהעבודה עצמה, כי הרי בסך הכול אתם בסוף נותנים אישור לתכנית הלימודים.

נורית קורן: כי אם אתם לא תיתנו את האישור אנחנו צריכים להגדיר את ההגדרות, את המסגרת של הדבר הזה מראש, כדי שגם המוסדות להשכלה גבוהה יבינו שאנחנו רציניים וגם המועצה להשכלה רצינית והיא רוצה לרוץ עם העגלה הזאת.

נורית קורן: מבחינתי העגלה כבר מזמן יצאה החוצה, היא כבר בדרך להגיע לאן שהוא, פשוט צריך לנתב אותה נכון.

נורית קורן: אני מבקשת עכשיו, אני אעשה הפסקה ואני אתן לשלמה סמרה להציג את הסיפור האישי שלו.

נורית קורן: שלמה, אני רוצה סיפור אישי של משפחה, אני ממש מבקשת, יש פה הרבה אנשים ואני חייבת לגמור את הדיון בעוד שלושת רבעי שעה.

נורית קורן: שלמה, ממש בקצרה.

שלמה סמרה: שלום לכולם.

שלמה סמרה: שלום לך, גברתי, חברת הכנסת, אני מאוד מודה לך על כל מה שאת עושה למען הפרשה הזאת.

נורית קורן: תודה, רק תציג את עצמך ומה ההקשר שלך.

שלמה סמרה: שמי עורך דין סמרה שלמה, אני גר בירושלים והסיפור שלי מתחיל כך, כשהייתי נער צעיר, גדלתי בקיבוץ סעד ואני זוכר ממש מגיל קטן, כל הזמן האמא עליה השלום הייתה מטפטפת לי שגנבו לה ילד.

נורית קורן: אתה נולדת בארץ?

שלמה סמרה: אני נולדתי בארץ.

נורית קורן: ולמה הגעת לקיבוץ?

נורית קורן: המשפחה חשבה ש - - -

שלמה סמרה: לא, הסיפור הוא ארוך.

שלמה סמרה: להורים שלי גנבו בעצם שני ילדים.

שלמה סמרה: זה מתחיל מכך שהם הגיעו ארצה ב-49' והם באו עם שני ילדים, עם בת ועם בן.

שלמה סמרה: הבת הייתה בערך בת ארבע והבן היה בן שנה וחצי, השם שלו שנתנו לו זה מנחם, מנחם סמרה, כמובן שיש את מספר הזהות שלו ובערך חודשיים לאחר שהם היו במחנה עולים בראש העין, יום אחד עבר שם אדם עם עוד שתי נשים, כמובן חלוקים לבנים, התימנים קצת תמימים, נקרא לזה כך, חשבו שכל מי שלובש חלוק הוא גם דוקטור, רופא.

שלמה סמרה: הם עברו בין העולים, הגיעו לאוהל שהאמא הייתה שם.

שלמה סמרה: האבא עליו השלום כבר התחיל לעבוד, שלחו אותו לכל מיני עבודות דחק.

שלמה סמרה: אמנם היה לו מקצוע, הוא היה סנדלר, אבל שלחו אותם לעבודות דחק, הוא לא היה באוהל.

שלמה סמרה: בשלב מסוים הגיעו אליה בסביבות, היא אומרת מחצית היום, משהו כמו 12, 12 וחצי, אמרו לה 'שלום, מה שלומך?

שלמה סמרה: איך הילד?' ראו את הילד, 'איך הילד?', אמרה להם 'ברוך ה', הכול בסדר'.

שלמה סמרה: הגבר שם, לא יודע אם דוקטור או לא דוקטור, לקח אותו לידיים, אמר 'תשמעי, אנחנו לוקחים את הילד לבדיקות במרפאה ונחזיר לך אותו עד הערב'.

שלמה סמרה: למעשה הם שכחו להחזיר את הילד הזה עד היום.

שלמה סמרה: אבי עליו השלום הגיע בערך בחמש אחר הצהריים, הוא אומר לה 'איפה הילד?' אז היא אמרה שהיו כך וכך אנשים, אמרו שייקחו אותו לבדיקות ויחזירו אותו.

שלמה סמרה: הוא, במקום לשבת לאכול הלך מיד לקליניקה שם במתחם של מחנה העולים, הגיע לשם, אני לא יודע אם לקרוא לזה מקרה או לא מקרה, בדיוק יצא בן אדם עם חלוק לבן, שואל אותו 'מה אתה עושה פה, אדוני?' הוא אומר לו 'באתי לראות את הילד שלי, לקחת אותו', הוא אומר לו 'הילד שלך נמצא פה על אלונקה, הוא מת'.

שלמה סמרה: כמובן שאני תחקרתי את אבא הרבה פעמים על הנושא הזה, מראים לו ילד בגיל שבע-שמונה, כאשר הילד הזה היה בן שנה וחצי.

שלמה סמרה: הוא לא ידע אם הוא מת או לא מת, הוא אמר שהוא נראה כמו ישן, אמרתי לו 'מה עשית?' הוא אמר לי 'מה אני יכול לעשות?' אבי היה אדם, נקרא לזה, בעגה של היום, חלשלוש, אדם תמים, נאיבי, חזר לאוהל.

שלמה סמרה: יש אנשים שהייתה להם יכולת פיזית, הם תקפו, שמענו פה ושם, האח של אמא שלי עליה השלום, התגורר במושב נחם, ניסו לקחת לו ילדה, הוא נכנס והוציא אותה בכוח.

שלמה סמרה: אבל אני מדבר על הסיטואציה, הוא חזר לאוהל.

שלמה סמרה: שאלתי אותו 'ישבתם שבעה?

שלמה סמרה: עשיתם משהו?', הוא אומר 'שום דבר'.

שלמה סמרה: מה שבטוח, הילד הזה בחיים, גם לפי בדיקות שעשיתי וגם לפי תשובות שקיבלתי.

שלמה סמרה: אנחנו נדבר על הילד שנולד בשנת 50'.

שלמה סמרה: אמא שלי הלכה ללדת ילד בשנת 50' בבית חולים הדסה בראש העין.

שלמה סמרה: לאחר הלידה, היא בעצם ילדה אותו ילד בריא, חי והיא הניקה אותו במשך שלושה ימים.

שלמה סמרה: אחרי שלושה ימים באו ואמרו לה 'תשמעי, אנחנו לוקחים את הילד לבית הילדים, אחרי שתצאי מפה', סיפרו לה, לא יודע, אם יש לה צהבת, אין לה צהבת, אני לא בטוח שהיה לה צהבת כי אני בדקתי את התיק שלה ולא נראה שהיה צהבת שם, לפי הגרפים שהיו שם.

שלמה סמרה: הייתה שם רופאה מדרום אפריקה, אני לא זוכר את השם שלה, לפחות בתוך התיק שלה זה הופיע והילד הזה נלקח לבית הילדים.

שלמה סמרה: האמא השתחררה בערך שבוע-שבועיים לאחר מכן והיא כל הזמן סיפרה לי שהיא הייתה הולכת לבית הילדים כל יום, כי בית הילדים היה קרוב למחנה העולים שהם היו שם.

שלמה סמרה: הולכת כל יום והשומר שם היה אומר לה 'תבואי מחר', 'תבואי מחר', 'תבואי מחר', אחרי שלושה שבועות הוא אומר לה 'הילד שלך כבר בחוץ לארץ'.

נורית קורן: כלומר היא לא ראתה אותו מרגע שהיא יצאה מבית החולים?

שלמה סמרה: לא, היא לא ראתה אותו יותר מאז שלקחו אותו, אחרי שלושה ימים שהיא הניקה אותו.

נורית קורן: כלומר כל פעם שהיא באה לבית הילדים היא לא נכנסה בכלל, היא לא ראתה אותו.

שלמה סמרה: לא, היא לא ראתה אותו.

שלמה סמרה: אגב, בוועדת בהלול מינקובסקי ההורים נתנו שם עדות, כי בתוך התיקים שנפתחו עכשיו רואים את זה, והייתה שם גם מישהי שהיא הביאה אותה לתת עדות, היא גם ילדה לידה, אישה בשם שמחה, והיא נותנת עדות שם שהיא ראתה שהילד היה בריא, באותם שלושה ימים שהיא הניקה אותו.

שלמה סמרה: מכל מקום אחרי שלושה שבועות השומר אומר לה, 'גברת, אין לך מה לבוא לפה יותר, הילד שלך בחוץ לארץ'.

שלמה סמרה: עד כאן זה בערך הסיפור.

שלמה סמרה: אני כנער צעיר, האמא הייתה מטפטפת לי, נכנס מפה, יוצא משם.

שלמה סמרה: לימים, אני לא אכנס לזה, התגלגלתי למערך האבטחה במערכת הביטחון והייתי במשרד ראש הממשלה, זה היה שנת 85' והייתה שם הפגנה בנושא של פרשת ילדי תימן.

שלמה סמרה: למרות שבשלב ראשון לא הבנתי בדיוק מה זה, אבל כשההפגנה הזאת התפזרה הייתה שם אישה, לא זוכר את שמה, היא אמרה לי שהיא עיתונאית, בחורה צעירה, גבוהה, היא אמרה שהיא עיתונאית, היא אומרת לי 'מה, אתה לא מכיר את הפרשה הזו?', אמרתי לה 'לא כל כך יודע, שמעתי פה ושם, אבל לא יודע בדיוק מה זה'.

שלמה סמרה: אז היא אומרת לי, 'פה בבניין, בארכיב המדינה, יש פה את כל התיקים של כל הילדים שנגנבו'.

שלמה סמרה: טוב, בסדר, אוקיי.

שלמה סמרה: ההפגנה הזו התפזרה, באותה תקופה אני הייתי מאבטח וראש צוות אבטחה של פרס, בשנים 84'-86', והאמת היא שזה התחיל לנקר בי, כל הסיפור הזה.

שלמה סמרה: בשלב מסוים, בסוף 85' הייתה הפגנה, יגאל יוסף היה ראש העיר של ראש העין והייתה שם הפגנה במתנ"ס, אמרתי שאני חייב להגיע לשם, הגיעו לשם שלושה ילדים מאומצים, אחד מהדרום, עד כמה שאני זוכר, מאיזה קיבוץ, ושניים הגיעו עם אופנועים מרמת גן.

שלמה סמרה: דיברתי איתם, קצת נכנסתי לעומקם של דברים איתם, והתחלתי להבין קצת את הנושא הזה.

שלמה סמרה: בשלב מסוים, אני לא אכנס איך, זה לא המקום, מר פרס החליט שהוא עוזר לי לפתוח תיק אימוץ ופתחו לי תיק אימוץ.

שלמה סמרה: באותה שנה פתחו שני תיקי אימוץ, אחד לדוד שוקר מגדרה, שלקחו את הבת שלו, זה סיפור ארוך, עורך דין זרח רוזנבלום הגיש בג"צ והוא אמר לבג"צ - - -

נורית קורן: בסדר, אנחנו יודעים את הפרשה הזו, הם פתחו לשוקר, הציבור יודע, דיברנו על זה, ולך פתחו תיק אימוץ ב-?

שלמה סמרה: פתחו תיק אימוץ.

שלמה סמרה: אחרי שבועיים, אחרי שדיברתי עם פרס, הגיע מישהו ממשרד ראש הממשלה ואמר לי 'תתלווה אליו', בחור גבוה, אני לא זוכר - - - ירדנו במעלית איזה שבע קומות שם ואיך שהדלת של המעלית נפתחה, ממול היה חדר, החדר היה פתוח, היה שולחן, מאחורי השולחן היה בן אדם, התיק כבר היה פתוח לרווחה.

נורית קורן: באיזה מקום?

נורית קורן: זה היה במשרד מסוים או שזה היה במשרד ראש הממשלה?

שלמה סמרה: במשרד ראש הממשלה.

שלמה סמרה: הוא אומר לי, 'אתה יכול להסתכל, אתה לא יכול לצלם', אמרתי לו 'לרשום אני יכול?' הוא אמר לי 'אתה יכול לעשות מה שאתה רוצה, לא לצלם, לא לגעת בכלום'.

שלמה סמרה: דפדפתי שם, ראיתי את השם של הרופאה שיילדה אותו והיה שם חומר שהילד הועבר למשפחה בקנדה, בשם משפחת איינהורן.

שלמה סמרה: הוא גדל אצלם, רבקה ומשה איינהורן מקנדה, מחבל קוויבק.

שלמה סמרה: טוב, לקח לי זמן מה עד שהצלחתי להגיע לאותה משפחה, בשנת 87' איתרתי את המשפחה הזאת, הגעתי לשם, קוראים לאח הזה, שאגב בבהלול מינקובסקי וכל ועדות הבדיקה והחקירה כתבו שהוא נולד נפל, השם שלו זה יעקב איינהורן, הוא גדל אצל רבקה ומשה איינהורן.

שלמה סמרה: לימים הם הגיעו לארץ, בשנת 91' והם צולמו פה במלון רמדה רנסנס, על ידי, שכחתי את שמה, זו שנפטרה, ציפי, ציפי טלמור?

נורית קורן: כן, היא עשתה סרט.

שלמה סמרה: היא באה וראיינה אותם.

שלמה סמרה: יחד איתי היה גם משה בכר מקנדה, שהגיע מקנדה.

שלמה סמרה: לצערי האח הזה, לא יודע, סירב להגיע לארץ.

שלמה סמרה: הם הגיעו לפה, יש להם משפחה בבני ברק, ואמרתי להם שיכול להיות שתוקם ועדת חקירה ממלכתית, אז אני מבקש מהם להגיע.

שלמה סמרה: באמת כשהוקמה ועדת החקירה הממלכתית צלצלתי אליהם, הטלפון לא ענה, בדרך לא דרך איתרתי אותם, הם עברו לעיירה יותר קטנה באזור שם שנקראת - - - וביקשתי אותם להגיע, הם אמרו שהם לא יכולים להגיע.

שלמה סמרה: להערכתי מישהו בא ואיים עליהם, לא יודע, משהו כזה.

שלמה סמרה: יעקב איינהורן, כמובן אחי מעולם לא הגיע לארץ, הוא סירב להגיע לארץ.

שלמה סמרה: אני חשבתי שלפחות ההורים יזכו לראות אותו, לצערי זה לא קרה.

שלמה סמרה: אני בסך הכול ראיתי אותו שלוש פעמים, אני עומד איתו בקשר מפעם לפעם, בעיקר בחגים, וזה בתמציתיות כל הסיפור.

שלמה סמרה: ילד שבוועדות, ועדת בהלול מינקובסקי, ועדת שלגי וועדת חריש, אגב, שלא מוזכרת, זה יוסף חריש שהיה יועץ משפטי לממשלה, זה היה ועדת יחיד שהוקמה בשנת 77'-78', ואחר כך ועדת החקירה הממלכתית, בכל המסקנות שלהם כתוב שהוא נולד נפל.

שלמה סמרה: אני מפנה פה את הציבור, כמובן שגברתי חברת הכנסת יודעת את זה, מי שיכול להיכנס לגוגל, לעשות גיל גרינבוים.

שלמה סמרה: זה בערך הסיפור של גיל גרינבוים.

שלמה סמרה: גיל גרינבוים נולד, לקחו אותו, אמרו לאמא שהוא מת ולמעשה הוא בחיים.

שלמה סמרה: תודה רבה.

נורית קורן: כן.

נורית קורן: תודה לך.

נורית קורן: סמרה, אני מתנצלת על הזמן הקצר.

נורית קורן: אני רק רוצה לומר שהתיק שלך, אתה התלוננת מזמן, עוד אין לנו תשובות ואם אין לנו תשובות אז לא מצאנו ניירת ואולי בעקבות החוק שיעבור היום, על פתיחת תיקי אימוץ, אולי בכל זאת נראה משהו.

שלמה סמרה: בעזרת ה', אבל גם - - -

נורית קורן: אבל זה בתנאי שיש תיק אימוץ.

נורית קורן: אין לנו תיק אימוץ אנחנו בבעיה.

שלמה סמרה: נכון, עובדה של - - -

נורית קורן: זה אני יודעת.

נורית קורן: איך אמרתי?

נורית קורן: פתיחת הקברים זה היה עוד שלב, השלב הבא פתיחת תיקי אימוץ ואני יודעת שנשאר עוד החלל שצריך לראות איך נותנים תשובה כשאין רישומים, אין ניירת ואין כלום ואנחנו יודעים את הבעיה הזאת.

נורית קורן: אז אני מודה לך, תודה.

עמוס לגזיאל: חלק גדול מהילדים הועברו לאימוץ מתחת לשולחן תמורת 5,000 דולר.

נורית קורן: נכון, אנחנו יודעים.

נורית קורן: אני עוד מעט אתן גם לך לדבר.

נורית קורן: אני עוברת כאן למשרד התרבות, אילה מוזס.

נורית קורן: אנחנו בעצם אומרים שאנחנו רוצים תכניות לימודים, אבל זה לא רק תכניות לימודים, זה תכניות לימודים וגם אני בסוף בסוף רוצה שיהיה יום זיכרון ממלכתי, שזה יצוין ואז בעצם נכנס כל הנושא של משרד התרבות שהוא צריך לעשות אירועים וגם אני חושבת שבנוסף לתכניות הלימודים מאוד חשוב שיהיו אירועים שיראו גם לציבור, הנה, הממשלה מתייחסת, לא רק משרד החינוך, גם משרד התרבות.

נורית קורן: את יודעת, בסוף כל עדה רוצה שהמורשת שלה תישאר ותהיה בספרי ההיסטוריה ואם משרד התרבות לא יעזור אז לא יקרה כלום.

נורית קורן: אז בואי תספרי לנו מה משרד התרבות עושה.

אילה מוזס: שמי אילה מוזס, אני מנהלת אגף מורשת במשרד התרבות.

אילה מוזס: משרד התרבות תומך, בין השאר, גם במרכזי עדות ובפעילות שהם מבצעים ואני אומר שלמעשה לא מדובר רק בפעילות שהיא פעילות של אירועים תרבותיים, אלא במסגרת התמיכה למעשה עמותות שנתמכות מבצעות גם מחקרים.

אילה מוזס: יושבות פה נציגות של עמותת אעלה בתמר, אני בטוחה שהם יוכלו לספר לא מעט על הדברים שהם עושים בפעילות שנתמכת למעשה על ידי משרד התרבות.

אילה מוזס: זאת אומרת גם אירועים, אבל גם כתיבת ספרי מחקר וספרי עיון על ידי חוקרים כאלה ואחרים נתמכים כחלק מהפעילות שמשרד התרבות מעודד.

אילה מוזס: יש גם תקנת מוסדות מחקר.

אילה מוזס: ישנם מוסדות כגון החברה ההיסטורית, תאגידים כגון שז"ר, יד בן צבי, שגם הם מקדישים חלק ניכר מהתקציב שלהם לטובת העניין הזה.

אילה מוזס: כמובן שעמדתה ותמיכתה של השר היא לעודד את הפעילות שנוגעת לדברים האלה, אנחנו רואים בזה הרבה מאוד חשיבות ונשמח כמובן לקחת חלק בכל דבר שיכול להיות קשור לעניין הפרשה הזאת.

אילה מוזס: אנחנו תומכים בשלוש עמותות מאוד משמעותיות בנושא של יהדות תימן, אעלה בתמר, כמו שאמרנו, יש את האגודה לטיפוח תרבות ומחקר, שיושבת בנתניה, ועוד עמותה בשם 'שרשרת הדורות', כולן למעשה עוסקות באופן כזה או אחר ביהדות תימן.

נורית קורן: כן, הם בעצם העמותות הגדולות שמתעסקות בתרבות, אבל בפרשה הם נמנעו עד עכשיו לעסוק בזה בצורה מאוד - - - רק בזה.

נורית קורן: אבל עכשיו, בשלוש השנים האלה, זה יותר נפתח.

נורית קורן: אני רק רוצה לראות מה אפשר לעשות שמשרד התרבות יקצה כספים שכל שנה ייכנס כסף לתקציב לפעילויות האלה.

נורית קורן: זה מה שחשוב.

נורית קורן: כי אם לא יהיה תקציב קבוע, שכל פעם נכנס באופן אוטומטי לצורך הדברים האלה, אז יהיה עכשיו כסף ואחר כך לא יהיה, לא נוכל להמשיך להתפתח.

אילה מוזס: בהקשר הזה אני חושבת שמשרד התרבות עובד באופן מאוד שוטף עם תקנת מורשת מרכזי עדות והתמיכות עלו מאוד מאוד בשנים האחרונות.

אילה מוזס: שלושת הגופים שדיברנו עליהם נתמכים בסכומים יפים מאוד, שבאמת מה שמאפשר להם לפעול גם בתחום הזה.

אילה מוזס: שוב, זה לבחירתן של אותן עמותות במה להתעסק, יכול להיות שאפשר למצוא את הדרך לעודד אותם לטפל בתחום הזה.

נורית קורן: נכון, זו המטרה שלי, לעודד אותם על ידי תקציבים שבאמת יפנקו אותם, יפנקו במרכאות, כדי שהם יעסקו בפרשה.

נורית קורן: המקום הכי נוח זה תמיד לבוא בצורה הרחבה, יהדות תימן בצורה רחבה ולאו דווקא ספציפית, אז אני אומרת אולי צריך שנה אחת לתת יותר עידוד כדי שכל הדברים יעלו, גם משרד התרבות, גם משרד החינוך, גם המועצה להשכלה גבוהה.

נורית קורן: אני מתכוונת לשבת עם כל הגופים האלה ביחד ולראות איך אפשר לתת ממש דחיפה אדירה לכיוון הזה כדי שיהיו בכל זאת תוצאות בעוד שנה, לא בעוד חמש שנים.

נורית קורן: יכול להיות שבעוד חמש שנים לא יהיה בכלל את מי לראיין וגם הנושא מאוד מאוד חשוב, התיעוד.

נורית קורן: על מחקר דיברנו, עכשיו התיעוד של הדברים.

נורית קורן: מה שאני מתעדת פה זה באמת בקטנה, זה לא מספיק, צריך ליצור מאגר של תיעוד שעולה הרבה כסף, כי רוב האנשים מבוגרים, צריך להגיע אליהם הביתה.

נורית קורן: נכון שהיום כל אחד יכול לצלם בטלפון, אבל התיעוד של הסיפורים הללו זה חלק מהריפוי של הפרשה, לכן זה חשוב.

נורית קורן: האם את חושבת שתהיה אפשרות גם בנושא הזה של תמיכה?

אילה מוזס: אני צריכה לחשוב איך אפשר באמת לעודד את העמותות לכיוון מסוים, כמו שאת אומרת.

אילה מוזס: יכול להיות שאפשר לכנס אותן ולערוך איזה דיון ולתת איזה שהוא מקדם או איזה שהיא עזרה נוספת לכיוון הזה, אבל זה דבר שצריך לדבר עליו ולבדוק אותו.

אילה מוזס: עוד פעם אני אומרת, התאגידים הם גם אפשרות טובה מאוד לקיום של פעילות שהיא יותר מכוונת, גם יד בן צבי וגם שז"ר, כמו שאמרנו, כבר עשו פעילות בדיוק בנושאים האלה.

אילה מוזס: פרויקט נוסף שמשרד התרבות כרגע עומל עליו ויכול להיות שדרכו אפשר יהיה לקדם גם את האג'נדה הזאת זה בתי המייסדים, אם שמעתם, שעומדים לקום ברחבי הארץ, בעצם בעיירות שיכול להיות שאחת מ - - -

נורית קורן: כמו בית ראשונים, אז בית מייסדים.

נורית קורן: זה אותו פרויקט.

אילה מוזס: כן, זה אותו פרויקט, יש לו כמה שמות, אבל למעשה יכול להיות שדרכם יהיה אפשר להעלות את הסיפור הזה.

נורית קורן: של התיעוד?

אילה מוזס: כן, של תיעוד, של - - -

נורית קורן: זה רעיון לא רע, ואז לאסוף את הכול למקום אחד.

אילה מוזס: נכון.

אילה מוזס: אבל זה פרויקט שמתהווה אז עוד קצת קשה להגיד - - -

נורית קורן: בסדר, אפשר גם ליצוק לו תוכן כדי שזה יהיה.

אילה מוזס: דרך זה.

אילה מוזס: יכול להיות.

נורית קורן: יופי, תודה רבה.

נורית קורן: וכאן באמת צריך להגיד תודה לשרה מירי רגב שבאמת ראתה לנכון ליצור תקנה ולעשות ולהעביר תקציבים.

נורית קורן: ד"ר רחל ידיד.

רחל ידיד: תודה, חברת הכנסת נורית קורן.

רחל ידיד: אני רוצה להודות לך שוב על המאבק המתמשך להשאיר את הנושא הזה בשיח הציבורי.

רחל ידיד: אף אחד לפנייך לא הצליח לעשות את זה, למרות שהיו כל מיני ניסיונות, ואני מאוד רוצה להגיד תודה רבה על העזרה, אילה מוזס, אני מוכרחה לומר שאנחנו זוכים לשיתוף פעולה הדוק ולתמיכה, הם מאוד מבינים את זה.

רחל ידיד: כבר, תוך כדי הדיבור שלכם הראש עבד על איך בונים את זה.

רחל ידיד: אותו דבר, מר אסרף, כמי שעובדת באקדמיה 47 שנים, גם בהכשרת מורים וגם בתכניות לימודים וגם בדרכי הערכה ומדידה וגם דרך הוראה, אני מוכרחה לומר שלא בשמים היא ואפשר להיערך.

רחל ידיד: אני מכירה לפחות ארבעה חוקרים שיש להם כבר מה שנקרא חומר מוכן שאותו אפשר לעבד לחומר שניתן ללמד אותו, גם באקדמיה וכמובן משם לתיכוניים.

רחל ידיד: אני לא חושב שהתוכן הזה מתאים לפחות מחטיבת עליונה, זה נושא - - -

נורית קורן: לא, אני מדברת על חטיבות ביניים וחטיבה עליונה.

רחל ידיד: חטיבת ביניים, יכול להיות שזה מוקדם מדי.

רחל ידיד: בחטיבה העליונה זה בהחלט נושא שחייב להיעשות, להיאמר.

רחל ידיד: אני אשמח לחבר את המועצה להשכלה גבוהה עם כמה כאלה שהם לא רק בארץ, שנמצאים בבוסטון, למשל יש אצלנו חברה ששמה ד"ר שושנה גרבר מדמוני, שהיא בעסק הזה כבר כמה שנים וחוקרת את הנושא הזה.

רחל ידיד: עוד עמית נוסף יש לה בארצות הברית, שהם חוקרים את הנושא הזה.

רחל ידיד: אני רוצה להגיד שחזרנו מכנס עכשיו בנושא של יהדות תימן ואני לא הסכמתי להעלות את זה כי הרגשתי שזה לא כל כך התאים לכנס, לכותרת שלו, שזה ערכים משותפים, להראות את הכביסה המלוכלכת הזו בפני כל החוקרים בעולם, הגיעו לשם עשרות רבות של חוקרים, פרופסורים ודוקטורים, את קלונה של מדינתי ברשות הרבים.

נורית קורן: אבל צריך לומר שזה היה בשבת, ההרצאה שלי בפני האנשים.

רחל ידיד: לכן הזמנתי את נורית, היו שם מעל 100 איש שבאו ושמעו את מה שהיה לה לספר על הנושא הזה.

רחל ידיד: אני אומרת לכם, אני שמעתי עכשיו את הסיפור שלך וזה נראה לי ממש בדיוני, קשה לי אפילו לעכל את זה.

רחל ידיד: אני גם נולדתי ב-50' ואמרתי שמזל שאמא שלי המנוחה סמכה על מיילדת שבאה ועשתה את זה בבית ואבא שלי לא שלח אותה להדסה, היינו צריכים להיות בהדסה, כי גרנו בתל אביב.

רחל ידיד: אז אני רוצה לומר, אני בהחלט אשמח להיות בתוך ועדה שתריץ את הנושא הזה ונריץ אותו, אפילו בתשע"ט שנעשה את זה - - -

נורית קורן: לעמותות יהיה חלק די מרכזי בנושא הזה.

רחל ידיד: גם ברמה של החוקרים וגם ברמה הפרקטית של תכניות לימודים ויום בשנה להעלות על נס את הסיפור העצוב הזה, שלא עוד.

רחל ידיד: לא עוד כזה וחלילה לא דומיו, כי זה לא היה רק בשנות ה-50, זה היה גם בשנות ה-60.

נורית קורן: תודה רבה, רחל.

נורית קורן: ד"ר זכריה.

נורית קורן: אין לך מה לומר בדבר הזה?

נורית קורן: חבל לי שד"ר אריה חממי הלך, אבל בסדר.

מנשה זכריה: אולי אני רק אזכיר במשהו.

מנשה זכריה: שמי ד"ר מנשה זכריה, דוקטור לחינוך והיסטוריה של עם ישראל והיום אני פנסיונר, עסקתי בחינוך למעלה מ-43 שנה.

מנשה זכריה: אני כתבתי ספר על יהדות תימן וגם הקדשתי פרק קצר בקשר לנושא של הנעדרים.

מנשה זכריה: אני שמעתי מהמועצה להשכלה גבוהה, אני אשמח מאוד, איך אמרתם?

מנשה זכריה: לגלגל את הנושא.

מנשה זכריה: יש לנו הרבה חוקרים שכבר כתבו ספרים על הנושא והזכירו את הנושא, בכלל סקירה כללית על יהדות תימן, אפשר להתחיל בזה.

מנשה זכריה: אני יודע, גם כמורה להיסטוריה וגם מורה לתנ"ך בחטיבה בהוד השרון, אני מזכיר שם ספרים שמדברים קצת, פרק מסוים, על יהדות תימן.

מנשה זכריה: אז כדאי לקחת את זה ברצינות ולקחת את החומר הזה, את הספרים שכבר יצאו לאור, והם מוכרים פה בארץ ומוכרים גם בארצות הברית, במיוחד הספר שלי, לקחת את זה למועצה להשכלה ובאמת שיאשרו את זה וילמדו גם בספרים האלה.

מנשה זכריה: זה ספר בעברית והוא גם תורגם לאנגלית.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: אני ביקשתי גם שידברו על הפרשה גם בצבא ולכן הזמנתי את משרד הביטחון, אז בבקשה, רב סרן ליאת כרמי.

נורית קורן: בבקשה.

ליאת כרמי: שלום, אני ליאת, נציגת חיל החינוך והנוער.

ליאת כרמי: אתחיל ואגיד שזו פרשה עגומה, להיות פה ולשמוע את הסיפור שלך ובכלל לקרוא על זה, זה קשה וזה כואב.

ליאת כרמי: יחד עם זאת אני אגיד שזו פרשה שלא מדוברת בצבא, אנחנו לא עוסקים, זו פרשה ששנויה במחלוקת.

נורית קורן: הייתה שנויה במחלוקת עד עכשיו.

ליאת כרמי: הייתה שנויה במחלוקת, בסדר.

נורית קורן: בגלל זה לא מדברים בצבא, אבל הצבא הוא סוכן חינוך וחברות כל כך חשוב, הוא צריך לתת לזה מענה, כי בכל זאת אם עכשיו שומעים את הפרשה, יש אנשים שלא מבינים בכלל על מה אנחנו מדברים ויש כאלה שאומרים שזה לא יכול להיות.

נורית קורן: בכל זאת צריך איזה שהוא טריגר כן לדבר עליו.

נורית קורן: את יודעת, כשמתפרסם בעיתון על מחקרים רפואיים, ניסויים בילדים חיים, ניתוחי גופות, אי אפשר להתעלם מזה.

ליאת כרמי: אז אני אגיד, חברת הכנסת נורית, שיש הרבה מאוד פעולות חינוכיות שנעשות בתוך הצבא, התפקיד של הצבא הוא לחנך בתוך צה"ל, אנחנו לא מחנכים את החברה, אנחנו לא יכולים לעשות - - -

נורית קורן: לא, בתוך צה"ל.

ליאת כרמי: בתוך צה"ל.

ליאת כרמי: אז כשדברים כאלה עולים על סדר היום בעיתונות ומפקד, כי בסוף החינוך נעשה על ידי מפקדים בצבא ומפקד מדבר על זה כחלק משיח אקטואליה, זה משהו אחד.

ליאת כרמי: אם רוצים להפוך את זה למשהו שזור בתכנית חינוך צה"לית, סביב דירקטיבה של רמטכ"ל שמדבר על חינוך בצה"ל, זה משהו שצריך לקבל כדרג מדיני, להחליט את זה, ובסוף הצבא יממש.

ליאת כרמי: אנחנו צבא ממלכתי, אנחנו מקבלים הנחיות ואנחנו יודעים לתרגם את זה לביצוע.

ליאת כרמי: אז זה משהו שחשוב להגיד.

ליאת כרמי: ברגע שהדבר הזה יתקבל לתוך הצבא והצבא יצטרך לממש את זה בתכנית חינוך אנחנו נדע לתרגם את זה לפעולות פרקטיות.

נורית קורן: יפה.

נורית קורן: העניין הוא שאם אנחנו רוצים לעשות ציון יום ממלכתי, הצבא יהיה חייב להיערך לזה

ליאת כרמי: נכון, אבל זה משהו שהצבא לא יכול להחליט, זה העניין.

ליאת כרמי: אני יודעת להגיד לך כנציגת החיל, כמי שעוסקת בהרבה מאוד פעולות חינוכיות, אנחנו יודעים לעשות - - -

נורית קורן: פשוט הדיון הזה, בגלל הצורך לעשות יום ממלכתי, לכן זימנתי את הדיון.

נורית קורן: אני פתחתי פה רק התחלה, זה לראות איך אנחנו יכולים לשבת ולשלב עם כל המשרדים, כל אחד ייצוק את התוכן שלו, כל אחד ייתן את המבט שלו וייצא מזה משהו מצוין.

ליאת כרמי: אז את יכולה להיות באמת בטוחה שברגע שהדבר הזה יתקיים, בין אם יום ממלכתי, או בכלל, כל תכנית אחרת, הצבא יידע לתרגם את זה לפרקטיקה חינוכית מצוינת, לחיילים ולמפקדים.

נורית קורן: אני בטוחה.

מירב שמעון: יש לי שאלה, כמש"קית חינוך לשעבר בחיל האוויר.

מירב שמעון: בקורס קד"צ שמש"קיות חינוך עוברות, אני מדברת בלשון נקבה כי הרוב נשים שם, אתם כן מעבירים תכנים היסטוריים, על העליות הראשונות ועל הקמת המדינה, אז אולי אם תחשפו את מש"קיות החינוך לתכנים האלה ולפרשה, לפחות במסגרת הקדם צבאית, אז כשהם יגיעו לבסיסים אז הם כן יחשבו על הרעיון הזה.

מירב שמעון: כי למשל אותי לא לימדו את הפרשה הזאת בצבא, למרות שכן למדנו בצורה מסודרת על כל העליות.

מירב שמעון: לא חשפו אותנו לדברים האלה, אז גם לא היה לי את הרעיון ואת הפרקטיקה ואת הכלים להעביר את זה גם לחיילים שלנו.

ליאת כרמי: אז אני רשמתי לי.

ליאת כרמי: קודם כל היום קורס חינוך הוא לא קדם צבאי, הוא מצומצם מצומצם.

מירב שמעון: כן, עברו כמה שנים.

ליאת כרמי: עברו כמה שנים, בסדר.

ליאת כרמי: אחד הדברים שאנחנו עושים דווקא בקורס קצינים, הם לומדים הרבה לקראתו סביב מקראות ישראל.

ליאת כרמי: אני מתחייבת לבדוק האם יש פרק או משהו שנמצא בתוכו.

נורית קורן: כדאי שזה ייכנס.

נורית קורן: אני אומר לך, כי יכול להיות שיש איזה חייל שהמשפחה שלו כן נפגעה ולכן אי אפשר להתעלם מזה, צריך לדבר.

נורית קורן: וגם צריך לזכור שזה לא רק ילדי תימן, זה תימן, המזרח והבלקן, כך שיש עוד.

נורית קורן: נכון, 70% זה תימנים, אבל השאר זה 30%, ותמיד יהיה איזה חייל, ואני רוצה לומר שחייל צריך לקבל תמיכה למה שקורה בבית.

נורית קורן: בטוח שמדברים על זה בבית, ולפעמים אתם לא יודעים לזהות שזה בעצם הנושא וזה הטריגר והוא צריך את החיזוק הזה ולפעמים צריך לשמוע גם בצבא שמדברים על משהו שקרה אצלך בבית אז אתה מאוד מתחבר.

נורית קורן: אני חושבת שזה רק מעלה את הערכים של החיילים שלנו וגם הערכים בצבא.

נורית קורן: לכן זה חשוב.

נורית קורן: אז תודה רבה על הנכונות.

נורית קורן: כן, קורח.

נורית קורן: נתחיל הפוך.

מאיר קורח: שמי מאיר קורח, אני עבדתי במשרד החינוך כמפקח על השתלמויות מורים בחינוך העל יסודי, לכן שאלתי מה ששאלתי כי אני מכיר את המערכת.

מאיר קורח: השתתפתי בהרבה ועדות של הטמעת נושאים בתוך תכניות הלימודים ובמערכת החינוך ואני מסכים לכך, גברתי, שהנושא הזה הוא לא כל כך מסובך כי יש הרבה חומר וניתן לזרז את הפעילות הזאת בצורה בלתי רגילה.

מאיר קורח: יש מספיק חומר.

מאיר קורח: אפשר לערוך סילבוס של קורס, ואני חושב קורס ראשוני, הדבר הבסיסי בהטמעת נושא זה השתלמות מורים.

מאיר קורח: אפשר לערוך קורס בסיסי מהחומר הקיים להשתלמויות מורים תוך מספר שבועות.

מאיר קורח: זה לא צריך לקחת חודשים ולא צריך לקחת תקופה ארוכה.

נורית קורן: צריך החלטה של משרד החינוך, זה מה שצריך.

מאיר קורח: צריך מוטיבציה, צריך רצון, צריך כנות ונכונות והכרה בחשיבות הנושא הזה.

מאיר קורח: כך שזה לא מסובך וניתן לעשות את הדברים.

מאיר קורח: כפי שאמרתי, החומר שקיים, צריכים לעשות עליו עבודה, צריך לעשות עבודה כדי להטמיע את בתוך תכניות הלימודים, אבל בבסיס של תכנית לימודים זה השתלמות מורים.

מאיר קורח: אם המורים לא יהיו מודעים ולא יהיו בעלי ידע, בעלי הכשרה להעביר את הנושא הזה, אז כאילו לוקחים פרקים מתים בתוך הספרים של ההיסטוריה.

מאיר קורח: לכן צריך פה לעשות את השלב הזה.

מאיר קורח: אני חושב שניתן ולא צריך לחשוב שזו משימה בלתי אפשרית גדולה שצריכה לקחת הרבה זמן.

מאיר קורח: עד כאן הדברים שאני רוצה להגיד.

נורית קורן: תודה, אמרת דברים מאוד מאוד חשובים.

נורית קורן: הנציג של הסוכנות היהודית, פטריק פרדמן.

נורית קורן: נפגשנו כבר קודם.

נורית קורן: אני אומר לאן אני רוצה ללכת.

נורית קורן: קודם כל לדעת איזה חומרים יש לסוכנות, אנחנו קיבלנו חומרים מסווגים שהיו וקיבלנו אותם, הכול בסדר, אבל הם עסקו במשהו אחר.

נורית קורן: האם יש בסוכנות ספרים, חומרים, או כל פרט אחר שיכול לסייע לפתור את הפרשה ולתת לנו עוד - - - גם כן האם אתה חושב שצריך ללמד את העולים החדשים שבאים?

נורית קורן: לטפל בזה?

פטריק פרדמן: הסוכנות לא מתעסקת בחינוך של העולם החדשים, זה את יודעת.

נורית קורן: אני יודעת.

פטריק פרדמן: למיטב ידיעתי כל החומר שהיה בידינו הועבר לוועדה, זאת אומרת זה לא שאנחנו הסתרנו חומר או שמרנו חומר ואמרנו את זה אנחנו מראים ואת זה אנחנו לא מראים.

פטריק פרדמן: יש מספיק פרשיות שהן כאובות וגם במרתפי הסוכנות, כל החומר שיש לנו הוא פתוח והעברנו.

פטריק פרדמן: אין לנו חומר סודי מעבר למה שיש לנו.

פטריק פרדמן: עכשיו, כפי שאמרתי לך, אנחנו לא מתעסקים בחינוך העולים, לא לפני עלייתם, אנחנו מתעסקים בהכנת העולים לקראת החיים בארץ, אין לנו ספרי חינוך, זה שייך למערכת החינוך, אנחנו באמת לא נכנסים לנישה הזאת.

נורית קורן: כן, בעצם אתם רק סוללים את הדרך לקליטה מהירה בארץ על מה שקורה בארץ.

פטריק פרדמן: משתדלים, כן.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: בצלאל, בבקשה.

פנחס בצלאל: שמי בצלאל פנחס מקרני שומרון.

פנחס בצלאל: סליחה שאני צרוד, הייתי בשבת חתן, שימחתי חתן וכלה.

פנחס בצלאל: לפני 45 שנה אמא שלי ז"ל ואחותי רחל, שתיבדל לחיים ארוכים, אמרו שהייתה לנו אחות בת חודש והיא הייתה במחנה עולים בעין שמר, כמו כל ילדי תימן.

פנחס בצלאל: איך היא הגיעה למרפאה, במרכאות, ששם?

פנחס בצלאל: אמא שלי הגיעה לשם, שאלו אותה, היא לא מרגישה טוב וזה, היא באה כל יום ואמרה מה איתה, היא אמרה 'לא, היא עוד לא מרגישה טוב', אחרי שבוע היא באה ואמרו שהיא נפטרה.

פנחס בצלאל: אז אבא שלי ואמא שלי שאלו את הצוות עם החלוקים הלבנים האלה, המלאכים, בלשון סגי נהור, 'אנחנו משפחה דתייה, תביאו אותה, נקבור אותה', 'לא, אנחנו קברנו אותה'.

פנחס בצלאל: אנחנו, כמו שאמר החבר שם, משפחה של תשע נפשות, עוסקים באוהלה של תורה, אהבת ארץ ישראל ולפרנס את המשפחה.

פנחס בצלאל: אבי ז"ל עבד בעבודות דחק, בבניין וכל זה, אז לא היה מי שימנף את זה.

פנחס בצלאל: שאלו אותי חברים 'מה נזכרת עכשיו?', תשמעי, לא כולם חכמים ואינטליגנטים בלשון המעטה, לא חייבים להיות - - -

נורית קורן: גם היו הרבה שהתביישו להגיד שלקחו להם את הילד.

פנחס בצלאל: התביישו גם.

פנחס בצלאל: גם כשהלכו לרשויות החוק, קרי עובדים סוציאליים ומשטרה, אז איימו עליהם 'או שאתם עפים מפה או שנעצור אתכם'.

פנחס בצלאל: לימים אני התגייסתי למשטרה ולא יכולתי, אני אמנם חמישי בהיררכיה, אבל יחידי שעוד מצליח לדבר ולמנף את העניין הזה זה אני.

פנחס בצלאל: אני כאילו דובר של המשפחה.

פנחס בצלאל: בזמן פרשת הרב עוזי משולם אני הייתי בשירות והייתי מנוע מלפעול, לא במישרין ולא בעקיפין מכורח עבודתי בשירות הביטחוני, אבל לאחר שפרשתי, ברוך ה', אני לא מפחד מאף אחד, אני מפחד מהקדוש ברוך הוא, לא רואה אף אחד ממטר.

פנחס בצלאל: יש לי את הפרנסה שלי, אף אחד לא יכול לאיים עליי 'תשמע, אנחנו נפטר אותך מהעבודה', אני, ברוך ה', עבדתי בשירות הביטחוני 23 שנה ואני עכשיו עוזב.

פנחס בצלאל: עכשיו אני פנוי לזה.

פנחס בצלאל: מחודש 11.2016 עובד בצמוד לנורית, מסייע לה בכל דרך אפשרית, בעקיפין או במישרין, בכנסים ובכל דרך כזו ואחרת.

פנחס בצלאל: היום, מה לעשות, לא מוצאים אותה.

פנחס בצלאל: אני הקלטתי חברה של אחותי, יש לי את זה בפלאפון, אישה בת 92, שמעידה על זה, זה שמור אצלי בטלפון, ואת אחותי הקלטתי ואת דוד שלי.

פנחס בצלאל: כולם אומרים שהייתה אחות 'היא נפטרה וקברנו'.

פנחס בצלאל: תודה רבה.

נורית קורן: אתה יודע, לקחנו את התלונה שלך, בדקנו ועד כמה שידוע לי לא מצאנו מסמכים.

פנחס בצלאל: אני הלכתי למשרד הפנים בכפר סבא, אמרתי לה שאני באתי מטעם הוועדה ומכרתי לה סיפור, אמרתי לה שבאתי מטעם הוועדה, היא שמעה ילדי תימן, נרתעה לאחור ופינו לי את כל האולם, פיזית, אני ראש בראש עם מנהלת משרד הפנים עשינו סריקה, היא הראתה לי את המסך.

פנחס בצלאל: היא אמרה לי ש'מאשרים שאבא שלך ואמא שלך עלו מתימן, הגיעו למחנה עין שמר, יש כניסה.

פנחס בצלאל: אבא שלך נשאר בתימן, הוא הגיע חודש - - -'.

פנחס בצלאל: הכול אמת, אבל מה אני אגיד לך?

פנחס בצלאל: כאיש משטרה לשעבר אני אומר לך שאמרו על ההורים של תימן, מזרח ובלקן, שהם לא דרשו את הילדים, אז אני אגיד לך מה הם עשו, זה נודע לי יותר מאוחר, למה הם לא דרשו?

פנחס בצלאל: אם היה ילד שקוראים לו יחיא צנעני, החליפו לו זהות, עכשיו לא קוראים לו יחיא צנעני, קוראים לו משה משה, תעודת הזהות שלו 123, החליפו לו זהות.

פנחס בצלאל: עכשיו באו אמא שלי ואבא שלי, הולכים לבית חולים 'הלל יפה', 'יש לכם יחיא צנעני?', 'לא', תעודת זהות - - -

נורית קורן: בצלאל, אנחנו יודעים שכשילדים מאומצים מחליפים להם את הזהות, אבל צריך להבין שלא תמיד יש לנו מסמכים.

נורית קורן: אנחנו נבדוק - - -

פנחס בצלאל: אז אין סיכוי אם החליפו זהויות ברשות החוק - - -

נורית קורן: לא, מחליפים זהות לילד מאומץ.

פנחס בצלאל: אז אין סיכוי שימצאו את אחותי.

נורית קורן: לא, אבל יודעים, אם יש תיק אימוץ - - -

פנחס בצלאל: סליחה רגע, זה שאין מסמך מתועד במשרד הפנים, זה לא אומר ש - - - יש עוד הרבה מקרים - - -

נורית קורן: לא, אני אמרתי שיש לנו בעיה עם תיקי אימוץ שאין ניירת, יש לנו בעיה.

נורית קורן: לפעמים אין לנו תעודות לידה, אז גם זה בעיה.

נורית קורן: אם זה לא נרשם קשה לנו.

נורית קורן: אני מביאה מסמכים שיש.

נורית קורן: אל תשכחו דבר אחד הכי חשוב, שלא תמיד אנחנו יכולים להביא ניירת מלפני 70 שנה.

נורית קורן: יש גם טענה נוספת, שהיא לא בסדר, אבל אין לי איך להתמודד איתה, למשל צים, הוועדה אספה מצים את התיק של האונייה 'גלילה' והם אומרים שזה הלך לאיבוד, אף אחד לא יודע איפה התיק הזה.

נורית קורן: או ששרפו איזה ארכיון.

נורית קורן: אז אנחנו צריכים להתמודד עם הדברים האלה.

נורית קורן: אנחנו מנסים להתמודד עם כל דבר כדי להביא מסמכים, בצלאל.

נורית קורן: גם את העניין הזה אנחנו עוד נבדוק.

פנחס בצלאל: סליחה רגע, אני רוצה לחדד את הנקודה של המסמך, כאיש משטרה לשעבר.

פנחס בצלאל: אם בא אזרח אליי לתחנת משטרה, מודיע לי שיש נעדר ואין תימוכין וסימוכין, זה לא אומר שאין נעדר כזה או משהו.

פנחס בצלאל: במחשב של המטה הארצי יהיה רשום נעדר גם 70 שנה.

פנחס בצלאל: אין סמכות, אפילו ליועמ"ש, אני בצלאל הקטן אומר את זה, אין סמכות ליועמ"ש לסגור תיק של נעדר.

נורית קורן: נכון.

פנחס בצלאל: אלא אם כן יעידו בשבועה, במלחמת יום הכיפורים, להבדיל, שככה וככה.

נורית קורן: נכון, בצלאל, אתה צודק.

פנחס בצלאל: תודה רבה.

פנחס בצלאל: וסליחה, בראשית דבריי רציתי להגיד לך שבח והלל על העבודה שאת עושה, עבודת קודש, על הפרשה הכואבת והמדממת.

פנחס בצלאל: תודה רבה.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: עמוס לגזיאל, בבקשה.

נורית קורן: אני דווקא רוצה לתת לאנשים שלא מגיעים כל פעם כדי שהם יוכלו לדבר.

עמוס לגזיאל: לא מגיעים כי לא יודעים.

נורית קורן: הכול בסדר, יש כאן אנשים שמגיעים באופן קבוע, אנחנו מיידעים את כולם.

נורית קורן: אני גם כאן אומרת, גם לפרוטוקול וגם למי שמאזין לנו בבית, כל מי שרוצה להגיע לישיבות, הישיבות שלנו פתוחות, שקופות, אין שום בעיה, פשוט צריך להתקשר, או אליי או לעוזרים או לוועדה, באתר של הוועדה יש את הטלפונים.

פנחס בצלאל: בת שבע המסורה מתקשרת ב-11 בלילה.

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: אם פעם ראשונה בן אדם נרשם אנחנו כל הזמן שולחים ומודיעים על הדיונים.

נורית קורן: בבקשה, עמוס.

עמוס לגזיאל: שלום, שמי לגזיאל עמוס, אני יליד לוב, עלינו לארץ, הוריי, אני ואחותי דורינה, שעד היום אני כשכותב ומפרסם בפייסבוק, 'אח של דורינה הנעדרת', אז כבר אנשים שואלים אותי, 'כבר 70 שנה היא נעדרת, בשביל מה אתה מציין?', אני אומר 'אולי, אולי באיזה שהוא מקום תיזכר בילדותה ותחזור'.

עמוס לגזיאל: עלינו לארץ, היה רצף של תעודות זהות, אבא שלי 1, אמא שלי 2 - - -

נורית קורן: צריך להגיד שבתעודת עלייה, כל מי שעלו, המשפחה עלתה, אז זה אחד אחרי השני, ברצף.

עמוס לגזיאל: כן, וגם קיבלנו תעודות זהות, שעד היום יש לנו את זה.

עמוס לגזיאל: ואגב, אני לא יודע איך, השבוע קיבלתי הודעה מהקהילה הפורטוגזית שיש להם את המסמכים של העלייה שלנו.

עמוס לגזיאל: ביקשתי כבר שיבדקו את הנושא הזה.

נורית קורן: אז תעביר לנו מסמכים, שגם אנחנו נראה.

עמוס לגזיאל: כי אני לא הייתי רגוע עם הדבר הזה, בייחוד כשלקראת סוף השירות שלי, סיפרתי לחבר כאן, שהיינו מקבלים שיחת טלפון למשפחה כמה דקות ואז אבא שלי אומר לי 'תשמע, אתמול בלילה הייתה פה המשטרה', אני אומר לו 'מה קרה?

עמוס לגזיאל: אני לא עשיתי שום דבר', הוא אומר, 'לא, הם חיפשו את דורינה, למה היא לא באה להתגייס', אז אמרתי לו 'ומה אמרת?' אז הוא אומר 'אמרתי להם שאני לא יודע למה היא לא התגייסה, כי היא איננה, היא נעלמה', ומסתבר שכמה זמן לפני זה הייתה עוד פעם המשטרה, למה היא לא הוציאה תעודת זהות.

עמוס לגזיאל: ואז התפניתי, באתי למפקדים שלי, ביקשתי קצת סיוע משפחתי ובמקום ללכת לעבוד הלכתי לבדוק את זה.

עמוס לגזיאל: אחרי מספר פעמים שהגעתי למשרד הפנים, היא נגרעה מהרשומות.

נורית קורן: בת כמה היא הייתה כשהיא עלתה לארץ?

עמוס לגזיאל: שנתיים.

עמוס לגזיאל: ואנשים אומרים לי 'איך אתה זוכר את הדבר הזה?

עמוס לגזיאל: ' אני זוכר.

עמוס לגזיאל: רק לציין עוד משהו, עוד לפני הסיפור של עוזי משולם, שגם אני הייתי נוכח שם, בתור טריפוליטאי לשם שינוי, וגם היו לו עוד כמה פעילים לא תימנים - - -

אליהו יצחק: היו לו מהעם, כולם היו לו.

עמוס לגזיאל: כי זה פגע בכולם.

עמוס לגזיאל: אני היום, אחרי 70 שנה, אני אומר משהו מגעיל, אבל אם היינו קמים ותובעים מהמדינה פיצויים על העוול הזה שנעשה אז המדינה, הרגליים היו רועדות לה והיא הייתה אומרת 'טוב, במקום כסף, בואו נפתור את הבעיה, נמצא פתרון לדבר הזה'.

עמוס לגזיאל: אבל, בלי להעליב, האשכנזים קיבלו פיצויים על דורות שלמים שנעלמו להם בשואה וזו השואה הפרטית שלי, אני לא מתבייש.

עמוס לגזיאל: איפה שאני הולך אני - - - עוד שנייה.

עמוס לגזיאל: בשמחה רבה נולדה לי נכדה לפני עשר שנים והזמנתי את כולם לזבד הבת, ככה אצל הטריפוליטאים, והדודה שלי, אחות של אמא שלי, נכנסה והיא ראתה את התינוקת והיא פרצה בבכי, כולם אמרו לה 'מה את בוכה?

עמוס לגזיאל: שמחה', אז היא אמרה 'דורינה, דורינה, דורינה', ואז הוצאנו את התמונה של תעודת העלייה ושמנו מול התינוקת, וכנראה מן השמים לא ייתנו לנו לשכוח את הכאב הזה.

נורית קורן: כאב גדול, כאב גדול.

נורית קורן: תודה, עמוס.

נורית קורן: אני מתנצלת על הזמן הקצר שאני נותנת, פשוט אני צריכה עוד מעט לסיים.

נורית קורן: כן, ערן.

נורית קורן: מה התפקיד שלך?

ערן עוואץ: אני יושב ראש העמותה לזכויות אדם.

ערן עוואץ: זה לא רלוונטי לדיון, אני פשוט מבקש שהות זמן מספקת, אני רושם את ההערות של כל העמותות, יש לי משהו חשוב מאוד לומר בסוף.

נורית קורן: בבקשה, עכשיו.

נורית קורן: אני נותנת לך לדבר עכשיו כי יש עוד אנשים שרוצים לדבר ואין לי הרבה זמן.

ערן עוואץ: אני שמעתי עד עכשיו שש-שבע נקודות.

ערן עוואץ: מאיר קורח הציע הצעה מאוד מעניינת, שצריך לעשות עבודת מחקר יסודית חשובה על הנושא.

ערן עוואץ: האם אנחנו נותנים את הדעת על מה מדובר, על איזה עבודת מחקר יסודית חשובה, והאם ניתן גם למנף את כל המצב שיש כאן לא רק לסתום חור אחד בסכר, לטובת הכלל.

ערן עוואץ: זאת אומרת לא מדובר פה רק שלא יישנו הדברים ולא ולא ולא, לא באו לחפש פיצויים בכלל, לא באו לחפש הכרה כרגע, באנו פה לעזור.

ערן עוואץ: יש פה בעיה בעם ישראל שקדמה להקמת המדינה.

ערן עוואץ: אני לא אכנס איתכם למה שנקרא בגידה גדולה, לא אכנס למחלוקות שהיו אז, אבל ברור שהם השפיעו והם משפיעים.

ערן עוואץ: עבודת המחקר, מר קורח הנכבד, ברצוני להציע הצעה לוועדה.

ערן עוואץ: לא מדובר פה רק על עדה זו או אחרת, מדובר פה על פילוג חמור בעם שמסכן את ביטחון המדינה.

ערן עוואץ: יש פה קצינה, אולי היא תוכל לאשר את זה.

ערן עוואץ: אנחנו הולכים ומידרדרים, הסיסמה של על חרבנו נחיה זה טוב ביפן, אנחנו לא סמוראים, יש לנו תפקידים אחרים.

ערן עוואץ: זה תפקיד של סמוראי, זה לא מתאים לנו, לא באנו להתאבד, אנחנו לא אובדניים, אנחנו רוצים פה חיים שפויים.

ערן עוואץ: אם אנחנו רוצים חיים שפויים צריך שתוצאות הוועדה יצפו פני עתיד ל-20 השנה הבאות.

ערן עוואץ: לא מדובר פה רק על חינוך, מדובר פה על שינוי תפיסה, שזה אומר, אם הוועדה נותנת את דעתה על פיוס, שלא יהיה פיוס רק בין עדה זו או אחרת, שבט זה או אחר, על פיוס לאומי.

ערן עוואץ: יש פה מחלוקת, אני אתן לכם עכשיו כותרת, אולי בומבסטית, לפני 20 ומשהו שנה נרצח ראש ממשלה בישראל.

נורית קורן: כן, אבל זה לא שייך.

ערן עוואץ: לא שייך, נכון, אבל ועדת שלגי הייתה קשורה לזה ולא ניתן המחקר המתאים, האם אחרי כל דבר שנעשה מקום המדינה, שגרם לסכסוכים חברתיים, בהמשך לכך לא ניתן המחקר שהוא רוצה לעשות והיא רוצה ללמד בבית ספר ורוצים פה - - -

נורית קורן: ערן, סליחה.

נורית קורן: נכנסת באמצע הדיון - - -

ערן עוואץ: לא, אני לא באתי לדבר על זה.

נורית קורן: אני מתייחסת לדברים שלך.

ערן עוואץ: יש לי עוד נקודה חשובה.

ערן עוואץ: את המסמכים אני אגיש לגברתי בסוף.

ערן עוואץ: זה שאלות, יש לי פה שאלות.

ערן עוואץ: אני מבין כבר מהלך הרוח של הדיונים פה, ואני מדבר על הפרוטוקול, שכבר מתחילים לדבר על איך לחנך את העם ואיך להתחיל לפייס, משרד התרבות - - -

נורית קורן: אתה נכנסת באמצע הדיון, אנחנו לקראת הסוף כבר - - -

ערן עוואץ: אבל יש לי אוזניים ואני גם - - -

נורית קורן: לא, רק שנייה, אני רק רוצה - - -

ערן עוואץ: משרד התרבות הציע - - -

נורית קורן: אני רק רוצה - - -

ערן עוואץ: אין לי זמן.

ערן עוואץ: גברתי תענה מה שהיא רוצה.

ערן עוואץ: שאלה, קודם כל האם נמצא פה בוועדה נציג מוסמך מטעם ראשי העדה, בכלל להתחיל לדבר על משהו?

נורית קורן: סליחה, יש כאן ועדה בראשותי - - - סיימת?

ערן עוואץ: לא.

נורית קורן: בבקשה, יש לך בדיוק עוד דקה לסיים.

ערן עוואץ: ואם כן, גברתי תואיל בבקשה לגלות לנו מיהי אותה אישיות מסתורית, שאיננו יודעים עליה, שרשאי לדבר בשמנו ואנחנו לא יודעים.

קריאות: היא, היא, יושבת ראש ועדה.

נורית קורן: חבר'ה, תנו לו להגיד את מה שהוא רוצה.

ערן עוואץ: כל הנציגים של כל העמותות, אני לא רואה נציג אחד שמייצג את העדה, אין רב ראשי לעדה, ואנחנו דיברנו על זה.

ערן עוואץ: גברתי תקבל את הטפסים לבקשה להכרה שנשלחה לפני הקמת הוועדה הזו.

ערן עוואץ: מכאן אפשר להתחיל לדבר.

נורית קורן: תודה רבה, אדוני.

נורית קורן: חברים, הכול בסדר, לכולם מותר לדבר.

נורית קורן: תודה רבה, אני מתנצלת, אני צריכה לסיים.

ישי כהן: ערן, איפה אתה חי?

נורית קורן: הכול בסדר, יש לנו כאן אורחת, בסיכום אני אומר את הדברים שלי.

ישי כהן: להעליל עלילות על מי?

ישי כהן: על העדה שלך?

נורית קורן: יש לנו כאן אורחת שהגיעה עם ד"ר משה נחום, אם היא רוצה לומר את דברה אני אשמח, אם היא תציג את עצמה.

נורית קורן: בבקשה.

נורית קורן: אין לנו הרבה זמן, אז ממש שתי דקות, תציגי את עצמך, כי אני רוצה לסיים.

רחל דמתי: שמי דמתי רחל, אני גרה בלוס אנג'לס הרבה שנים ואני ובעלי חברי הפדרציה בלוס אנג'לס, אנחנו מטפלים בקהילה התימנית.

נורית קורן: את קשורה למשה דמתי?

רחל דמתי: למשה דמתי, ודאי.

פנחס בצלאל: מי זה משה דמתי?

נורית קורן: קהילה בניו יורק.

נורית קורן: יש קהילה בניו יורק, מטפלים.

נורית קורן: כל אורח שמגיע, יש שם בית כנסת, אתה מוזמן, מקבל ארוחה אחר כך, ארוחת שבת.

רחל דמתי: בלוס אנג'לס יש לנו בית כנסת ואנחנו מטפלים בבית הכנסת, בקהילה.

רחל דמתי: כולכם מוזמנים, אגב.

רחל דמתי: נחזור אחורה, כשהייתי בת עשר בערך אמי הייתה בהיריון, היא ילדה בבית חולים קפלן, ילדה בן, וכעבור שבוע הילד חזר הביתה עם ההורים, עשו לו ברית וכעבור חודש, בערך שבועיים-שלושה או חודש, מבית החולים חזרו ואמרו שרוצים לקחת את הילד לבדיקות.

רחל דמתי: לקחו את הילד לבדיקות ומאז הוא לא חזר, אמרו להורים שהוא נפטר.

רחל דמתי: אמא שלי חלתה כתוצאה מכך, הרגישה נורא לא טוב, וזהו, ונשארנו בלי אח.

רחל דמתי: זה גרם לנו להרבה עוגמת נפש, לצער רב וזהו, נלקח הילד.

רחל דמתי: בבית חולים קפלן, זה היה בשנת 55' בערך.

נורית קורן: אם יש לך יותר פרטים, אנחנו נוכל לקבל ממך יותר פרטים, את הסיפור, את כל מה שצריך, אנחנו נפנה לכל המשרדים, לצוות הבין משרדי, נראה מה אפשר להעלות, לראות כרטיס רפואי שלו או כל דבר אחר.

רחל דמתי: שם הילד זה יוסף דמתי.

נורית קורן: תישארי פה בסוף הדיון, ניקח ממך את כל הפרטים ונראה מה נוכל לעשות.

רחל דמתי: אוקיי.

נורית קורן: אני מתנצלת, עוד מישהו?

ישי כהן: אני.

נורית קורן: כן, ישי, אבל ממש קצר.

ישי כהן: אני לא מבין למה צריך סחבת דרך משרד התרבות, עם כל הכבוד להם, לערוך את כל המחקרים כאשר ד"ר מנשה אמר ומר קורח אמר, יש חומר רב, נכתבו המון ספרים.

ישי כהן: למה לא מכניסים את זה לתכנית הלימודים?

נורית קורן: ישי, כי לא הייתה דרישה עד עכשיו, וגם אם הייתה דרישה הרבה משרדים התעלמו, יותר נוח בחומר הקיים להריץ.

נורית קורן: מהדיון הזה - - -

ישי כהן: אלטלנה לא הייתה בוועדה, שהוועדה החליטה להכניס אותה לתכנית הלימודים.

נורית קורן: ישי, העלית נקודה טובה, הדיון הזה, זימנתי את הדיון הזה כדי לשבת עם כל המשרדים.

נורית קורן: כרגע הם שמעו את האנשים, היה לי חשוב מאוד שישמעו את הסיפורים.

נורית קורן: יש כאן אנשים שלא כל כך מכירים את הפרשה, אז היה חשוב לי שאנשים ישמעו, יראו במי מדובר, יראו שזה אנשים חיים, זה לא אנשים הזויים, כל מי שנמצא פה אלה אנשים מן היישוב.

נורית קורן: זה מה שהיה חשוב לי.

נורית קורן: אנחנו עכשיו נשב איתם - - -

ישי כהן: יש גם את הדוח של שטרית.

נורית קורן: ישי, אנחנו נעשה את זה.

נורית קורן: אני זימנתי את הדיון כדי לקדם את הנושא.

ערן עוואץ: ישי, אם לא היית מפריע לי - - -

נורית קורן: חברים, אני רוצה לסיים.

נורית קורן: רחמים, רצית להגיד משהו.

רחמים קרוה: אני אקצר.

רחמים קרוה: לגבי ההכרה, דיברת על זה שאם לא ילמדו באקדמיה וכו' לא תהיה הכרה מלאה.

נורית קורן: לא, הכרה קודם כל יש.

נורית קורן: הכרה, היום אנחנו כבר לא הזויים, הפרשה הזו היא על סדר היום.

נורית קורן: אני אומרת לקיחת אחריות, אבל כדי ללמוד וכדי לבנות תכניות לימודים חייב להיות מחקר, חייב להיות מחקר אקדמי, לכן זימנתי פה את כל הפאנל כדי להציף את הבעיה ולהעלות אותה.

נורית קורן: צריך מחקר אקדמי כדי שהדברים יהיו נכונים.

נורית קורן: נכון שיש כאן היסטוריה שכבר כל אחד יכול לכתוב אותה, אבל צריך לתמוך אותה במחקר מדעי אקדמי כדי שלא יגידו שהכול סיפורי אלף לילה ולילה.

רחמים קרוה: אני לא הצגתי את עצמי.

רחמים קרוה: שמי רחמים קרוה ולי יש שני מקרים, גם אמא נעלמה וגם אח.

רחמים קרוה: אני באמת לא אתעכב על הנושא הזה, רק רציתי לומר לגבי הדנ"א ופתיחת הקברים, כפי שאת יודעת, לא אישרו את הקודים בדנ"א ופתיחת הקברים פחות מ-20 מטר גם לא אישרו.

נורית קורן: תודה רבה שהעלית את הנושא, בסיכום שלי אני מתייחסת לזה.

רחמים קרוה: חשוב שישמעו את זה גם כן.

נורית קורן: אני אתייחס.

רחמים קרוה: יש לי עוד כמה דברים, אבל - - -

נורית קורן: בסדר, אני אתייחס לזה בסיכום שלי.

רחמים קרוה: ויישר כוח באמת לוועדה, חיזקו ואמצו.

רחמים קרוה: תודה.

נורית קורן: תודה.

נורית קורן: יש לנו כאן את הדור הצעיר שהגיע היום ועשה מאמץ להגיע.

נורית קורן: אחת מהבנות, בבקשה.

כליל ידיד: אני כליל ידיד, נכדה של ד"ר רחל ידיד.

כליל ידיד: אני רק אגיד ממש שתי מילים.

כליל ידיד: סיימתי את לימודיי בבית הספר בשנה שעברה, אני בוגרת מכינה קדם צבאית.

כליל ידיד: רק רציתי להגיד שבתור חלק מהנוער, בסופו של דבר אנחנו דור העתיד, אנחנו אלה שנישאר פה אחר כך, וכרגע אני יכולה להגיד לך, כרגע שאני נמצאת עם חבריי, אין שום דיבור על זה, אין שום מידע על זה, החברים שלי לא מכירים מה זה שאני הולכת לשבת בוועדה בנושא.

כליל ידיד: אף אחד לא הבין על מה אני מדברת בכלל.

כליל ידיד: אני חושבת שזה ממש חשוב שזה יעלה לשיח ושחבר'ה ילמדו על זה ושתהיה להם מודעות בסיסית בכלל לעניין, כי כרגע אף אחד לא שמע ואף אחד לא יודע וזה ממש חבל.

כליל ידיד: ויש לזה חשיבות מאוד גדולה.

יונה מוכתר: ומי יודע שאת לא הבת של אחי החטופה, שאני לא יודע עליה כלום, איפה היא, לא יודע שום דבר.

יונה מוכתר: אני רק יודע שהיא חיה.

יונה מוכתר: מי יודע שאת לא הבת של אחותי?

נורית קורן: יונה, צריך להזכיר פה את מאגר הדנ"א שעשינו, מצאנו שלושה ילדים שהתאחדו עם המשפחות הביולוגיות.

נורית קורן: אז אלה הדברים החשובים.

נורית קורן: יש כאן עוד אישה חדשה שהגיעה, אני לא יודעת מי את, את רוצה לדבר?

נורית קורן: יש כאן עוד מישהו שרוצה?

נחמן מזעקי: אני מציע להביא נוער, כשיש ועדות כאלה, שיבואו וישמעו.

נחמן מזעקי: שיבואו לשמוע בוועדה, וזה יהיה חלק מהלימוד שיהיה להם.

נורית קורן: נכון.

נורית קורן: אני נפגשת עם הרבה בני נוער ואני מספרת על הפרשה.

נורית קורן: התכוונו לעשות עם תנועות נוער, הזמנו את נציגות מועצת התלמידים, בגלל התקופה של מבחני הבגרות הם לא יכלו לבוא.

נורית קורן: אבל הזמנו גם אותם.

נורית קורן: נייחד דיון מיוחד רק על תנועות הנוער, מה הם יכולים לעשות לאזרחים ותיקים, כדי לתעד אותם ולהגיע אליהם לבתים.

אליהו יצחק: כבוד היושבת ראש, כל הכבוד ומעריכים את העבודה, עם כל זה אני חושב שלצערי הרב יש רבנים תימנים, אבל יש גם כן את מרן, ר' שלמה קורח, שעבדו עליו עם ספרי הקודש, ויש את מרן שהוא מלווה אותך גם כן בייעוץ, הרב ערוסי, ד"ר רצון ערוסי, דוקטור למשפטים.

אליהו יצחק: אני חושב שהם יכולים, וטובה שעה אחת קודם, כמו שאמרה הגברת הזאת, שנת תשע"ט זה סימן להתחיל את החינוך האמיתי.

אליהו יצחק: דרך אגב, הבת שלי, היא שמעה אותך בפייסבוק, היא התחילה לחפש ללמוד על חקירת ילדי תימן.

אליהו יצחק: היא לומדת במכללת הדסה.

אליהו יצחק: לא יודע מאיפה היא שמעה, או שהיא לקחה על עצמה אחריות, או שאמרו לה להתחיל ללמוד, לחבר איזה קונטרס על זה.

אליהו יצחק: אז אני חושב שעה אחת קודם ובעזרת ה', כל הכבוד לכם - - -

מנשה זכריה: זה יקבל תאוצה.

ערן עוואץ: אדוני רוצה לעשות לנו עוד ועדה?

נורית קורן: ערן, אתה צריך להבין דבר אחד, אנחנו יושבים פה בכנסת ישראל.

נורית קורן: כנסת ישראל, סוף סוף ראש הממשלה, גם יושב ראש הכנסת הבין שזה דבר חשוב לפתוח, לצערי קוראים לזה ועדה כי יש ועדות בכנסת, ועדה מיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, המזרח והבלקן, כך שיש פה מנדט לכנסת, יחד עם חברי הכנסת, לפעול בפרשה ולדאוג שנגיע לחקר האמת וגם לעשות אמצעים אופרטיביים כדי לתת תשובות למשפחות וכדי להגיע לפתרון של הפרשה הזאת, כי עברו כבר 70 שנה.

נורית קורן: עכשיו זו שעת רצון.

ערן עוואץ: ברשותך, גברתי, אם גברתי תיתן לי את רשות הדיבור לשנייה.

נורית קורן: הוועדה שבראשותי - - -

ערן עוואץ: ברור לי, זה ברור לי - - -

נורית קורן: רגע, ערן, סליחה, אני מנהלת פה, נתתי לך לדבר עד עכשיו, בבקשה, תקשיב.

נורית קורן: אתה הגעת לפה באמצע הדברים, תקשיב, תקשיב בנחת.

נורית קורן: הוועדה מתנהלת כשנה וחצי, זו פעם ראשונה שאני רואה שאתה מגיע.

נורית קורן: פעם ראשונה שאתה מגיע לפה, אולי פעם שנייה.

נורית קורן: הוועדה מנהלת דיונים בצורה מסודרת בכל מיני נושאים, העלינו לסדר היום הרבה מאוד נושאים, פעלתי מול משרדי ממשלה, איפה שהיו בעיות, לפתור את הבעיות.

נורית קורן: העברתי את חוק הקברים והיום בעזרת ה', בערך בשעה חמש, אני אעביר את החוק לפתיחת תיקי אימוץ.

נורית קורן: ואני ממשיכה לפעול, אני לא מדברת, אני פועלת.

נורית קורן: צריך לומר ככה, מלווים אותי הרבה מאוד אנשים וגם עמותות ולא פעם אני, לצערי הרב, ד"ר יגאל בן שלום לא יכול היה להגיע היום, וגם אבנר זכריה, שזה שלוש העמותות הגדולות שמטפלות בנושא של יהדות תימן, גם נתן שיפריס, הוא עשה מחקר אקדמי, שאני מאוד מעריכה אותו, לא יכול היה להגיע היום, ואני ממשיכה ופועלת.

נורית קורן: פה בשולחן הזה, כל העמותות, הדלת פתוחה פה לכל העמותות, העמותות בוחרות להגיע או לא להגיע.

ערן עוואץ: זה לא כל העמותות.

ערן עוואץ: אנחנו עמותה שבחרנו להגיע בתור עמותה.

נורית קורן: יפה.

נורית קורן: אז כל אחד שבוחר להגיע, ואתה אמרת שאתה לזכויות אדם, הכול טוב, אני אומרת לך חד וחלק, הדלת של הוועדה פתוחה, אני שומעת את כולם, אני מזמינה את כולם, כל מי שרוצה יכול לבוא, הכול פתוח, יש מקום לכולם.

נורית קורן: כל אחד בוחר לעשות את מה שהוא רוצה.

ערן עוואץ: גברתי, גברתי - - -

נורית קורן: אני מבקשת ממך, אני מנהלת את הדיון, תן לי לסיים.

ערן עוואץ: אני יודע, אני רוצה ל - - -

נורית קורן: אני אתן לך להתייחס לדברים שלי עוד דקה.

נורית קורן: אני רק רוצה להתייחס, מכיוון, רחמים, שהעלית את הנושא של חוק הקברים.

נורית קורן: על חוק הקברים היו ישיבות על גבי ישיבות, הכול נוהל לפי המשרדים.

נורית קורן: יש חוק במדינת ישראל והחוק במדינת ישראל אומר דבר אחד, שכל אדם שעושה בדיקה של דנ"א חייב להזדהות בפני מי שלוקח ממנו את הבדיקה.

נורית קורן: חייב, יש חוק במדינת ישראל.

נורית קורן: זה החוק, אני לא קבעתי אותו, זה חוק קיים.

נורית קורן: הוא חייב להזדהות כדי שייקחו ממנו בדיקת דנ"א.

נורית קורן: אממה?

נורית קורן: יש אנשים שחושבים שהם יכולים לשלוט על כל החומרים ולשנות את החוק במדינה איך שמתאים להם.

נורית קורן: בית המשפט הוא זה שיחליט, לא אני.

נורית קורן: אני אפשרתי את הנושא של נציג של המשפחה, אבל שיהיה רופא, שיבין בדיוק, כשיוציאו את הגופה, את שרידי הגופה, מתוך הקבר, הרי עברו המון שנים, אם בכלל נשארו שרידי גופה, יכול להיות שזה יהיה רק חול ומהחול להפיק את הדנ"א.

נורית קורן: רחמים, אתה ישבת פה, אני הבאתי את המכון לרפואה משפטית, הם סיפרו והסבירו פה, נעשתה פה עבודה מאוד חשובה, ומי שרוצה ללמוד את זה יכול לקחת את הפרוטוקולים וללמוד.

נורית קורן: העבודה הזאת, השופטת ראתה את כל הפרוטוקולים, היא קראה.

נורית קורן: אפשר לבקש את הפרוטוקולים, בחלק מהדיונים, ישי, היית, כך שאתה יודע.

ישי כהן: הייתי בכול, איפה זה עומד?

נורית קורן: עכשיו אני מסבירה על הנושא הזה.

נורית קורן: העניין הוא שיש נציג של המשפחות וזה רופא, זה חשוב שזה יהיה רופא כדי שהוא יסביר מה רואים בכלל.

נורית קורן: 20 המטר זה החוק שנקבע, כך עובדים גם במשטרה, כשפותחים קברים למשטרה, אף אחד לא עומד במרחק 20 מטר, זה הבסיס שעליו צריך לעבוד.

נורית קורן: צריך להבין שזה צריך להיות סטרילי, נקי, ואני לא חושבת שלא נתנו את כל האפשרויות.

נורית קורן: הכול מונח בפני בית המשפט, בית המשפט החליט.

נורית קורן: יש דרישות, יש חוק.

נורית קורן: צריך לעמוד בחוק.

נורית קורן: אנחנו רוצים לבצע, זה יתבצע.

נורית קורן: חבל על הזמן שמתבזבז, שלא התחלנו כבר בפתיחה של הקברים כי אנחנו צריכים לדעת האם באמת יש בקבר מישהו או אין בקבר מישהו.

נורית קורן: אלה הדברים החשובים.

נורית קורן: זה בנושא שהעלית, אני מקווה שעניתי לשאלה שלך.

רחמים קרוה: כי מצטטים אותך שאת קבעת את ה-20 מטר וגם הנושא של - - -

קריאות: לא, לא, לא.

רחמים קרוה: אני אומר לה, שהיא תדע.

נורית קורן: רחמים, נתת לי הזדמנות, הסברתי.

נורית קורן: יש אנשי מקצוע, אנשי המקצוע ישבו פה, ואני אמרתי בפירוש, הרי החוק הזה התחיל מזה שאני אמרתי, גם לרבנים וגם למועצת הרבנות וגם לוועדת כבוד המת, הם סירבו להתחיל בכלל עם פתיחת הקברים, שזה דבר הכי הכי בשמים, הם סירבו, אבל אני עמדתי על זה ואמרתי להם, 'אתם פותחים קברים, כל שבוע יש את זה', ובאותו שבוע שאישרנו את החוק פתחו שלושה קברים.

נורית קורן: אני אמרתי גם לרבנים וגם למשטרה וגם למכון לרפואה משפטית, כמו שהמשטרה פותחת קברים אותו דבר אנחנו נפתח קברים בפרשה הזאת.

נורית קורן: אם אתם לא תיתנו לי את זה בחוק, אנחנו נעשה את זה בדרך אחרת, דרך המשטרה.

נורית קורן: הם הבינו שאין להם דרך ולכן ישבנו והגענו להסכמות.

נורית קורן: הבאתי כסף בשביל הבדיקות, המשפחות לא משלמות על הבדיקה, לא משלמות על פתיחת הקבר.

נורית קורן: זה הישג, זה הישג עצום, איפה היינו לפני שלוש שנים?

נורית קורן: מישהו בכלל הגיע לפתוח קברים?

נורית קורן: אף אחד.

נורית קורן: אז עכשיו הדברים האלה, יש חוק במדינת ישראל, בחוק כתוב, בפרוטוקול כתוב כל הדברים שאמרתי.

נורית קורן: מה שאומרים, שיגידו, הכול בסדר, יש חוק, שיקראו אותו.

נורית קורן: יש בית משפט, בית המשפט פוסק.

נורית קורן: יש נציג של המשפחה, הוא רופא, למה הוא רופא?

נורית קורן: כדי שהוא יבין בדיוק מה נעשה בתוך הקבר, שלא פתאום יגידו, 'הנה, האבן הזאת, זה עצם או לא עצם', אני סומכת על המכון לרפואה משפטית שהוא רוצה לעשות את הטוב ולתת תשובות למשפחות.

נורית קורן: אם אין אמון במערכת אז אנחנו לא צריכים גם לפתוח את הקברים, נשאיר את הכול ככה.

נורית קורן: אני חושבת שאנחנו נמצאים במקום אחר לגמרי, הרכבת כבר יצאה מזמן, אנחנו נמצאים עכשיו בפרשת דרכים, להתחיל לפתוח, גם את הקברים, להתחיל לפתוח את תיקי האימוץ ולראות מה קורה ולתת תשובות למשפחות.

נורית קורן: הנה, גם המדינה מוכנה לקחת איזה שהיא אחריות.

נורית קורן: זאת שעת רצון עכשיו ועכשיו צריך לעשות הכול.

רחמים קרוה: מה שלא נעשה 70 שנה, באמת בשנתיים האלה - - -

יונה מוכתר: צריך להדגיש שזה לא סתם רופא, זה אנתרופולוג, שזה המקצוע שלו, שהבאת אותו במיוחד בשביל זה.

נורית קורן: יונה, רשמנו רופא, לא הלכנו לרשום, בחוק לא רשום מי בדיוק, רשמנו רופא מטעם המשפחה.

יונה מוכתר: זה רופא מקצועי.

נורית קורן: זהו, זה הגיוני.

נורית קורן: היגיון.

נורית קורן: אם אין כבר היגיון, אז אין מה להגיד.

נורית קורן: ערן, בבקשה, משפט אחד.

ערן עוואץ: אני מבקש, ברשותך, גברתי, התייחסות לשאלה ששאלתי בתחילת דבריי, מי אלה הנציגים המוסמכים על ידי ראשי העדה?

מירב שמעון: יו"ר הוועדה.

נורית קורן: אז אני מסבירה לך.

נורית קורן: מה זה נציגי העדה?

נורית קורן: אתה יודע מה זה נציגי העדה?

נורית קורן: כל מי שיושב פה מסביב לשולחן.

נורית קורן: וגם אם יהיו פה עוד 100 איש, עוד 200 איש, בשבילי כולם נציגים של העדה.

אליהו יצחק: הרב רצון ערוסי היה פה.

רחל ידיד: אני רק רוצה לשאול את כבודו, ומי מינה אותך להיות יושב ראש הוועדה של זכויות האדם?

רחל ידיד: אותו דבר.

נורית קורן: תודה רבה.

פנחס בצלאל: נורית, בקשר למה שאומרים עלייך, פלוני אלמוני - - -

נורית קורן: לא, לא נעסוק בזה.

נורית קורן: אני לא רוצה לעסוק בזה.

פנחס בצלאל: לא חשוב מה אומרים, חשוב מה את עושה.

פנחס בצלאל: זהו.

נורית קורן: תודה רבה.

נורית קורן: הם יכולים להמשיך לדבר, אני עושה.

ערן עוואץ: אני לא חושב שאף אחד פה נגד הגברת.

נורית קורן: לא, אנחנו שמנו את כל הדברים על השולחן, כל מי שרוצה מוזמן, הכול טוב.

נורית קורן: אני רוצה לסיים את הדיון ולומר ככה, אני כבר פניתי לשר החינוך ולשר התפוצות, חבר הכנסת נפתלי בנט, בנושא של הפרשה, להכניס אותה לתכנים.

נורית קורן: פניתי בעל פה, אבל אני אפנה גם בכתב ואנחנו רוצים שהפרשה תילמד בחטיבות הביניים, אולי בשנה האחרונה, זה כבר פדגוגית, רחל, חשוב לנו בחטיבה העליונה ובמכללות ובאוניברסיטאות.

נורית קורן: חשוב לעודד תלמידים לכתוב עבודות שורשים, כי זה המחקר, מפה זה מתחיל.

נורית קורן: והעידוד של המועצה להשכלה גבוהה וגם המקומות האקדמיים, לכתוב מחקרים אקדמיים.

נורית קורן: בעבר אני הקדשתי לזה דיון נפרד, הבאתי אנשים מהאקדמיה כדי שהם יגידו לנו מה נעשה ויש, כמו שאמרת, רחל, וכמו שנאמר פה גם ממשרד התרבות, יש הרבה מאוד חומר.

נורית קורן: אפשר כבר להתחיל למיין אותו, רק צריך את האנשים שיישבו ויתחילו לראות מה לעשות.

נורית קורן: אני רוצה לומר שגם שר התפוצות צריך לשתף את הסוכנות היהודית, וכאן אני פונה עוד פעם לסוכנות היהודית, שמאוד מאוד חשוב הסברה בקהילות היהודיות.

נורית קורן: אני נסעתי לעשות את זה בתחילת החודש שעבר, נסעתי לקהילות היהודיות ואמרתי להם שהייתה הפרשה, אנחנו אמנם לא שונים ממדינות אחרות, שזה מתקיים גם במדינות אחרות, אבל אנחנו יודעים שהיה מבצע כתונת פסים, הסיעו תינוקות מפה באוניית צים והם הגיעו לארצות הברית.

נורית קורן: אנחנו יודעים שהיה מאכר שמכר כל ילד ב-5,000 דולר, אנחנו יודעים שהילדים הגיעו לארצות הברית.

נורית קורן: אנחנו רוצים לאתר בתוך הקהילות, וכאן אני גם פונה אלייך, גב' דמתי, בלוס אנג'לס, אנחנו רוצים לפנות לקהילות ולדעת האם יש ילדים מאומצים, שהם ילדים יחידים באותה משפחה ואתה רואה שהם לא מתאימים לנוף, אתה רואה שהם שונים, ומאוד חשוב שהקהילות יגידו.

נורית קורן: אני אומרת, אל תיחשפו, תשאירו את החיים שלכם, אבל תנו לנו בדיקת דנ"א, למה?

נורית קורן: כדי שנדע אם יש פה משפחה ביולוגית לילד המאומץ ורק שהמשפחה תדע שהוא בחיים, הוא חי, הכול בסדר.

נורית קורן: אם הוא ירצה לפגוש את המשפחה, הכול בסדר, אם הוא לא ירצה, דיינו, אנחנו יודעים שהוא חי.

נורית קורן: גם זה מספק את ההורים ואת בני המשפחות.

נורית קורן: זה חשוב מאוד.

נורית קורן: אולי גם איזה שהיא פעילות שנעשה ביחד עם הסוכנות כדי לראות איך להביא את הפרשה למיצוי.

נורית קורן: היו לי עזרה וסיוע, ובאמת תודה רבה גם לג'וש וגם לנתן שרנסקי, שבאמת עזרו ופתחו את כל החומרים.

נורית קורן: עכשיו יהיה יושב ראש חדש, אולי נוכל להוביל את זה גם כן.

עמוס לגזיאל: או שהוא יסגור את זה.

נורית קורן: לא, אין אפשרות כזאת, עמוס.

נורית קורן: עכשיו אני פונה לשרת התרבות, חברת הכנסת מירי רגב, להביא תמיכה ספציפית ליצירה דוקומנטרית בנושא, לכלול את הנושא באירועי התרבות שמתקיימים בארץ, גם בקיץ עכשיו, לעודד כתיבה ויצירה ישראלית בנושא של הפרשה, אם זה בטלוויזיה, בתיאטרון, בשירה, באמנות.

נורית קורן: אני יודעת שזה מאוד חשוב, אנחנו גם עסקנו בדיון מיוחד איך האמנות עסקה בפרשה, יש שירה שנכתבה, יש ציורים שנעשו.

נורית קורן: מאוד חשוב.

נורית קורן: אני חושבת שאם השרה באמת תיפתח לדברים האלה אז היצירות מאוד מאוד חשובות.

נורית קורן: אני רוצה שיהיו יצירות ברמה גבוהה, אני רוצה באמת להראות את העושר התרבותי שלנו ושהם יהיו ברמה גבוהה, מאוד חשוב, ולא להציג אותנו כנלעגים, כי אפשר לעשות את זה כך, אבל אם אנחנו ניקח את זה למקום הגבוה, ואני חושבת שזה מגיע לנו לקחת את זה למקום הגבוה וזה אפשרי, אני מאוד אשמח ואני מברכת את השרה שהיא בכל זאת הביאה לנו תמיכה ואני מודה גם לך שהגעת לכאן.

נורית קורן: אני אפנה לשר הביטחון, אביגדור ליברמן, שבקורסים שמעבירים לחיילים יהיו שיעורים ופעילות הסברה בנושא, וגם לכלול את זה בסדרת חינוך.

נורית קורן: אנחנו נשלח מכתב בנושא ואני אשמח לדבר איתךְ, אם יש לך הצעות נוספות, שאני אוכל לדרוש את זה מהשר.

נורית קורן: אנחנו הזמנו גם את השלטון המקומי, אבל הם בחרו לא להגיע, ואני קוראת למרכז לשלטון מקומי לפנות לראשי הערים וראשי הרשויות המקומיות בבקשה לעסוק בנושא במסגרת אירועי התרבות בעירם, ביישוב.

נורית קורן: זה חשוב שגם ראשי הערים והשלטון המקומי יהיו מחויבים ואז הם יפנו לעמותות, הרי זה עובד גם בצורה הזאת, הם יפנו לעמותות כדי לעשות ולא רק לעשות תימניאדה.

נורית קורן: זה לא מה שנותן לנו.

נורית קורן: וכן לעודד את תנועות הנוער ביישובים לעסוק במסגרת הפעילויות החברתיות ואנחנו נפנה גם למועצת התלמידים ונקיים עם מועצת התלמידים והנוער ותנועות הנוער דיון בנפרד.

נורית קורן: אני רוצה להודות לכל אחד ואחד שטרח והגיע לכאן היום, אני מאוד מודה לכם, זה לא מובן מאליו ואני מזמינה את כולכם להגיע למליאה.

נורית קורן: אני מאמינה שבסביבות חמש אני אעביר את חוק האימוץ ואני אשמח מאוד שתגיעו למליאה.

נורית קורן: שוב פעם, אני מודה לכולם, אתם נותנים לי את הכוח להמשיך ולפעול למען המשפחות.

נורית קורן: אני מודה לכם, זה לא ברור מאליו, תודה רבה.