ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 645, 2018-06-13 09:30

יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם.

יעקב מרגי: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט, 13 ביוני 2018, ל' בסיון התשע"ח, בנושא העדר תקנים בבי"ס "שחפים" לילדים עם מוגבלויות.

יעקב מרגי: יוזם הדיון הוא חבר הכנסת סאלח סעד, שישב עליי, איך אומרים, לחץ פיזי מתון.

יעקב מרגי: זה החודש האחרון של המושב, יש לנו הרבה דברים, חקיקה ובלגן, אבל בסוף נכנעתי לו.

יעקב מרגי: נכנעתי לו במיוחד כשידעתי מי היהודי עם הלב שעומד מאחורי בית הספר הזה, שהוא יותר מארח מאשר – ועל הדרך, לפני שאני אתן לחבר הכנסת סעד לומר את דברי הפתיחה, אנחנו כאן פתחנו אתמול תערוכה של ציורים, שאת רוצה לומר לנו כמה מילים עליה, יהודית?

יהודית גידלי: אני אשמח.

יעקב מרגי: בבקשה, יותר מאשמח.

יהודית גידלי: זה ממש הבייבי שלי והכיף שלי.

יהודית גידלי: קודם כול, זו יוזמה שפתחנו בה לפני 20 שנה שבוועדת החינוך, הספורט והתרבות יש תערוכות של צילומים, ציורים, תערוכות אומנות למיניהן.

יהודית גידלי: מאז שעברנו לבניין החדש, לצערי, זה לקח כמה זמן עד שהחזרנו את העטרה ליושנה.

יהודית גידלי: ברשות היושב-ראש וביד חופשית שניתנה לי ממנו – ואני מודה לו על זה כל יום בנפרד – אנחנו בערך בתערוכה מספר 10.

יהודית גידלי: התערוכה הזו זה ציורי ילדים בכיתה ד' בבתי הספר של העיר פתח תקווה.

יהודית גידלי: הם היו, קודם כול, במוזיאון פתח תקווה, שם הם נחשפו לדמויות הראשונות של העיר.

יהודית גידלי: בעקבות ציטוטים של משפטים שאמרו ראשי פתח תקווה, הם עשו ציורים, כמובן, בהדרכה וכו' וכו'.

יהודית גידלי: וכל מה שאתם רואים פה זה של ילדי כיתה ד'.

רחלי אברמזון: מקסים, מרגש.

יעקב מרגי: בבקשה, חבר הכנסת סעד.

סאלח סעד: בוקר טוב.

סאלח סעד: א', תודה אדוני היושב-ראש, על זה שאתה מקיים את הישיבה הזו.

סאלח סעד: אני מסכים אתך שלחצנו יותר מדי לקיים את הישיבה - -

יעקב מרגי: לא יותר מדי.

סאלח סעד: - - לחצנו לקיים את הישיבה הזו, אבל מכיוון שגם עליי ישב ראש מועצה, שהוא די מוצלח - - -

יעקב מרגי: הוא מובחר, הוא מובחר.

סאלח סעד: כן.

סאלח סעד: בני בן מובחר, האיש מיוחד, שרוצה שהאזור שלו תמיד יהיה בין הראשונים בארץ.

סאלח סעד: אני מסכים אתו לחלוטין, כי זה אזור הגליל העליון ואנחנו חייבים תמיד לשמר אותו הכי יפה והכי הוגן מכל הבחינות, לא רק בגלל הנוף הטבעי שיש בו, אלא גם בחינוך ובחינוך המיוחד במיוחד.

סאלח סעד: אני ביקשתי מכם את הדיון הזה בעקבות הביקור שלי וסיור שלי בבית ספר "שחפים" לפני מספר חודשים.

סאלח סעד: באמת אני מרבה לסייר ברחבי הארץ, ואני חושב שאחד הדברים החשובים לפרלמנטר, שרוצה לטפל בדברים כמו שצריך, זה לחוש את השטח, להרגיש את האנשים בשטח עצמו.

סאלח סעד: לא מספיק שאנחנו מגיעים כאן לדיונים, לישיבות בוועדות, במליאה, אבל מה שחשוב זה להרגיש את האנשים בשטח.

סאלח סעד: כשהייתי שם, את האמת אני – א', זה מקום מיוחד, מקום שהוא באמת גאווה ישראלית.

סאלח סעד: מי שנמצא שם, בבית ספר המיוחד הזה, זה פסיפס של החברה הישראלית: דרוזים, מוסלמים, נוצרים ויהודים ביחד, בתוך בית ספר אחד, שנקרא בית ספר "שחפים".

סאלח סעד: בית הספר הזה נותן מענה לעשרות ישובים מכל הפסיפס הזה שדיברתי עליו.

סאלח סעד: כשראיתי את החוסר גם בציוד, גם בתקנים, גם ביכולת של אנשי המקצוע לטפל בחולים עצמם, במטופלים עצמם, אז הזדעזעתי.

סאלח סעד: אמרתי כאן ישר: אני חייב לכנס את ועדת החינוך.

סאלח סעד: אני יודע שיש לנו יושב-ראש ועדה קשוב, רציני מאוד ואכפת לו בצורה בלתי רגילה, במיוחד מהחינוך המיוחד.

סאלח סעד: זה מדבר אליו, ואני חבר ועדת החינוך ואני מרגיש את כל הוועדות, את כל הדיונים שהוא מנהל.

סאלח סעד: אז לשם כך אני אומר לך, אדוני:

סאלח סעד: אני מברך אותך על זה.

סאלח סעד: אני רוצה, ברשותך, להגיד כמה נקודות שבאמת מפריעות לנו בבית הספר הזה של - - - ואחרי זה, אני, כמובן, אתן את זכות הדיבור ליושב-ראש המועצה וגם למנהל אגף החינוך הבלתי פורמלי במועצה האזורית.

סאלח סעד: בנתונים שיש לנו, הנקודות שאנחנו צריכים לטפל בהן הן, א', מחסור ואי התאמה חמור בין צורכי הילד לבין שעות טיפול בפועל.

סאלח סעד: כל תלמיד בחינוך המיוחד זכאי לסל של ארבעה טיפולים, הכוללים: פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק, קלינאי תקשורת וטיפול רגשי.

סאלח סעד: בפועל, בגלל העדר שעות חמור, על בית הספר להעדיף לתת טיפול אחד בלבד.

סאלח סעד: זאת למרות שבפועל צורכי הילד דורשים מספר טיפולים בתוך הסל עצמו.

סאלח סעד: יוצא כי הילד לא מקבל את כל הטיפול המתאים שהוא צריך לקבל.

סאלח סעד: הדבר השני, זה מחסור בציוד מתאים.

סאלח סעד: למרות שמדובר בבית ספר לילדים עם מוגבלויות, אין בבית הספר את הציוד המתאים.

סאלח סעד: אני הייתי שם וראיתי את זה, הרגשתי את זה, אפילו נתנו לי הדרכה על תלמדים שהם צריכים להרים אותם במכשיר מיוחד, כשהדבר הזה לא קיים יותר.

סאלח סעד: זה פשוט מדהים.

סאלח סעד: צוות רפואי בבית הספר – אדוני, בבית ספר אין אחות בתקן שתוכל לתת לנו מענה לכל ילד שבתוך בית הספר.

סאלח סעד: האחות שמגיעה לצוות בית הספר מוסמכת לתת מענה לטיפולים פולשניים, ספציפיים בלבד, ולא לכל הילדים.

סאלח סעד: כלומר, יש לנו מחסור באחיות.

סאלח סעד: אלה דברים שאנחנו צריכים לטפל בהם.

סאלח סעד: הדברים האלה טבעיים לחלוטין, טריוויאליים לחלוטין, אנחנו צריכים להיות ערים לכל מה שאנחנו עושים, כי אלה דברים מיוחדים, במיוחד בחינוך המיוחד.

סאלח סעד: הדבר הנוסף זה תקן, פר תלמיד.

סאלח סעד: התקן קובע שלכל מורה יש שמונה ילדים.

סאלח סעד: הואיל ומדובר בילדים עם מוגבלויות קשות, קשות מאוד אפילו, שמקשה על סגל בית הספר לתת מענה לילדים, הוצע להוסיף עוד מספר תקנים שהיחס יהיה מורה לכל שישה ילדים.

סאלח סעד: אנחנו צריכים באמת לתת מענה מיוחד לבית הספר הזה מכיוון שבית הספר הזה נותן לנו מענה אזורי.

סאלח סעד: תאר לעצמך – אצלי, בבית ג'אן – יש תלמידים שם, מבית ג'אן, איפה שאני גר – כשראיתי שם את המטפלת – לא מכיר את הילדים, ראיתי מישהי מבית ג'אן, סייעת – אני אומר לה: מה את עושה פה?

סאלח סעד: היא אומרת: יש ילדים מבית ג'אן פה.

סאלח סעד: בית ג'אן היא במרחק של 54 ק"מ מהמקום הזה.

סאלח סעד: מרמת הגולן, ממג'דל שאמס, יש ילדים בתוך בית הספר הזה.

בני בן מובחר: חיפה שניים.

סאלח סעד: בבקשה.

סאלח סעד: אז בית הספר הזה נותן לנו מענה מיוחד ל-70, 80 ילדים.

יהודית גידלי: מה המרחק?

בני בן מובחר: מחיפה?

בני בן מובחר: שעה ומשהו נסיעה.

יהודית גידלי: לכל כיוון?

בני בן מובחר: בוודאי.

סאלח סעד: בוודאי.

סאלח סעד: אז חברים, הדברים האלה, אנחנו באמת – גם אדוני היושב-ראש, צריך להיות קשור לזה, גם משרד החינוך - -

יעקב מרגי: תשמע מיד.

סאלח סעד: - - ומשרד הבריאות, שנמצא כאן, צריך לתת מענה מיוחד למקום הזה.

סאלח סעד: תודה.

יעקב מרגי: הכי מובחר, בבקשה אדוני.

בני בן מובחר: אני מודה ליושב-ראש הוועדה שגם מכיר וגם מוקיר, וחבל לי נורא, אני אפילו אולי מצר על זה, שחברי כנסת ושרים לשעבר, שהם חברים בוועדה כאן, שמכירים את הפרויקט, עד היום לא מצאו להביא – ואני לא מחלק ציונים לאנשים – את זה לדיון אבל לפחות אם הם היו נוכחים פה.

בני בן מובחר: אני מקווה שמהדיון הזה אפשר יהיה להגיע לאיזשהו מקום, שמישהו יסתכל אולי טיפה אחרת על מה שקורה.

בני בן מובחר: אני נבחרתי לראשונה ב-97.

בני בן מובחר: היה מספר קטן מאוד של ילדים מגיל 21-6.

יעקב מרגי: יש לך מזל שזה שנה אחרי ביבי.

יעקב מרגי: אם לא, הוא לא היה משלים עם זה.

בני בן מובחר: כן, אני מקווה שהוא יתמודד עם זה.

בני בן מובחר: יש היום טיפול לכל דבר.

יהודית גידלי: כמה ילדים היו ב-97?

בני בן מובחר: לדעתי, משהו כמו 20 ילדים, 18 ילדים.

יהודית גידלי: באיזה גילאים?

בני בן מובחר: 21-6.

יעקב מרגי: כמה היום יש?

בני בן מובחר: היום יש לנו 56, 55.

בני בן מובחר: זה מאוד תלוי.

בני בן מובחר: למה אני אומר לכם 56 או 54?

בני בן מובחר: יש גם מצבים של, למשל, בשנה שעברה מקרית שמונה ילדה פשוט לא התעוררה בבוקר.

בני בן מובחר: הילדים עם בעיות מאוד-מאוד מורכבות.

בני בן מובחר: אני רוצה שתדעו שיש לנו היום מבוקעתא, מבית ג'אן, מגוש חלב, מחדרה, מחיפה, מחצור הגלילית, מטובא זנגריה, ממגדל, ממג'דל שאמס, ממסדה, ממועצה האזורית גולן, ממועצה האזורית הגליל העליון שישה, מועצה האזורית זבולון, מועצה האזורית מעלה יוסף, מועצה האזורית מרום הגליל, מועצה האזורית משגב, רג'ר, עמק הירדן, צפת, קצרין וקריית שמונה.

בני בן מובחר: למי שלא שם לב, אני ראש המועצה האזורית מבואות החרמון.

בני בן מובחר: אני לא הקראתי אפילו לא לתלמיד אחד.

בני בן מובחר: לכל נבחרי הציבור, השנה יש בחירות – זה המשפט היחידי שבו אני אזכיר בחירות – אני חושב שלשמחתי אין לאנשים שרוצים להתמודד במבואות החרמון מילה להגיד חוץ מזה שבני בן מובחר לוקח את כספי התושבים ומשקיע אותם בחינוך מיוחד.

בני בן מובחר: אבל אני אדם מאמין, יש למעלה אחד ששומע, מקשיב ועושה סדר.

בני בן מובחר: למי שמדבר על הילדים האלה – יגמרו אתו את החשבון משם.

בני בן מובחר: אני רוצה להגיד: תראו, יש לנו את הצוות הטוב ביותר שיש במדינה.

בני בן מובחר: יש לי במועצה את הזכות לעבוד עם אנשים מדהימים, שלקחו והתחברו לחינוך, לילדים בעלי צרכים מיוחדים, עם כל הלב וכל הנשמה.

בני בן מובחר: אני באופן אישי יושב בכל ועדות הקבלה אפילו של סייעת.

בני בן מובחר: אני בא לשבת ולראות.

בני בן מובחר: משרד החינוך בחר בנו, במבואות החרמון, להוריד את הילדים מגיל שלוש עד שש, שנמצאים במסגרת חינוך מיוחד בצפת, להביא אותם אלינו.

בני בן מובחר: ואני בימים אלה מתחיל לבנות שני גנים במימון של משרד החינוך.

בני בן מובחר: בתוך הקרקע הכי היקרה במתחם המועצה פיניתי לילדים בעלי צרכים מיוחדים גם בגילאים שלוש עד שש, אין אף אחד מתושביי.

בני בן מובחר: אבל כל הילדים שנמצאים במסגרות האלה, שם המשפחה שלהם, גם אם הוא סאלח, יש לו "סלש" בן מובחר, וגם אם בתעודת הזהות שלו כתוב מקום מגורים חיפה – "סלש" מבואות החרמון.

יעקב מרגי: כולם היו בניי.

בני בן מובחר: כולם היו בניי.

בני בן מובחר: הגדרת את זה הכי נכון שאפשר, אדוני יושב-ראש הוועדה.

בני בן מובחר: אני מתמודד יום-יום, ולפעמים זה מביא אותי למחשבות ממש קשות.

בני בן מובחר: אתמול הייתה לי שיחה עם אורנה שמחון, והשיחה הייתה מאוד קשה.

בני בן מובחר: ואני אומר לה: מה את רוצה שיקרה בסוף?

בני בן מובחר: שבשביל שיבינו, אני אסגור את שער בית הספר, ואקח את כל הרכבים – שהם כולם רכבי נכים – ואשלח אותם עם פתק לראש העיר, שמשם הגיע אותו תלמיד.

בני בן מובחר: אולי אם יום אחד למישהו מראשי הערים האלה ישב ילד אחד כזה אצלו בלשכה, אולי הוא יבין.

בני בן מובחר: והם לא מבינים, והם חברים שלי.

בני בן מובחר: אני שלוש קדנציות ראש מועצה.

בני בן מובחר: שלוש קדנציות עשיתי, כל קדנציה אני עושה התקף לב, לא אומר בגלל הילדים, כי אני בן אדם שלוקח את הכול ללב.

בני בן מובחר: אני מנסה לקחת טיפול, זה לא עובד.

בני בן מובחר: אני לא מצליח לשנות את זה.

בני בן מובחר: אני עושה את התפקיד הזה – אני באתי מהמגזר העסקי – רק בגלל שאני אוהב אנשים.

בני בן מובחר: בכל פתח במועצה שלנו כתוב: אנשים למען אנשים.

יעקב מרגי: הייתי שם, במשרדים האלה.

בני בן מובחר: אני יודע.

סאלח סעד: ראינו את מה שכתוב.

יהודית גידלי: בני, אתה רוצה למקד את הבעיה?

בני בן מובחר: כן, אני מבקש.

יעקב מרגי: כן, תני לו.

בני בן מובחר: אין הרבה אנשים, אז אולי אקח חמש דקות של כל אחד.

יעקב מרגי: בני, קח לך, אתה עושה את זה טוב.

בני בן מובחר: אני נסעתי רק לזה.

בני בן מובחר: אני יכול להראות לך את היומן, יהודית.

בני בן מובחר: אין לי שום פגישה אחרת.

בני בן מובחר: המצב שאנחנו פוגשים את סמנכ"ל בנק דיסקונט, מזמינים אותו לסיור ומבקשים מעלון בתוך כיתה, זה מצב אבסורדי.

יעקב מרגי: מביך.

בני בן מובחר: אין בן אדם שאני לא מביא אותו למקום.

בני בן מובחר: אם אני לא הייתי מכיר את כל האנשים האלה, אז אני לא הייתי מצליח לטפל במקום הזה.

סאלח סעד: כל הציוד שנמצא שם, אדוני היושב-ראש, זה מתרומות.

סאלח סעד: אני ראיתי את זה, אפילו מודגש ליד כל מכשיר מי תרם אותו.

בני בן מובחר: 50 ילדים ומשהו ילדים מדהימים, 250 כסאות שונים מסוגים שונים.

בני בן מובחר: זה אומר שילד או ילדה יכולים לעבור במשך היום ארבעה, חמישה כסאות לאוכל כך.

בני בן מובחר: כתוצאה מהעניין הזה, הצלחתי להעביר החלטת ממשלה להקים את המרכז שמנהל אותו אופיר, אחד המרכזים הגדולים והיפים במדינת ישראל.

בני בן מובחר: אתמול היה שם השר חיים כץ, לפני שבוע היו כל הנהלת המחוז של ביטוח לאומי, הם יצאו משם בוכים.

יעקב מרגי: מה זה המרכז?

בני בן מובחר: המרכז הוא שתי בריכות שחייה הידרותרפיות-טיפוליות.

בני בן מובחר: אחת לנכים קלים, 28 מעלות, אחת 34 מעלות.

בני בן מובחר: אני רוצה שתדעו: אני מוציא אנשים נכים ללכת חלקם על הרגליים, אני מוציא חלק מהאנשים – גמרנו, עכשיו חזרתי מקנדה, הבאנו תרומה למכשירים לחדר כושר שהוא שיקומי.

בני בן מובחר: אנחנו הצלחנו להוציא אנשים שיושבים על כסאות גלגלים רק במים.

בני בן מובחר: הם התחילו לעבוד בחדר כושר, המטפלים עובדים איתם בחדר כושר.

בני בן מובחר: אנשי המקצוע שלנו – הבאנו אנשים מגוש משגב, מאזור עפולה, אנשי מקצוע שגם הידרותרפיסטים וגם פיזיותרפיסטים, עם לב ונשמה ככה.

בני בן מובחר: כשאתה הולך היום לשאול: איפה אפשר לעבור שיקום?

בני בן מובחר: אומרים לך לא לך למבואות החרמון, לך לבן מובחר, כל הפרופסורים.

בני בן מובחר: המצב בכיתות – יהודית ביקשה ממני למקד ואני מתחיל להתמקד - -

יעקב מרגי: מתחיל למקד.

בני בן מובחר: - - כי יהודית אמרה שיש בעיה, קשה להגיע לגליל, זו נסיעה ארוכה, ואני מקווה שהוועדה תקבל יום אחד החלטה.

יעקב מרגי: היא אתגרה אותי עכשיו.

יעקב מרגי: בזה שאמרת לי שהיא אמרה לך שקשה להגיע לגליל, היא אתגרה אותי.

בני בן מובחר: אתה יותר ממוזמן.

סאלח סעד: אנחנו נעשה סיור.

יעקב מרגי: אנחנו נעשה סיור, בן מובחר, אצלך, ולאחר מכן נעלה לישובים שהזמינו אותנו, בוקעתא – לא, זו הבטחה ישנה – חמישה יישובי הדרוזים ברמת הגולן, במערכת החינוך שם.

יעקב מרגי: לאחר מכן, נרד לאט-לאט - - -

סאלח סעד: אני מרשה לי היושב-ראש לארגן לך את זה בצורה הכי יפה והכי טובה.

יעקב מרגי: נודיע לך כשנתאם בינינו.

בני בן מובחר: אתם אנשי משרד החינוך, נכון?

בני בן מובחר: אני רוצה להגיד לכם, לאנשי משרד החינוך, כבוד היושב-ראש, אתם בטח יודעים שעכשיו המועצה קיבלה עשרות מיליוני שקלים להקים, לקחת את בית ספר "שחפים", שהוא 1,000 מטר, ולבנות עליו עוד 1,800 מטר.

בני בן מובחר: בית ספר "עגורים" ליד, שגם שם אין לי תלמיד אחד שלי, אחרי מלחמת לבנון השנייה, שהגיע לפסגה בחיים, אין מקום אפילו לתלמיד.

בני בן מובחר: המנהלת פינתה את החדר שלה שזו תהיה כיתה ל-2,000 מטר.

יעקב מרגי: מה זה "עגורים"?

בני בן מובחר: "עגורים" זה בית ספר לעיצוב התנהגות, שפתחנו אותו מיוזמתנו אחרי מלחמת לבנון השנייה.

יעקב מרגי: אתה תסתבך כלכלית.

בני בן מובחר: אני לא אסתבך בכלל.

בני בן מובחר: הקדוש ברוך הוא ישמור עליי.

יעקב מרגי: אגיד לך למה, אם בחרת להקים בית ספר על כל סוג של עוף שמופיע באגמון, אז אתה בסוף תפשוט את הרגל.

בני בן מובחר: האגמון הוא אצלי.

בני בן מובחר: לא, האגמון בסדר, באים הרבה מבקרים ואני מאוד שמח שבאים.

יעקב מרגי: שחפים ועגורים, מה.

בני בן מובחר: כן, כן, כן.

יעקב מרגי: איך תקרא לגנים?

בני בן מובחר: אני אקרא לגנים סנאים, אני יודע, אקרא משהו.

בני בן מובחר: שקנאי, חסידה, בית ספר חסידה, משהו כזה.

יעקב מרגי: אם הכול טוב, מה בעיה?

בני בן מובחר: אני רוצה להגיד רגע משהו בעניין הזה:

בני בן מובחר: אנחנו בכיתות לא יכולים להמשיך לחיות בצורה הזאת.

בני בן מובחר: הצוות לא יכול לעמוד בזה.

בני בן מובחר: לקבל על שמונה ילדים מורה או מורה וסייעת זה לא אחראי.

יעקב מרגי: זה חוזר על עצמו.

יעקב מרגי: בני, קח אוויר, מאחר ואתה – אני יודע שכשאתה מדבר, אתה מגייס את כל האיברים הפנימיים, אז קח אוויר.

יעקב מרגי: זו תמונה וטענה שעולה בכל סיור שלי באחד מהמוסדות לילדים המיוחדים האלה.

יעקב מרגי: אני אתחיל מהדרום, מ"על"ה נגב" זה עובר דרך "על"ה בני ברק" ודרך "מגן על"ה" ודרך "רכסים", מה שיש שם באור חדש.

יעקב מרגי: אני שואל את הכיתות האלה עם אותם ילדים – אני לא רוצה לתאר תיאורים פיזיולוגיים, בסדר?

יעקב מרגי: זה משום כבודם, לא משום כבודנו.

יעקב מרגי: אבל אין ספק שעם מורה וסייעת זה קשה מאוד.

יעקב מרגי: נשמע אחר כך.

בני בן מובחר: אני רוצה להיכנס טיפה לתוך הנתונים: היום אנחנו עם שמונה ילדים בכיתה.

בני בן מובחר: פיקוד העורף, החטיבה להתיישבות, כיתות הכוננות, כל מי שעוסק בביטחון אומר שבמקום שאנחנו נמצאים, ואנחנו נמצאים בטבעת של התשעה קילומטר מהגבול, אם נצטרך במקרה חירום לפנות את האנשים ולקחת אותם לחדרי ממ"ד, לחדרי ביטחון, אנחנו לא נצליח לפנות אותם בחיים עם מורה ועם סייעת.

בני בן מובחר: לא נצליח.

בני בן מובחר: אנחנו בטוחים שחייבים – וגם עם אנשי מקצוע טובים של משרד החינוך עשינו כמה בדיקות –להוריד את התקן הזה לשישה תלמידים בכיתה.

בני בן מובחר: אני יודע שההשלכות הרוחביות במדינת ישראל הן משמעותיות מאוד.

בני בן מובחר: "על"ה נגב" זו דוגמה טובה אבל היא לא בית ספר של משרד החינוך.

בני בן מובחר: "על"ה נגב" זה משהו אחר.

בני בן מובחר: אצלנו זה בית ספר.

בני בן מובחר: אני לא יכול לקחת מכספי משלם המיסים במועצה כל כך קטנה ולממן תקן נוסף לכל כיתה.

בני בן מובחר: זה לא יכול להחזיק מעמד, וזה מה שאני אומר.

בני בן מובחר: אני אומר את זה כל חודש, כל שנה וכל יום.

בני בן מובחר: אתמול שמעה מנהלת המחוז על השעות שיש לי עבור ייעוץ פדגוגי לילדים האלה.

בני בן מובחר: היא אמרה לי: אתה יודע מה, זה יטופל במידי.

בני בן מובחר: שעות סל שח"מ – אני רוצה ללכת למבשלת.

בני בן מובחר: אך נראה לכם שדרך הווריד הילדים יכולים לקבל נקניקייה, או המבורגר מהקייטרינג?

בני בן מובחר: מישהו פעם חשב על זה?

בני בן מובחר: אני מממן מבשלת כבר שנים.

בני בן מובחר: זה תנאים סוציאליים, זה נסיעות, זה הכול.

בני בן מובחר: למה אני צריך להחזיק את המבשלת שתטחן את האוכל למספר ילדים כך ותתאים את האוכל כך?

בני בן מובחר: אני רוצה להגיד לכם שבחנייה שלי במועצה אתמול התקשרו אלי מאגמון החולה ואמרו לי: בני יש לנו תירס ותפוחי אדמה, שעכשיו קטפנו משאיות שלמות, אנחנו רוצים לתת לך, לבית ספר "שחפים".

בני בן מובחר: אמרתי להם: תבואו, תשימו את זה בינתיים בחנייה במועצה.

בני בן מובחר: אם מישהו יבדוק אותי, אני מוכן עכשיו שגם מישהו מהמועצה יצלם את זה בווידאו.

בני בן מובחר: מרפאה – איך ילד אומר שהוא לא מרגיש טוב אם הוא לא מדבר, אם הוא לא רואה, אם הוא לא שומע?

בני בן מובחר: מישהו יכול להסביר לי את זה?

בני בן מובחר: אז אנחנו מחזיקים מרפאה ואנחנו עושים בשנה שנתיים האחרונות בדיקות דם.

בני בן מובחר: תדעו לכם: ילד שלא מרגיש טוב, אם אנחנו לא רואים את זה עליו פיזית, הוא לא יכול להגיד לנו את זה.

בני בן מובחר: אני אומר לכם שהבעיה של השיניים, שעכשיו, בשנה האחרונה, התחלנו להתמודד איתה ביחד עם המנהל החדש שנכנס לבית חולים זיו בצפת, ד"ר זרקא, התחלנו לקחת ילדים כי רק בהרדמה אפשר לטפל בהם בשיניים.

בני בן מובחר: כשאני ראיתי את זה, ביקשתי מקיבוץ שמיר – מי מכיר?

בני בן מובחר: יש "אופטיקה שמיר", חברה גדולה מאוד בקיבוץ שמיר שבגליל העליון, וביקשתי מהם לנסות רגע לראות איך יודעים אם ילד רואה טוב, או לא רואה טוב מבלי שהוא יכול להגיד?

בני בן מובחר: עשינו ניסיון על ילדה מרג'ר ועל ילדה מפסוטה.

בני בן מובחר: אתם יודעים מה?

בני בן מובחר: ראינו חיוך על הפנים שלהם.

בני בן מובחר: אנחנו עדיין לא יודעים מה.

בני בן מובחר: אבל האופטומטריסטים שהגיעו לבית הספר אמרו בוודאות שהילדים האלה לא רואים.

בני בן מובחר: והיום הם עם משקפיים.

בני בן מובחר: עכשיו נכסנו לפיילוט שאנחנו מתחילים לבדוק את כל הילדים, לעשות להם בדיקות ראייה עם קיבוץ שמיר.

בני בן מובחר: כמה אבל הם יוכלו לממן?

בני בן מובחר: כמה הם יכולים לתרום?

בני בן מובחר: כמה סמנכ"לים או מנכ"לים יש בבנק דיסקונט?

בני בן מובחר: אני אומר לכם, אני הראשון שמצדיע לנוחי דנקנר.

בני בן מובחר: מבחינתי לא יודע מה שיעשה, ואני מצדיע לו, ואני הייתי במסיבת עיתונאים לתמוך בו כי רכב נכים – כשרכבי הנכים מביאים את התלמידים ויוצאים חזרה לעיסוקים שלהם, אני נשאר עם ילדים נכים, שאם קורה להם משהו, אין לי איך לפנות אותם.

בני בן מובחר: מנוחי דנקנר קיבלתי אחרי מלחמת לבנון השנייה רכב לשני נכים עם שני מטפלים - - -.

בני בן מובחר: מאיפה הוא הביא?

בני בן מובחר: יש לי חבר שאומר: לא משנה איך הרכב הזה הגיע, אם ג'יפ מרצדס, או אם חמור ועגלה, העיקר שיש לך רכב נכים במועצה.

בני בן מובחר: דיברנו על הצטיידות.

בני בן מובחר: בית הספר הוא רב גילאי, ולדעתי לא עושים את ההתאמות הנכונות.

בני בן מובחר: תוכניות הליבה אינן מותאמות.

בני בן מובחר: הגדרת מגמות לתלמידינו במצבת התלמידים – צריך לעשות תוכנית ליבה בהתאמה, שתוכניות הליבה יהיו בהתאמה.

בני בן מובחר: עכשיו, למה הבאתי את אופיר איתי?

בני בן מובחר: אופיר מלווה אותי כבר הרבה שנים בתחום החינוך הבלתי-פורמלי.

בני בן מובחר: צוות של משרד החינוך שמכיר את הילדים אינו מחויב לעבוד בחופשים ובקייטנות.

בני בן מובחר: אתם יודע איזו משימה?

בני בן מובחר: אני לא מוכן שאף אחד יגע בילד שלי אם הוא לא מכיר אותו.

יעקב מרגי: אם הוא לא מכיר אותו.

אופיר בינדר: אם הוא לא עבד אתו קודם.

בני בן מובחר: אם הוא לא עבד אתו, לא חש אותו.

יעקב מרגי: רגע, עד ה-15 לאוגוסט יש לך?

רחלי אברמזון: כן.

בני בן מובחר: כן, בטח.

בני בן מובחר: תראו, לא סתם משרד החינוך מאמין בי, והגיעו אלי כולם – מאמין במערכת שלי, סליחה, לא בי, בני בן מובחר.

בני בן מובחר: שני גנים – אני רוצה שתדעו, שר הפנים, הרב אריה מכלוף דרעי, מתוך ה-15 מיליארד שאמרו שתומכים בצפון, שזה בלוף הכי גדול – ואני גם אמרתי במעלות שזה בלוף הכי גדול – קיבלנו 16,000,000 שקל, שזה 50% מהסכום, בשביל להקים מבנה לגיל 21 עד 120.

בני בן מובחר: במועצה האזורית מבואות החרמון, בעוד שנה וחצי, בעזרת השם שכולנו נהיה בריאים, זה יהיה המרכז – תרשמו את זה – כי גם אנשים שאני אמרתי להם לפני 10 שנים לאן נגיע, לא האמינו.

בני בן מובחר: תרשמו: זה יהיה המרכז הגדול ביותר במדינת ישראל, רק ללא לינה, שיטפל מגיל שלוש עד גיל 120.

בני בן מובחר: אבל באותו אזור שהחורשה הטיפולית שהיא מונגשת, הילדים מגיל שלוש עד שש ילכו לשם – כשהם יהיו מגיל שש עד 21 ילכו לאותה חורשה, וכשהם יהיו במרכז הטיפולי, התעסוקתי, כמו המארג בכפר הוורדים, הם יהיו באותה סביבה.

בני בן מובחר: יש להם בית אריזה לעבוד בו ליד, תהיה להם את הקפיטריה שכבר עכשיו אני מפעיל לאנשים עם צרכים מיוחדים.

בני בן מובחר: זה יהיה מרכז שייתן את כל הטיפולים.

בני בן מובחר: עכשיו תראו איזה פלא: לפני 10 שנים יצרתי קשר עם קופת חולים כללית.

בני בן מובחר: לפני כמה חודשים עשינו הנחת אבן פינה.

בני בן מובחר: קופת חולים כללית מקימה אצלנו מרכז שיקום-יום רב-תחומי.

בני בן מובחר: קופת חולים כללית מקימה בניין אצלנו, נתתי להם את הקרקע ביחד עם המנהל, והם יטפלו בכל מי שיבוא מהאזור וגם באלה שיהיו אצלנו.

בני בן מובחר: זה הולך להיות מרכז מדהים.

בני בן מובחר: אני מבקש מאנשי המקצוע במשרד החינוך, אני מבקש מיושב-ראש ועדת החינוך ומחבר הכנסת סלאח סעד שאני מודה לך, ואני בטוח שלמרות הלחץ שלך התפרצת אצל מרגי לדלת פתוחה בנושא כי הוא מכיר את הנושא, כבר כמה פעמים הוא שומע אותו.

בני בן מובחר: כל הנושא של טיולים, כל הנושא של חופשות וקייטנות, כל הנושא הזה – אנחנו ממש מפחדים לגעת בילדים האלה בזמן הקייטנות.

בני בן מובחר: ההורים האלה הפקידו את הילדים אצלנו כי הם רוצים להמשיך לנהל חיים נורמליים, אבל הם רוצים בערב לקבל את הילדים אליהם ללילה.

בני בן מובחר: להרבה מאוד מהמשפחות יש ילדים רגילים לגמרי, שלא יכולים להביא חברים.

בני בן מובחר: אני אגיד לכם: המבנה של גיל 21 עד 120, בקומה העליונה שהיא לא ממומנת על ידי אף אחד, ואנחנו בונים אותה, אני מתכנן לשם שש סוויטות עם שני חדרים לרופא ואחות, שהמשפחות תוכלנה להשאיר את הילדים אצלנו ללילה או לשישי-שבת.

יעקב מרגי: זה נקרא נופשון וחופשה של המשפחה.

בני בן מובחר: נכון, אבל אין את זה בשום משרד שמתקנן את זה.

יעקב מרגי: יש עמותה בירושלים שגם לילדים עם צריכים מיוחדים- - -

בני בן מובחר: "שלוה"?

יעקב מרגי: חוץ מ"שלוה", בהר נוף יש את בית הספר הזה של - - -

רחלי אברמזון: "שתילים"?

יעקב מרגי: כן, "שתילים".

יעקב מרגי: ההורים התארגנו שם, הקימו עמותה שזה המהות, זה התפקיד שלה – ונטילציה למשפחות.

סאלח סעד: יפה מאוד.

בני בן מובחר: חברי יושב-ראש הוועדה, אני עומד לסיים.

בני בן מובחר: יהודית, אני כבר מסיים.

יהודית גידלי: לא, לא, לי יש זמן.

יהודית גידלי: אני רק רוצה להבין את הבעיה.

בני בן מובחר: חברי יושב-ראש הוועדה, קשה מאוד להביא גם תורמים לאזור שלנו, שרוצים את השם על המבנה, אצלנו מי רואה את זה?

בני בן מובחר: החיזבאללה במשקפות?

בני בן מובחר: מי רואה את זה?

בני בן מובחר: אין את זה.

בני בן מובחר: ועוד דבר אחד: המשפחות אצלנו אלה משפחות קשות-יום, אלה שמביאות את הילדים אלינו.

בני בן מובחר: אלה לא משפחות שההורים יכולים להתארגן ולבוא ולתרום ולהתעדכן ולראות.

יעקב מרגי: בני, כשהייתי צעיר, חלמנו להרים משהו, איזה פרויקט, מישהו חכם אמר לי: תדע לך, כל הדברים הגדולים שקמו – קמו בזכות המשוגעים.

יעקב מרגי: אז תרשה לי לקרוא לך משוגע.

בני בן מובחר: אני מקבל את זה כמחמאה.

בני בן מובחר: דבר האחרון לאנשי משרד החינוך: יש תוכנה לניהול פדגוגי של בית הספר, והצוות שלנו מנסה, מבקש, מנסה להתמודד, מנסה לקבל את זה.

בני בן מובחר: יש לנו משהו שהוא קיים אבל הוא לגמרי לא מותאם לבית הספר.

בני בן מובחר: לפי מה שאנחנו עשינו בישיבת מכינה, מה שהם כתבו לי, זו מניפה מותאמת לחינוך מיוחד; נדרש תקצוב לכך ועדיין לא נמצא התקצוב.

בני בן מובחר: אם תרשה לי, כמה מילים - - -

סאלח סעד: משפט אחד רק לאנשי מקצוע.

יעקב מרגי: לא, אין לי בעיה.

יעקב מרגי: רק קחו בחשבון שאנחנו רוצים לתת תשובות, וב-10:55 יבוא עמית הסדרן ויגיד לנו לסגור את הדיון כי המליאה מתחילה.

סאלח סעד: רק משפט אחד אדוני, אני רוצה להגיד לאנשי המקצוע.

סאלח סעד: אני פשוט ישבתי ליד בני עכשיו, וראיתי איך הוא מדבר מדם לבו.

סאלח סעד: ראיתי איך עיניו חרחרו כמעט בדמעות, ממש לידי.

סאלח סעד: תבין עד כמה הדברים אצלו צריכים באמת טיפול מיוחד ותשומת לב מיוחדת, ואני באמת מבקש מכם לקחת בחשבון.

יעקב מרגי: מכובדי, אתה רוצה לומר כמה מילים?

יעקב מרגי: תציג את עצמך ותאמר.

אופיר בינדר: אני אופיר בינדר, מנהל המרכז הקהילתי מבואות החרמון, עובד החברה למתנ"סים.

אופיר בינדר: בקצרה אני אומר שאנחנו בתחום החינוך הבלתי-פורמלי יודעים לעשות עבודה טובה מאוד.

אופיר בינדר: לדאבוני, בתחום החינוך הבלתי-פורמלי, בחינוך המיוחד, אנחנו חסרים את הכלים ואת התקציב לתפיסת ההפעלה הכל כך שונה שהחינוך המיוחד מצריך.

אופיר בינדר: אם אנחנו רגילים לתפעל חינוך מיוחד בשעות אחר הצהריים עם ילדים שזורמים למרכז הישוב או למתנ"סים האזוריים - - -

יעקב מרגי: פה צריך להביא להם את הפעילות.

אופיר בינדר: הכול חייב להגיע אינהאוס, לתוך בית הספר, ולדאבוני אין לנו את האמצעים.

אופיר בינדר: אין לנו היום משרד שאנחנו יכולים להיעזר בו, להישען עליו כדי לתכנן, ליישם ולהביא לידי ביטוי את הערכים הכל כך מחודדים שאנחנו יודעים לבטא בתחום החינוך המיוחד ורוח התנועה, והקניית הערכים לילדי החינוך המיוחד, המורכב-סיעודי.

אופיר בינדר: עם ילדי שילוב וכו' עוד יש לנו את הכלים לעשות את זה.

אופיר בינדר: בתחום הזה של החינוך המיוחד, המורכב, אנחנו מול שוקת שבורה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

מאיר אסרף: אני עורך הדין מאיר אסרף מהסתדרות המורים.

מאיר אסרף: יפה בן דוד מתנצלת שלא יכלה להגיע.

מאיר אסרף: היא פשוט נמצאת במקום שלא יכלה להתפנות.

מאיר אסרף: אבל היא ביקשה ממני להגיע לכאן ולהביע את הערכתה לראש המועצה על הפעילות שהוא עושה, זה לא דבר מובן מאליו.

מאיר אסרף: באחד הסיורים הראשונים שהיא קיימה, היא בחרה, היא הגיעה למועצה, ראתה את בית הספר והבינה שיש שם מצוקת תקינה אמתית.

מאיר אסרף: הדברים שנאמרו כאן נאמרו כך כאחד הדברים ברשימה, אבל מצוקת התקינה היא דבר שאפשר מחר לסדר ולפתור.

מאיר אסרף: אנחנו קוראים למשרד החינוך להירתם ולסייע לפתור את הנושא הזה של תקינה.

מאיר אסרף: וגם – אני לא יודע באחריות מי זה – אבל תקינת סייעות היא גם דבר שצריך להירתם ולנסות למצוא לזה את התקצוב המתאים.

מאיר אסרף: ובכלל, אני חושב שהירתמות של הסתדרות המורים והעובדה שמזכ"לית הסתדרות המורים נמצאת דיון אחרי דיון בחוק החינוך המיוחד, אחד הגורמים לזה זה הביקור שלה בבית הספר "שחפים".

מאיר אסרף: זה הדברים שהיא ראתה שם, שאי אפשר להישאר עם עין יבשה, היא תיארה את זה כך, ביחס לדברים שנמצאים בבית הספר ולטיפול ולשיגעון, הגדרת, של ראש המועצה.

מאיר אסרף: אנחנו נשמח לסייע גם כהסתדרות המורים בכל דבר שהוא בסמכותנו כדי להגשים את חלומותיך, ראש המועצה.

בני בן מובחר: תודה.

יעקב מרגי: אמיתי, אתה רוצה להתבטא?

אמיתי שוחט: לא.

יעקב מרגי: בבקשה, רחלי.

רחלי אברמזון: אני רחלי אברמזון, מנהלת אגף החינוך המיוחד במשרד החינוך.

רחלי אברמזון: יחד איתי נמצאת שמחה הלוי, מפקחת ממונה על תחום התלמידים עם המוגבלות השכלית במשרד ובאגף.

רחלי אברמזון: ראשית, אני באמת מצטרפת להערכה הגדולה ובאמת להתרגשות.

רחלי אברמזון: אני הקשבתי קשב רב ואני יודעת שנעשית עבודה מעולה, מצוינת, ואני יודעת עד כמה אתם במועצה מחויבים לילדים שלנו.

רחלי אברמזון: אז קודם כול, תודה על כל מה שאתם עושים.

רחלי אברמזון: יחד עם זאת, אני רוצה לומר שכשאני מסתכלת על התקינה של בית הספר, אני קודם כול, חושבת ברמה עקרונית.

רחלי אברמזון: אולי הייתה צריכה להיות פגישת עבודה במשרד החינוך יחד עם מנהלת המחוז, יחד עם מפקחת בית הספר, המסגרת החינוכית, ואתך, אדוני ראש המועצה, ובשמחה לשבת ולראות את הסוגיות המאוד פרטניות של בית הספר שלכם כשאתם מדברים על המצוקות.

רחלי אברמזון: אבל יחד עם זה, אני רוצה לדבר באופן כללי.

רחלי אברמזון: ראשית, כשאני קיבלתי את התקינה של בית הספר שלכם, אין אף כיתה עם שמונה תלמידים.

רחלי אברמזון: זה יצא מתקן בית הספר.

רחלי אברמזון: שישה ילדים, שבעה ילדים מקסימום בכיתה.

רחלי אברמזון: ועל זה ישנה סייעת וישנה גם עוד חצי משרה נוספת שמשרד החינוך מממן אותה, כשאתם משלימים את החצי השני, כך אני הבנתי.

רחלי אברמזון: אז לומר שאנחנו מסתכלים באמת על מסגרות מורכבות, הן אינן נשארות עם סייעת ומורה.

רחלי אברמזון: הן תמיד נמצאות שם עם איזשהו תגבור.

רחלי אברמזון: פעם המשרד נותן אם המורכבות מאוד-מאוד גדולה, אז הוא מממן את הסייעת השנייה, זה בתקציב הסייעות כסייעות התגבור וגם מתגבר את שעות ההוראה.

רחלי אברמזון: כשהסתכלתי על שעות השח"מ שמופנות לבית הספר, בממוצע כל תלמיד, ברמה פרטנית, יכול לקבל בין שלוש לשלוש וחצי שעות, כל אחד ואחד מהתלמידים שנמצא כאן.

רחלי אברמזון: כך שמהבחינה הזאת, אני יכולה להגיד שברמה של מה שהילדים זכאים לקבל הם מקבלים.

רחלי אברמזון: יחד עם זה, אני מניחה שישנם צרכים נוספים.

רחלי אברמזון: ועל הצרכים האלה אין שום בעיה לשבת ולבחון אותם אחד על אחד כדי לראות.

רחלי אברמזון: אם - - -

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: רחלי, אני אגיד לך - - -

רחלי אברמזון: רגע, רק שנייה, אני רוצה רגע - - -

יעקב מרגי: רק משפט, ברשותך.

יעקב מרגי: אני מכיר את הדינמיקה של העבודה שלך, של המשרד בקטע זה, ואני מאמין לכל מילה שאת אומרת, שאם באים, נכנסים פרטנית לתוכנית העבודה על בית ספר, ויש לך את הכלים ועשית זאת.

יעקב מרגי: אבל אם זה לא קרה עד היום, כנראה שבאמצע יש איזו שכבת אדמה נוקשה.

יעקב מרגי: אני בכוונה לוקח הגדרות – אני מקווה שתביני, תרדי לסוף דעתי, אני לא רוצה שמות.

יעקב מרגי: יכול להיות שבאמת בני צריך לקחת את זה, יכול להיות שיש איזו תקרה שצריך לבקוע אותה כדי להגיע לארצי.

יעקב מרגי: אם תרד לסוף דעתי, לא בדיון, אגיד לך מה אני מכוון, לאן אני מכוון.

בני בן מובחר: כן, כן.

רחלי אברמזון: אין שום בעיה, באמת.

רחלי אברמזון: אין שום בעיה גם לארגן את זה.

יעקב מרגי: אם יש נכונות, אני לא מבין ולא הייתה שום סיבה ולא היה צריך להיות שזה לא יגיע לרמה פרטנית של הרמה הארצית.

יעקב מרגי: כנראה ברמת המחוז יש איזושהי תקרה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני.

סאלח סעד: רחלי, קיימנו את הדיון זה לא סתם.

סאלח סעד: ראש המועצה קיים הרבה ישיבות עם הגורמים המקצועיים גם במחוז.

סאלח סעד: אז אם הגענו לכאן, לוועדת החינוך, סימן שהדברים נעשו בסדר התקין.

רחלי אברמזון: אז אני מזמינה ישיבת עבודה.

סאלח סעד: אז בישיבת עבודה הם נעשו אבל לא טופלו.

רחלי אברמזון: אין שום בעיה.

רחלי אברמזון: קודם כול, יש דברים שמטופלים כי אני גם שמעתי מראש המועצה על דברים מאוד טובים שנעשים בתוך בית הספר.

סאלח סעד: כן, כן.

סאלח סעד: תודה לתורמים.

רחלי אברמזון: אז לא הכול - - -

יעקב מרגי: רחלי, עוד משפט.

יעקב מרגי: רגע, כדי שתתייחסי, אני רוצה ללמוד את הסוגיה הזו.

יעקב מרגי: כשבא ראש מועצה שהוא מארח – למה אני רוצה שתתעכבי בסוגיה הזו?

יעקב מרגי: כי לא מזמן הפלנו תיק על ראש עיריית רמת-השרון והוא בשמחה לקח את זה ואני בודק אחריו על ההתחייבויות להקמת בית ספר.

יעקב מרגי: כשזה ילדי המועצה שלי או הישוב שלי, כמו שאני מתגבר את החינוך הכללי מהארנונה, מהזה, יש לי, אני יכול.

יעקב מרגי: כשזה ראש מועצה מארח, יש לו גם את המגבלות.

יעקב מרגי: שמעת את זה בפתח הדברים שלו.

יעקב מרגי: האם אנחנו, שמובלים – ונדבר על זה השבוע על הקטע הזה של הפריסה הארצית של מוסדות החינוך המיוחד – כנראה שיהיו עוד הרבה דוגמאות כמו בני בן מובחר, אם נעשה פריסה ונמקם פחות או יותר לפי צרכים, אני מאמין שתהיה לכם תוכנית עבודה בסוגיה הזו, ונמצא את עצמנו שראש מועצה או ראש עיר מסוים יסכים להקים בתחום הרשות שלו, שמתוך ה-60 ילדים אולי יהיו ארבעה, חמישה שלו.

יעקב מרגי: אנחנו לא מצפים שהוא ירים את – ואני לא מאמין שאגרת תלמידי חוץ - - -

בני בן מובחר: לא מכסה כלום.

יעקב מרגי: בני, תן לי.

יעקב מרגי: מה אני אעשה, תן לי.

יעקב מרגי: אני לא מאמין שבאגרת תלמידי חוץ, שהיא נכונה בקושי לילד שלומד מחוץ למסגרת הישוב שלו, יכולה לכסות את הסיפור של השתתפות הרשות.

יעקב מרגי: ונוצר פה איזה פער.

יעקב מרגי: אז תתייחסי גם לזה אם אפשר.

יעקב מרגי: אבל תמשיכי במה שרצית לומר שלא ינתק אותך.

רחלי אברמזון: אני רוצה באמת להתייחס נושא-נושא.

רחלי אברמזון: אז קודם כול, לעניין התקנים, אני רואה שיש תגבור בתוך בית הספר ואם צריך לעשות איזושהי חשיבה ותעדוף נוסף לעזרה ותמיכה, אז, כמובן המורכבות של המסגרת החינוכית מכתיבה גם לנו את ניתוב הצרכים.

רחלי אברמזון: זה אחד.

רחלי אברמזון: הדבר השני שאני רוצה להתייחס אליו זה עניין ההזנה.

רחלי אברמזון: הילדים בדרך כלל, אותם תלמידים שאמורים להיות מוזנים, לא לאכול את הנקניקייה ששאתה דיברת עליה, מקבלים זכאות להזנה אנטרלית.

רחלי אברמזון: עכשיו התקציב הזה הוא תקציב עבור ההזנה האנטרלית כי אם התלמיד לא יבוא לאכול את האוכל - - -

יהודית גידלי: מה?

יעקב מרגי: תסבירי לה.

רחלי אברמזון: הזנה אנטרלית זו הזנה שהילד מוזן - - -

יעקב מרגי: תוך-ורידית.

רחלי אברמזון: כן.

רחלי אברמזון: הילד מוזן והוא לא אוכל, אבל, לחלופין, אפשר גם לקחת את תקציב ההזנה ולהחליט שאנחנו מקימים מטבח בבית ספר.

רחלי אברמזון: משרד החינוך לא מממן, אין תקן טבחית בתוך בית ספר.

רחלי אברמזון: זאת ההחלטה - -

בני בן מובחר: אז מי יעשה?

רחלי אברמזון: - - רק שנייה, זאת החלטה שהיא ההחלטה במסגרת הרשות המקומית, בית הספר, התעדופים שיש, אבל זה לא משהו שהוא מחויב והוא גם לא נמצא בתקן בניית כיתות ומסגרות כאלה.

רחלי אברמזון: לכן, הנושא הזה של הטבחים לא קשור למשרד החינוך.

יעקב מרגי: יש תקצוב עבור מרכיב ההזנה?

רחלי אברמזון: כן, יש תקציבי הזנה וכל מסגרת חינוכית, או כל רשות – כי בדרך כלל, זה מופעל באמצעות הרשות המקומית – יכולים להצטרף, יכולים להיכנס לתוך העניין הזה ולקבל החלטות איך אתם הייתם רוצים לתרגם את זה.

רחלי אברמזון: אז גם את הסוגיה הזאת אפשר – לא, אין בעיה בני – אפשר לבדוק את זה.

בני בן מובחר: אפשר משפט אחד רק?

רחלי אברמזון: כן, בשמחה.

בני בן מובחר: אפשר משפט אחד באמת.

בני בן מובחר: איך את רוצה שהילדים האלה יאכלו?

בני בן מובחר: איך?

רחלי אברמזון: לא, אני לא אמרתי.

יעקב מרגי: היא לא אמרה.

יעקב מרגי: היא מכירה את הצורך, רק היא אמרה לך כרגע איך זה מתוקצב.

יעקב מרגי: בסדר, תמשיכי.

יעקב מרגי: בני, בסוף נגיע לסיכום.

רחלי אברמזון: אני לא אמרתי שלא.

רחלי אברמזון: אני אומרת איך זה מתוקצב.

רחלי אברמזון: עכשיו, אם יש שם איזושהי בעיתיות, אז צריך לחשוב על זה איך פותרים אותה, אוקיי.

רחלי אברמזון: זה לעניין הזה.

רחלי אברמזון: תוכניות מותאמות – אני רוצה לומר שיש לנו, ואמר יושב-ראש המועצה שיש מגמות, שהוא היה רוצה לבחון מגמות.

רחלי אברמזון: אז באמת, בכל התחום הפדגוגי יש פיקוח על בית הספר, על המסגרת החינוכית.

רחלי אברמזון: בשמחה, בואו לקיים דיון פדגוגי על מה נראה לכם.

רחלי אברמזון: יש לנו הרבה בתי ספר שאנחנו מתאימים את התוכניות או את מגמות ההמשך לתוך מה שקורה.

רחלי אברמזון: אבל בתוך בתי הספר שלכם ובתוך בתי הספר שלנו – והם כולם שלנו כמו שאתה אומר:

רחלי אברמזון: כולם הם בניי, אז כולם הם בניי ובנותיי – ישנן תוכניות שנקראות: הכנה לחיים.

רחלי אברמזון: מגיל מסוים הילדים באמת עובדים יחד עם הצוותים שלהם על תוכניות, על אופק תעסוקתי, על המשך ההכנה לחיים בוגרים בתוך הקהילה שלהם.

רחלי אברמזון: כל התוכניות האלה נמצאות גם בתוך בית הספר.

בני בן מובחר: רחלי, למה לא נתתם לאף אחד מצוות בית הספר להגיע לכאן לדיון?

רחלי אברמזון: סליחה, סליחה - - -

בני בן מובחר: למה?

בני בן מובחר: למה?

רחלי אברמזון: אני מבקשת לחזור בך מהאמירה - - -

בני בן מובחר: אורנה שמחון לא הסכימה לתת לאף אחד להגיע לפה.

יעקב מרגי: רגע, בני, שאלת?

יעקב מרגי: בוא נקבל תשובה.

רחלי אברמזון: סליחה, כשזומנו לדיון, פניתי למנהלת המחוז ואמרתי: אורנה היקרה, נציגות מחוז - - -

בני בן מובחר: לא הסכימה.

רחלי אברמזון: רק שנייה.

רחלי אברמזון: אם יש לך מידע כלשהו מדוע מנהלת המחוז לא הסכימה, בבקשה לפנות למנהלת המחוז.

בני בן מובחר: היא אמרה לי שאני מקיים אתכם היום דיון עקר.

בני בן מובחר: זה מיליון וחצי דולר הבקשה שלנו, של "שחפים", בהשלכה הרוחבית ואין סיכוי להגיע לכלום.

יעקב מרגי: בני, בני בן מובחר, רחלי, תנו לי רגע.

יעקב מרגי: ראית שזיהיתי את הבעיה, נכון?

בני בן מובחר: כן, כן.

יעקב מרגי: חלק מהבעיה זיהיתי.

יעקב מרגי: אנחנו מצאנו את הפתרון, למה לפתוח את זה?

יעקב מרגי: עזוב.

בני בן מובחר: לגמרי.

יעקב מרגי: תמשיכי בבקשה.

רחלי אברמזון: כל נושא ההנגשה אגב, מתוקצב בתוך המשרד באמצעות הקולות הקוראים.

רחלי אברמזון: אני מציעה שאם יש בעיה ספציפית לגבי הנושא הזה, תפנו אותה אלינו ואנחנו נבדוק את זה, בסדר?

יעקב מרגי: רחלי, תודה.

רחלי אברמזון: רגע, שניה.

רחלי אברמזון: אבל אני כן הייתי, ברשותכם, מבקשת ששמחה, בשתי דקות, תפרוס את התוכניות הפדגוגיות בתוך בית הספר.

יעקב מרגי: בבקשה.

בני בן מובחר: אפתח יומן היום, רחלי?

יעקב מרגי: תשאיר לי משהו לסיכום.

נורית קורן: רגע, רגע.

יעקב מרגי: אין לו, זה בני.

נורית קורן: הוא ממהר.

נורית קורן: לאן הוא ממהר?

בני בן מובחר: אני רק פה.

נורית קורן: אתה פה, אבל אתה רוצה לקחת במקום היושב-ראש את הכיוון.

יעקב מרגי: בני, שחרר את הקפיץ לבד.

בני בן מובחר: סליחה.

בני בן מובחר: יש לי לחץ.

נורית קורן: רגע.

נורית קורן: תשאיר קצת את יכולת הניהול בחוץ.

שמחה הלוי: אני רוצה להתייחס לכל הפן הפדגוגי שאתה דיברת עליו.

שמחה הלוי: קודם כול, אני מצטרפת לרחלי - - -

יעקב מרגי: קודם כול, תציגי את עצמך לפרוטוקול.

שמחה הלוי: אני שמחה הלוי, מפקחת ארצית, ממונה על תחום מוגבלות שכלית-התפתחותית במשרד החינוך.

שמחה הלוי: אני מצטרפת, ואני באמת מוקירה ומעריכה את האכפתיות שלך ואת המעורבות שלך בכל מה שקשור.

שמחה הלוי: זה באמת משהו שאנחנו לא פוגשים בעוצמות - - -

יעקב מרגי: התסכול שלנו הוא שאתה תקוע בצפון.

יעקב מרגי: היינו צריכים אותך במרכז.

רחלי אברמזון: להיפך.

שמחה הלוי: לא, בכל מקום שהוא נמצא זה טוב.

שמחה הלוי: אני בעד מקומו.

יעקב מרגי: אני יודע על מה אני מדבר, תאמיני לי.

סאלח סעד: אדוני היושב-ראש, אנחנו לא מוותרים עליו בצפון.

שמחה הלוי: אני רק רוצה לחדד כמה דברים בקשר לתכוניות הפדגוגיות המותאמות לתלמידים שלנו: אנחנו שוקדים, יש לנו צוות במשרד עם שלוש מדריכות ארציות שכל תפקידן הוא למצוא את התוכניות ולהתאים את כל התוכניות לכל רמות התפקוד של התלמידים.

שמחה הלוי: רק בשנה האחרונה פרסמנו שתי חוברות בקשר לזה, אחת נוגעת לעקרונות עבודה עם תלמידים עם מוגבלות שכלית-התפתחותית עמוקה וקשה, וכנ"ל לגבי כל נושא התקשורת – אתה דיברת על נושא התקשורת, איך אפשר לשמוע אותם – אני אשמח לשבת אתך ולפרט את הנושא הזה.

שמחה הלוי: כל הנושא של תקשורת חלופית, זה משהו שהוא חלק מהעבודה שלנו.

שמחה הלוי: כל המורים אמורים לשלוט בזה ולפעול לטובת הנחלת התקשורת החלופית לתלמידים שלנו.

שמחה הלוי: יש קושי.

שמחה הלוי: יש קושי בהגעה של צוותים למרכז לטובת השתלמויות שאנחנו בונים.

שמחה הלוי: אנחנו מנסים גם להגיע לצפון וגם לדרום לטובת העניין הזה.

שמחה הלוי: נכון, זה לא פשוט כי נושאים כל כך ממוקדים, הם באמת נוגעים לכמות מסוימת של אנשים שאנחנו מנסים, בפריסה נכונה, להגיע לכל המקומות.

שמחה הלוי: אבל תמיד הצוותים מוזמנים, וצוותים מגיעים אלינו.

שמחה הלוי: צוותים מגיעים אלינו גם ממחוז צפון לכל ההשתלמויות, לכנסים שלנו, של המנהלים.

שמחה הלוי: יש לנו נציגות מאוד מפוארת מהצפון ואנחנו גאים בזה שמגיעים, כי התכנים רלוונטיים להם ומעניינים אותם ומקדמים את העבודה שלהם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לילך בבקשה.

לילך פלג וייס: שמי לילך, אני נציגת משרד הבריאות.

לילך פלג וייס: אני רוצה להתייחס לעניין ההזנה.

לילך פלג וייס: רציתי לומר שבתוך המערכות של החינוך המיוחד יש צורך לאנשי מקצוע שידעו להתוות את הדרך.

לילך פלג וייס: כלומר, מה הילד צריך.

לילך פלג וייס: זה שרוצים לתת בהזנה אנטרלית נקניקיות ובורקסים, אותי זה מקומם.

לילך פלג וייס: אז יש צורך לתוך – כי גם הצרכים והמורכבות הגופנית של הילדים האלה הם שונים לחלוטין ממה שהם מכירים ויש צורך בהתאמה אישית עבור כל ילד.

לילך פלג וייס: זה לא רק המחשבה על המערך.

יעקב מרגי: אני חושב שיש ליווי רפואי.

נורית קורן: ברור שיש.

רחלי אברמזון: יש ליווי של תזונאית בתוך המערכת ובתוך המסגרות - - -

יעקב מרגי: זו לא החלטה של גורם שלא מורשה.

רחלי אברמזון: כל מערך ההזנה בכלל היום במשרד החינוך מנוהל על ידי אנשי מקצוע והמערכת כולה מלווה.

רחלי אברמזון: אין באמת נקניקיות.

יעקב מרגי: לפני שאגיע לסיכום, נורית, רוצה לומר?

יעקב מרגי: בבקשה, נורית.

נורית קורן: אעשה את זה ממש קצר.

נורית קורן: קודם כול, אני באמת רוצה לברך אותך שאתה בא לכאן עם דיון כזה חשוב.

נורית קורן: אנחנו יודעים שמערכת החינוך המיוחד בכל מקום לא נמצאת בכל עיר, וזאת בעיה מאוד-מאוד קשה.

נורית קורן: אבל לצערי הרב, צריך תמיד להקים את זה כעמותות, או משהו אחר, כדי שמשרד החינוך לא יצטרך לתת את הכסף ולדאוג לזה שיהיה שם הכול מאל"ף עד תי"ו.

נורית קורן: לצערי, זו בעיה קשה, שמשרד החינוך צריך לשנות את הגישה הזאת.

נורית קורן: אני הייתי באילת לפני חודשיים, בחודש שעבר - - -

בני בן מובחר: הוא גם מקים, הוא מקים עכשיו כמוני - - -

נורית קורן: רגע, אתה רוצה גם לדבר במקומי?

נורית קורן: הייתי באילת לפני שלוש שנים וראיתי את בית הספר היחיד שיש שם לחינוך מיוחד.

נורית קורן: כאב לי הלב איך הם נמצאים בשטח, בכל מיני מבנים כאלה, שבאמת קשה להסתדר איתם.

נורית קורן: הוא אומר: הם יסתדרו עם מה שיש.

נורית קורן: עכשיו ראש העיר החליט שהוא בונה להם בית ספר חדש והם יעברו לשם.

נורית קורן: לצערי הרב, אם כל מקום צריך להמתין שיהיה לו תורמים, ושיהיה לו כל מיני דברים כדי לקבל – אם את זוכרת, רחלי, גם דיברתי אתך שביקרתי פה בירושלים באיזה בית ספר שהיה ב"אשכול פיס", שאני הזדעזעתי מהמדרגות ומכל דבר - - -

יעקב מרגי: בהר נוף.

נורית קורן: לא, אני לא זוכרת איך קוראים לו.

יעקב מרגי: "אשכול פיס" בהר נוף, והאבסורד הוא שהעמותה שמחזיקה את "אשכול פיס" משכירה להם חלק מה - - -

נורית קורן: כן, אז עכשיו אני אומרת: איפה מדינת ישראל?

נורית קורן: באמת איפה אנחנו רוצים?

נורית קורן: אם זה היה ילד שלי, או רחלי, אם זה היה ילד שלך – ואני בטוחה שאת תמיד תתני את הדוגמה – אנחנו היינו רוצים שהילד יקבל את הכי טוב בעולם.

נורית קורן: אז לפעמים אני אומרת מה הילדים האלה צריכים עוד לקבל?

נורית קורן: לא מספיק שגם כך הגורל רצה שהם יהיו ילדים מיוחדים, אז גם עוד לא לתת להם את כל התנאים, ושאי אפשר שמשרד החינוך ייתן.

נורית קורן: ותאמיני לי, רחלי, באמת אתן עושות מה שאתן יכולות, אתן עומדות במסגרת תקציבית שנותנים לכן אבל אני חושבת שהגיע הזמן, ואדוני היושב-ראש, אולי באמת הגיע הזמן שאנחנו נשנה גם אולי את החוק, ומשרד החינוך יתחיל להתייחס הרבה-הרבה יותר טוב ולהפנות יותר תקציבים כדי שהילדים האלה יקבלו את הטוב ביותר.

נורית קורן: והנה, בעוד אנחנו יושבים כאן קיבלתי עכשיו הודעה על ההסעות של החינוך המיוחד.

נורית קורן: באמת כואב הלב, כל שנה אנחנו עם כל הדברים האלה.

נורית קורן: די.

נורית קורן: מספיק.

יעקב מרגי: אני אענה.

רחלי אברמזון: אני רק רוצה להתייחס לנושא הזה של תוכנית הבינוי - - -

יעקב מרגי: רחלי, תני לבני, הוא רוצה להוסיף משהו.

יעקב מרגי: אולי צריך להתייחס פעם אחת על הכול ואני רוצה לסכם.

בני בן מובחר: ממש-ממש בקצרה, רחלי ושמחה, כמו מה שאמר יושב-ראש הוועדה, א', אני מאמין לכל מילה שלכן.

בני בן מובחר: שמחה, אני פשוט רואה את האמת שלך ובאמת שלך את אומרת: בני, אין מה לעשות, אנחנו לא כל כך מגיעים, אתם לא מצליחים כל כך להגיע לקבל את כל ההכשרות ואת הכול.

בני בן מובחר: יש איזשהו סוג של אפליה.

בני בן מובחר: אבל אני רוצה רגע לדבר על משהו: אני אף פעם לא השתמשתי בזה שאף אחד מהילדים האלה הוא לא תושב שלי.

בני בן מובחר: אתם חייבים באיזשהו מקום להבין שזה קשה לי, קשה לי לקחת כסף של המועצה ולשים אותו שם ולכן, אני כל היום מביא תרומות, אני כל היום עסוק בזה.

בני בן מובחר: אני שונא טיסות, אני שונא חוץ לארץ.

בני בן מובחר: אני לא אוהב לנסוע.

נורית קורן: זה כל הזמן לעשות ככה.

בני בן מובחר: עכשיו חזרתי רק לילדים האלה עם תרומות.

יעקב מרגי: בני, אתה יודע, אני בן העדה המרוקאית.

יעקב מרגי: יש לנו אגו.

יעקב מרגי: ידוע איך מרוקאי מתאבד – לא לפרוטוקול – הוא קופץ מהאגו שלו.

יעקב מרגי: אני שונא לבקש.

נורית קורן: לא סתם, לא סתם.

בני בן מובחר: עוד משפט אחד.

בני בן מובחר: נורית, אני חזרתי עכשיו וסיפרתי על סיפור ההסעות.

בני בן מובחר: ישבתי בארוחת ערב, בן אדם קם שם ואמר לי: בני, תקשיב – אופיר היה איתי בקנדה – אני נותן לך מחר בבוקר צ'ק, 10,000 דולר לטרנספורטציה - - -

אופיר בינדר: אפילו לא ביקשנו ממנו.

בני בן מובחר: לא ביקשתי ממנו כסף.

בני בן מובחר: הוא שמע את הבעיה של מערך ההסעות, הוא אומר לי: עובר למועצה שלך 10,000 דולר.

יעקב מרגי: בני, תזהר, זה בשידור, וטראמפ יכול לשמוע עכשיו.

יעקב מרגי: הוא כועס על טרודו והוא עכשיו יעצור לך את זה.

בני בן מובחר: עוד משפט: רחלי, אני רוצה שתדעי שבגלל שאני משפץ עכשיו ובונה את בית הספר, חיפשתי בית ספר אחר, מקום.

בני בן מובחר: לקחתי את הבית הסיעודי בקיבוץ עמיר, לא היה מישהו – משרד החינוך נתן 70,000 שקל לשנה, כאילו בית ספר חלופי.

בני בן מובחר: מצאתי מקום, לשפץ אותו עלה לי 140,000.

בני בן מובחר: פניתי ל-25 רשויות מסביבי – קרלוס, מנהל אגף החינוך שלי, כתב להם מכתב, 1,000 שקל בחודש.

בני בן מובחר: מתוך 25 רשויות רק קצרין כתבו, דימה מקצרין כתב לי: מאשר את הבקשה שלך, אני אשתתף אתך.

בני בן מובחר: צריך למצוא למקום הזה, גם למבשלת וגם להסעות וגם לטיפול ייחודי.

יעקב מרגי: בני בן מובחר, אני מבין שאתה רוצה לרדת לרזולוציות.

בני בן מובחר: לא, אני סיימתי.

יעקב מרגי: אתה תחטיא את המטרה אם עכשיו נרד למבשלת.

בני בן מובחר: לא.

בני בן מובחר: רחלי אמרה דיון, רחלי אמרה דיון.

יעקב מרגי: יש לי סיכום שהוא ממצה.

יעקב מרגי: רצית משפט, חבר הכנסת סאלח.

יעקב מרגי: זה האחרון לפני הסיכום.

סאלח סעד: כן, רק משפט אחד: חבל לי שנציגות המחוז הבכירה לא נמצאת כאן, בדיון הזה.

סאלח סעד: חבל לי מאוד שגם נציגות המחוז לא אפשרה להנהלת בית הספר עצמו להגיע.

רחלי אברמזון: אני לא יודעת על זה.

יעקב מרגי: את לא לוקחת אחריות על זה.

נורית קורן: הוא מציין עובדה שהוא יודע.

סאלח סעד: אני אמרתי הנהלת המחוז אולי.

רחלי אברמזון: לא, אני לא יודעת על זה.

נורית קורן: רחלי, לא כל מה שנאמר הוא מדויק.

יעקב מרגי: חבל, ההערה מיותרת.

יעקב מרגי: נורית, זה גורם לתגובות.

יעקב מרגי: בבקשה.

נורית קורן: סליחה.

סאלח סעד: למרות שהייתה בקשה כזאת גם ממני וגם מהוועדה עצמה, שמנהל בית הספר יגיע לכאן כי הוא היחידי שמכיר את זה.

סאלח סעד: חברים, מדובר בבית ספר בפריפריה, אנחנו חייבים לחזק אותו בכל דרך.

סאלח סעד: לא כל יום יש לנו בית ספר אזורי כזה שנותן מענה לחינוך המיוחד לכלל האוכלוסייה.

סאלח סעד: עם דגש אני אומר – לכלל האוכלוסייה של כל הדתות וכל העדות.

סאלח סעד: זה בית ספר שצריך להצדיע לו, צריך לתת לו את כל מה שמגיע לו.

סאלח סעד: יש לנו ראש מועצה שדואג לזה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: רחל, רצית להתייחס?

יעקב מרגי: אני אומר את הסיכום.

יעקב מרגי: תקשיבו, אין ספק שאם מנהלת המחוז לא יכלה להגיע – ויכול להיות מצב שהיא לא יכלה להגיע – לפחות, לפחות, לפחות מפקחת החינוך המיוחד במחוז או לפחות המפקחת הבית ספרית, הייתה צריכה להגיע ולתת לנו תמונת מצב.

יעקב מרגי: אבל לא נורא, מאחר ורחלי, אני חושב שבתשובה שלך בפתיחה נתת לי את דברי הסיכום.

יעקב מרגי: אני חושב היה צריך לעבור סעיף-סעיף ולהתייחס בסיכום, אבל מרגע שאמרת שזה מצריך ישיבת עבודה ולשבת בצורה ממוקדת על צרכים ספציפיים – והיא לא עושה טובה, אני אסביר לכם: החינוך המיוחד מטבעו, ה-DNA שלו זה שהוא לא זהה.

יעקב מרגי: כמו שמוגבלויות והלקויות הן לא זהות, זה המומחיות להתאים חליפות.

יעקב מרגי: אז כשאומרים מתאימים חליפה לילד, מתאימים חליפה למוסד, לצורת הטיפול ולכיתה.

יעקב מרגי: לכן, אני, בסיכום שלי, קורא ונענה להזמנה.

יעקב מרגי: הוועדה מברכת, קודם כול, את חבר הכנסת סאלח סעד על היוזמה לקיים את הדיון.

יעקב מרגי: לראש המועצה האזורית מבואות החרמון על – אני לא רוצה לומר בסיכום שיגעון - -

קריאות: עבודת קודש.

יעקב מרגי: - - אבל על הרוח ועל הנכונות ועל הקרבה בזה שאתה מקיים מוסד חינוכי כזה חשוב ומיוחד לילדי האזור כולו.

יעקב מרגי: אתה אומר לי חדרה, חיפה, זה כבר לא רק האזור.

יעקב מרגי: אין ספק שזה מוסד ייחודי שדורש התייחסות ייחודית וממוקדת.

יעקב מרגי: שמענו, מברכים את משרד החינוך על הנכונות ואת רחלי על הנכונות לקיים ישיבת עבודה מקצועית בנושא בית הספר.

יעקב מרגי: אני אשמח שלאחר הדיון, אם יצא סיכום, כשיצא סיכום, יועבר אלי העתק מהסיכום.

יעקב מרגי: אנחנו נמשיך לעקוב, ונרשם לפרוטוקול שביום שאני או במסגרת הוועדה או במסגרת שלי, בסיור ברמת הגולן, אנחנו נשלב גם את מבואות החרמון, את "שחפים".

בני בן מובחר: סגור.

בני בן מובחר: יופי.

יעקב מרגי: רחלי, כמה זמן את צריכה לגבי קיום הישיבה והסיכומים?

יעקב מרגי: תאום ישיבה, וזה לא הרבה זמן.

רחלי אברמזון: לגבי ישיבה – שוב, אני רוצה לתאם את זה עם המחוז ובשמחה אנחנו נבוא.

יעקב מרגי: אז 30 יום?

יעקב מרגי: 30 יום?

סאלח סעד: אני מבקש 30 יום.

נורית קורן: 30 יום נגמר המושב.

יעקב מרגי: 30 יום.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: הישיבה נעולה.