ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 1076, 2018-06-18 11:00

משה גפני: אני פותח את הישיבה.

משה גפני: החלטות שר החקלאות ופיתוח הכפר ושר האוצר בעניין עדכון מחירי החלב והשפעתם על עובדים בתעשיית החלב.

משה גפני: יש בקשה להצעה לסדר של חבר הכנסת מיקי לוי.

משה גפני: וכן החשש מפיטורי עשרות עובדים בתעשיית החלב בגלל מחלוקות בין שרי האוצר והחקלאות, הצעתו של חבר הכנסת מיקי לוי.

איתן ברושי: יש כאן נציג מהאוצר?

משה גפני: לא יודע.

משה גפני: לא מעניין אותי.

מיקי לוי: בלי אוצר וחקלאות לא עשינו כלום.

משה גפני: רבותי, את האורחים אני אוציא אחרי הפרעה אחת.

משה גפני: לחברי כנסת אקרא שלוש פעמים.

משה גפני: אי אפשר כך לנהל את הדיון.

משה גפני: יש לנו בעיה, לכנסת, לממשלה ובעיקר לוועדת הכספים שעוסקת רבות בעניין הזה.

משה גפני: קודם לכן אני רוצה לדווח לחברי הוועדה, נמצא פה שרגא ברוש אז נזכרתי שלא אמרתי את זה בבוקר.

משה גפני: יש בעיה שקיימנו עליה כמה דיונים, זה הנושא של החולות הדקים, אבל לא רק החולות הדקים.

משה גפני: יש בעיה עם מנהל מקרקעי ישראל לגבי הוצאת המכרזים על הנושא שקשור להפעלת המפעלים הללו.

משה גפני: בעיקר זה היה עם טרמוקיר, אבל לא רק.

משה גפני: פנה אלי מישהו, שאני כמובן לא יכול לומר את שמו, ואמר: אנחנו מתחילים בבעיה עכשיו עם החולות, לאו דווקא החולות הדקים, בסלילת כביש 6 מיקנעם צפונה.

משה גפני: יש להם שם בעיה.

משה גפני: התקשר אלי כהן, מנכ"ל טרמוקיר, בהתרגשות רבה רבה, אפילו יותר מזה, ואמר: דבר כזה לא ראיתי עוד.

משה גפני: אני לא רוצה להגיד את השבחים, אבל בתוצאה.

משה גפני: אני התייאשתי, אני כבר עמדתי בהכרזה על פשיטת רגל.

משה גפני: לא הייתי יכול להמשיך להפעיל את המפעל הזה, לא הייתה לי האפשרות, לא היו לי החומרים שאיתם אני יכול לעבוד.

משה גפני: הוא כמעט בכה בטלפון.

שרגא ברוש: זה חומר מהמחצבה.

משה גפני: כן.

משה גפני: הוא אמר: הוצאנו מכרז, אני חוזר לעבודה, אני מחזיר את העובדים.

משה גפני: אני כבר לא האמנתי שזה יקרה.

משה גפני: ואתם יודעים שאנחנו לא הרפינו מהם.

משה גפני: אפילו את ההעברות של המינהל לא העברנו, בסיועו האדיב של איתן ברושי, שהוא היה פה בישיבות.

משה גפני: אבל אני גם דיברתי איתם, אמרתי להם שזה לא יימשך, כי הפירוש הוא שהמדינה בפשיטת רגל.

משה גפני: הרי לכולם ברור שצריך להביא את החולות הללו.

משה גפני: יש פה חולות שצריך פשוט לעשות טכנית את העבודות שצריך לעשות.

משה גפני: הוא התקשר אלי בסוף השבוע שעבר ואמר לי: המכרז יצא לדרך, החזרתי את העובדים, אני ממשיך את העבודה ואין לי מילים להודות לוועדת הכספים על העזרה שלה בעניין הזה.

משה גפני: קיימנו על זה שלוש ישיבות.

משה גפני: לא הרפינו מזה.

משה גפני: לפעמים עובר לי בראש: לא יעזור, למה נעשה עוד ישיבה?

משה גפני: מתברר שאסור להתייאש אף פעם משום דבר.

משה גפני: צריך רצון, צריך התמדה.

משה גפני: ואני שמח שבעניין הזה זה להציל הרבה מאוד עובדים.

משה גפני: שרגא, נכון?

שרגא ברוש: נכון לגמרי.

שרגא ברוש: ואני רוצה לומר מילה.

שרגא ברוש: אלי התקשר גם אלי.

שרגא ברוש: אני לא יודע למה, אבל תעשיינים תודה רבה לא אומרים.

שרגא ברוש: כשמשהו לא בסדר אנחנו שומעים אותם, אני אומר את זה בבדיחות הדעת, אבל זאת עובדה.

שרגא ברוש: הוא אמר לי כמו שאתה מתאר, בהתרגשות: שרגא, הרב הציל לי את המפעל וועדת הכספים עשתה מה שלא האמנתי.

שרגא ברוש: חשבתי שיטחנו אותי וישלחו אותי הביתה.

שרגא ברוש: נלחמו, שמו ברקסים למינהל ולאוצר וזה קרה.

שרגא ברוש: אדוני, לא קרה שום דבר שלא יכול היה לקרות שנה קודם, שנתיים קודם.

שרגא ברוש: וזה יותר כואב מהכול.

משה גפני: נכון.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אני עובר לסעיף שעליו אנחנו דנים, ותדעו שיש לנו התלבטות גדולה.

משה גפני: זה גם היה בלחם וזה גם עכשיו בחלב, זה סיפור לא פשוט.

משה גפני: מצד אחד אנחנו רוצים שהמחירים יהיו נמוכים, ומצד שני אנחנו רוצים שעובדים יעבדו ולא יפוטרו.

משה גפני: אנחנו עומדים פה במצב שאוי לי מיצרי ואוי לי מיוצרי.

משה גפני: יש מצב שבו אם לא מעלים במידה מסוימת את מחיר החלב, שזה אגורות, המציאות תהיה שעובדים יפוטרו.

משה גפני: הם לא יבואו לעבודה, הם לא יוכלו להחזיק את העובדים האלה.

משה גפני: חבר הכנסת מיקי לוי, אתה גם הגשת הצעה לסדר.

משה גפני: אני מבקש שתעלה את העניין ונשלב את זה יחד.

מיקי לוי: תודה רבה, אדוני.

מיקי לוי: תודה לך על קיום הדיון.

מיקי לוי: אני כבר רוצה להעיד על עצמי, כי בשבוע האחרון היו מספר כתבות בעניין הזה.

מיקי לוי: לא הלכתי לא למחלבות ולא פגשתי ולא שום דבר.

מיקי לוי: ראיתי ידיעה קטנה שיש סכנה שהולכים לצמצם הוצאות כלליות ופיטורי עובדים.

מיקי לוי: בסופו של דבר הוועדה הזאת נלחמת על פיטורי עובדים, ולכן מצאתי לנכון להביא את זה לשולחן הזה, מתוך דאגה שלא נצטרך לבוא ולדון בפיטורי העובדים.

מיקי לוי: ברור לחלוטין שהמדינה קבעה משוואה למחיר החלב שבפיקוח.

מיקי לוי: אני לא נכנס לזה.

מיקי לוי: אני מכבד את המשוואה הזאת שאומרת שבמידה שמחיר החלב עולה, בצורה כזאת או אחרת יצטרכו – אני מצטרף למה שאתה אמרת, אוי לי מיצרי ומיוצרי.

מיקי לוי: זה בדיוק העניין, מה עושים.

מיקי לוי: אבל אני חושב שעל השולחן של שר האוצר ושל שר החקלאות יש פתרון נוסף של פיצוי אותן מחלבות.

מיקי לוי: אפשר לבוא לכדי דיון.

מיקי לוי: אסור לבוא לידי משבר, ואני חושש מאוד שאנחנו מגיעים לכדי משבר.

מיקי לוי: כי אם אנחנו עומדים עוד הפעם בפני המשוואה של עליית מחירי החלב, יהיה משבר.

מיקי לוי: לא יעזור פה שום דבר.

מיקי לוי: לכן חשבתי שצריך להביא את זה לשולחן הזה.

מיקי לוי: יש ועדה ציבורית שקובעת את המחירים.

מיקי לוי: אין לי שום כוונה להיכנס לנעליה.

מיקי לוי: אני מכבד אותה, ולכן אני מבקש שהדיון יתקיים פה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חבר הכנסת יצחק וקנין.

משה גפני: אני גם ארצה שתגידי מה החוק בעניין הזה.

יצחק וקנין: מיקי, לצערי כנראה הזיכרון שלנו קצר.

יצחק וקנין: יש הסכם ברור וחתום, וההסכם הזה הוא חד-סטרי.

יצחק וקנין: בהסכם נקבע שאם יש עלייה במחירי התשומות, אז יש צורך לעדכן את המחיר.

יצחק וקנין: אם יש ירידה, מעדכנים את המחיר.

יצחק וקנין: עד היום, ואני אומר את זה באחריות מלאה – זו לא פעם ראשונה, אני הקמתי קול זעקה בממשלה כשיאיר לפיד היה שר אוצר ואתה הסגן שלו.

יצחק וקנין: ואני לא אומר כדי לפגוע במישהו.

יצחק וקנין: יש פה שיטתיות שהולכת וחוזרת כל פעם.

יצחק וקנין: כאשר זה יורד, מורידים את מחיר החלב.

יצחק וקנין: כאשר זה עולה, לא מעדכנים אותו.

יצחק וקנין: יש הסכם ברור.

יצחק וקנין: ריבונו של עולם, מה זה צריך להיות?

יצחק וקנין: אני אומר את זה פה כמסר לשר האוצר.

יצחק וקנין: אם אתה רוצה שנתקע לך את כל מה שיש פה, נתקע אותו.

יצחק וקנין: יש הסכמים, תכבד אותם.

יצחק וקנין: אתה לא רוצה, אל תעשה הסכמים.

יצחק וקנין: לא יכול להיות שעושים הסכמים ולא מכבדים אותם, ומקיימים אותם רק כשזה נוח למישהו.

יצחק וקנין: עם כל הכבוד של יוקר המחיה, על מה מדובר פה, אתם יודעים?

מירב בן ארי: בן 6 ל-20 אגורות.

יצחק וקנין: נו, למה לא לעדכן את המחיר?

יצחק וקנין: את יודעת שתנובה וטרה וגם שטראוס משלמים לחקלאי את מחיר המטרה במלואו, על-פי העדכון שלו.

יצחק וקנין: הם לא משחקים במשחק הזה.

יצחק וקנין: רבותי, אתם תביאו את המצב הזה לכאוס.

איתן ברושי: מה זה תביאו?

איתן ברושי: זה כבר המצב.

יצחק וקנין: אני רוצה לומר יותר מזה.

יצחק וקנין: יש פה מחשבה, שאנחנו באים לסופר – אני אומר את זה כל הזמן, כחקלאי אני אומר את זה – רואים את בקבוקי החלב, שקיות החלב, את כל הדברים רואים.

יצחק וקנין: זה לא מובן מאליו.

יצחק וקנין: עלולה להיות התמוטטות, ואחר כך נגיד שאף אחד לא זעק ולא אמר את הדברים.

יצחק וקנין: זו פעם אחרונה שאני אומר את זה.

יצחק וקנין: לצערי הרב זה הולך וחוזר.

יצחק וקנין: גם לפני שלוש שנים היה אותו דבר, ולא עדכנו וחיכו וחיכו.

יצחק וקנין: בסוף הבינו שאין ברירה.

יצחק וקנין: רבותי, כמה אפשר לחכות עוד?

יצחק וקנין: כל יום שעובר זה אסון.

יצחק וקנין: המערכת הזאת יכולה להתמוטט.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: חיים ילין.

חיים ילין: כבוד היושב-ראש, אני מעריך שמחירי החלב יעלו בין 7 ל-9 אגורות.

חיים ילין: זה הרבה.

חיים ילין: מצד שני, אם הם לא יעלו - - -

מירב בן ארי: אז המחיר יהיה גבוה יותר.

חיים ילין: אני רוצה להסביר מה שנקרא פיצוי עקיף, או מה שאנחנו חווים לא רק בגלל השריפות והעפיפונים.

חיים ילין: צריך להבין שברגע שאין מרעה, כי הכול נשרף, אז אותו בקר וצאן צריך לאכול קש, צריך לקנות קש.

חיים ילין: אתה מכיר את זה, וקנין.

חיים ילין: ברגע שהביקושים לקש הולכים והולכים, הדבר הזה עולה.

חיים ילין: אף אחד לא מתייחס לשריפות, אבל בואו נבין מה המשמעות של השריפות מבחינה כלכלית בפיצוי העקיף של הדבר הזה.

חיים ילין: אף אחד לא מתייחס לזה, אבל עובדתית זה כך.

חיים ילין: אני לא רוצה להיכנס, אני שונא את הפוליטיקה.

חיים ילין: אחת הבעיות, ואני לוקח את זה גם כאשמה שלי ושל כל החקלאים, שאנחנו לא מצליחים לצאת עם כל אחד אף פעם.

חיים ילין: תמיד זה מושבים נגד קיבוצים, תמיד זה גוף נגד גוף אחר.

חיים ילין: ואף פעם אנחנו לא מאוחדים.

משה גפני: אני אביא לך הרבה מקרים שאנחנו מדברים פה בקול אחד.

משה גפני: הרבה מאוד מקרים.

חיים ילין: שר האוצר יכול לצאת מנהיג אם הוא בסופו של דבר ייתן למושבים את מה שצריך לתת על-ידי זה שרפתות ימשיכו להתקיים במשק המשפחתי.

חיים ילין: אני לא סתם מדבר על התשתית הזאת, כי התשתית הזאת, אם היא למטה מצליחה להתייעל במה שנקרא לוקר 2 או לוקר 3 או בכל מה שאתם רוצים, אז ייתכן מאוד שמחירי החלב לא יעלו כמו שהם עולים היום.

משה גפני: חיים, מה עמדתך לגבי הנושא הזה שעומד על הפרק?

משה גפני: אתה מדבר על המחיר של הרפתנים, לא על זה.

חיים ילין: בסוף זה הכול משפיע.

חיים ילין: אני מציע שני דברים.

חיים ילין: אם לשר האוצר אכפת מיוקר המחיה, שישים יד על הכיס בהסכם של לוקר ומול התעשיינים, שלא יהיו הפסדים.

חיים ילין: נקודה.

חיים ילין: זה הדבר הזול ביותר שבסופו של דבר יהיה למשק במדינת ישראל.

חיים ילין: אם אתה מדבר גם על לשמור על העובדים וגם להתייעל, אין ספק שצריך לעשות את המתווה הזה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: איתן ברושי, בבקשה.

משה גפני: רק אל תצעק, כי אנחנו בעצבים בין כה וכה עליהם.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, הדיון הזה הוא לגמרי לא מפתיע.

איתן ברושי: בסופו של דבר אנחנו עדים למדיניות עקבית של משרד האוצר, שבאה לידי ביטוי גם בתחומים אחרים.

איתן ברושי: אבל חבריי ממשרד החקלאות, המשרד הזה הפך להיות עפר לרגלי משרד האוצר.

איתן ברושי: כבר יש פה החלטה של שני שרים, צריך שתי חתימות, אבל בעצם זו חתימה אחת, של שר האוצר.

איתן ברושי: ישב פה שר החקלאות ואמר שאין לו בעיה להיות הראשון או השני.

איתן ברושי: אבל כמו שאנחנו רואים גם בנושאים אחרים, משרד החקלאות הפך להיות שלוחה של משרד האוצר, ומשרד האוצר ממשיך להיות גורם שפוגע בחקלאות ובחקלאים, אבל הפעם גם במחלבות.

איתן ברושי: זה לא נכון, אדוני היושב-ראש, שיפטרו רק עובדים במחלבות.

איתן ברושי: יושב פה מנכ"ל תנובה ואחרים.

איתן ברושי: זה אומר לחסל את הענף שהוא מפתח גדול בהתיישבות, ענף החלב, ענף הרפת.

איתן ברושי: אני חושב שאנחנו עדים להתעללות עוד יותר גדולה של האוצר בנושא המים.

איתן ברושי: אנחנו עדים לקיצוץ במים, ואין פיצוי.

איתן ברושי: צריך להגיד פה לנוכח התקשורת.

משה גפני: אל תתרחב, כי יש הרבה בעיות.

איתן ברושי: אתה צודק, אבל יש כאן בעיה של תפיסה.

איתן ברושי: זה לא היה קורה בתחומים אחרים.

איתן ברושי: מה שהאוצר מרשה לו לעשות, והפכו אותנו לבאפר, כשחסר כסף או יש פגיעה או אין מים אז החקלאות היא הסופגת.

איתן ברושי: אני חושב שצריכה להיות פה החלטה ברורה, שעד סוף השבוע – אנחנו היום ביום שני – עד סוף השבוע ייחתם הצו.

איתן ברושי: אם לא, ועדת הכספים תנקוט בסנקציות נגד משרד האוצר.

איתן ברושי: להוריד מסדר-היום נושאים שלאוצר יש אינטרס, לעכב החלטות במליאת הכנסת.

איתן ברושי: לא יכול להיות שאנחנו נהיה גם כן שלוחה של האוצר.

איתן ברושי: אנחנו באים לפקח.

איתן ברושי: אמרת פה לפני כמה ימים שזה לא יכול להימשך.

איתן ברושי: עכשיו כולם פה מאוחדים שזה דבר שלא היה צריך לקרות בכלל.

איתן ברושי: אם זו הייתה ירידה, הוא היה ממהר.

איתן ברושי: אם לא, כמו עם הייבוא.

איתן ברושי: לכן אני חושב שצריך לומר לשר האוצר: עד כאן.

איתן ברושי: הוא לא כל יכול.

איתן ברושי: ואם הוא לא חותם עד סוף השבוע, אנחנו בוועדת הכספים יוצרים משבר.

איתן ברושי: כמו שעזרת שלא העברנו פעמיים שני מיליארד שקלים למינהל, ועובדה שהמכרזים נפתחים, המינהל מבין רק כוח.

איתן ברושי: גם שר האוצר יבין כוח אם נפעל נגדו בצורה מתואמת, על דבר שלא היה צריך לקרות.

איתן ברושי: אי אפשר לא לקיים את ההחלטות של הממשלה.

איתן ברושי: אי אפשר לחסל את המחלבות ולפגוע בענף כל כך חשוב כמו ענף החלב.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: איילת ורבין.

איילת נחמיאס ורבין: אני אעשה את זה מאוד קצר, אדוני.

איילת נחמיאס ורבין: מעבר לזה שאני יו"ר שדולת התעשייה, בסוף אני אזרחית במדינת ישראל ואני מסתכלת על האנשים שסופרים את 10 האגורות כשהם מחליטים מה הם קונים.

איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד את האמת, אנחנו סיימנו דיון בנושא עידוד בנייה להשכרה, וציין איציק שמולי חברי שהוא התגורר בחיסכון ג' בלוד.

איילת נחמיאס ורבין: זה אחד המקומות, למשל, כאשר מדברים על פריפריה, שאנשים שם סופרים אגורה לאגורה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל עדיין אני חושבת שיש לנו אתגר מאוד מאוד קשה בעניין, גם של מחירי החלב וגם של מחירי הלחם בפיקוח.

איילת נחמיאס ורבין: כי בסופו של דבר אני יודעת שעל ההמלצה בנושא הלחם, מדובר ב-1%, ופה מדובר בהמלצה של 3.4%.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לראות איך הדבר הזה מטופל, כי בסופו של דבר אנחנו יודעים גם שאנחנו לא רוצים להגיע למצב שאנשים שיש להם יכולת להשתכר ולהתפרנס, מוצאים אותם על עברי פי פחת.

איילת נחמיאס ורבין: אני פונה פה גם לתעשיינים.

איילת נחמיאס ורבין: יש פה חשיבות מאוד מאוד גדולה לראות איך לא כל הסכום הזה מגולגל על הציבור, וצריך לראות איך הוא מתגלגל בשרשרת הערך.

איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה לציין שאני מעריכה את זה, שבכל פעם שהמחירים ירדו את השיתו את ההורדה וחתמו על ההורדה די בקלות.

יצחק וקנין: מיד, מיד.

יצחק וקנין: באותו רגע חתמו, באותה שנייה.

יצחק וקנין: כשוועדת המחירים פרסמה את המחיר, הורידו.

איילת נחמיאס ורבין: כשמדובר בהעלאה לא עושים את זה.

יצחק וקנין: אני רוצה להגיד עוד משהו, וסליחה שאני מתפרץ.

יצחק וקנין: רבותי, אם שר האוצר היה רוצה לפתור את הבעיה, הוא היה פותר אותה מיד.

יצחק וקנין: הוא קורא להם והיה אומר: בואו נשב.

יצחק וקנין: כמה זה, 3%?

יצחק וקנין: בואו נגיע להסכמה, ניתן 1.5%, לא יודע מה.

יצחק וקנין: אבל לא לשבת איתם?

יצחק וקנין: שלוש שנים לא עודכן המחיר.

איילת נחמיאס ורבין: כשמדברים על יוקר המחיה, אדוני היושב-ראש, צריך לדבר על כמה ממדים.

איילת נחמיאס ורבין: אי אפשר רק לדבר על המחירים של סל המזון, צריך לדבר על כל הדברים.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לדבר גם על האפשרות של חלילה פיטורים.

איילת נחמיאס ורבין: כלומר, חייבים לדבר על כל הממדים של חיי האנשים.

איילת נחמיאס ורבין: בסופו של דבר אני רוצה כן להביע הערכה לעידו סופר, שהוא מרכז היום את ועדת המחירים, כי לי לפחות יש שיג ושיח פתוח איתו על הדברים האלה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת לכם, אסור לנו להימצא במצב שהתעשיינים גם מגיעים אל עברי פי פחת.

משה גפני: לא שמעתי, מה אמרת על עידו סופר?

איילת נחמיאס ורבין: החמאתי לו.

איילת נחמיאס ורבין: הוא ראוי לכך.

משה גפני: תודה רבה.

יצחק וקנין: הערה אחרונה שאני רוצה לומר.

יצחק וקנין: כשיש עלייה בדלק, זו עלייה יותר משמעותית מהחלב.

יצחק וקנין: אף אחד מאתנו לא מדבר על זה.

יצחק וקנין: זה עובר כאילו לא קרה כלום.

יצחק וקנין: כשיש פה עלייה בחלב כולנו קופצים לשמים.

יצחק וקנין: רבותי, יש פה דיני נפשות, אני אומר לכם את זה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מסכימה איתך.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: איציק שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: תודה, אדוני היושב-ראש.

איציק שמולי: אני מסכים לכל הדברים שאמרו פה גם וקנין וגם מיקי ואיתן וכולם.

איילת נחמיאס ורבין: ואני לא?

איציק שמולי: וכולם, ואיילת.

איציק שמולי: הסכמים צריך לכבד, נקודה סוף.

איציק שמולי: ואחרי שאמרתי את זה, אני מזמין גם את הוועדה וגם אני מניח שחלק ממה שעושים בשולחנות אחרים זה גם להסתכל על התמונה הגדולה.

איציק שמולי: בסופו של דבר, וקנין, כמו שאני רוצה שתהיה הוגנות במחירים המפוקחים, אני רוצה שתהיה הוגנות גם במחירים הלא מפוקחים.

איציק שמולי: יושבות פה גם חברות, ואי אפשר להתעלם מזה שבמחירים הלא מפוקחים בשנים האחרונות התנהגו – זה נרגע קצת אחרי המחאה – בחזירות לא נורמאלית, וגם את זה צריך לזכור.

איציק שמולי: כי אם המחיר של הקוטג' – זה קצת היסטוריה רחוקה, אבל רק שנבין על מה אנחנו מדברים – בין 2008 ל-2011 קופץ ב-40%, בעוד שמחיר המטרה באותן השנים קופץ ב-4%, אז אם הוגנות, בואו נעשה הוגנות עד הסוף.

איציק שמולי: צריך ללכת עד הסוף עם מה שאמרת, עד הסוף.

איציק שמולי: הסכמים חייבים לכבד.

איציק שמולי: ובאותה נשימה, חזירות אסור שתתקיים במוצרים שאין עליהם פיקוח, וגם את זה צריך להדגיש פה על השולחן הזה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: שרגא ברוש.

שרגא ברוש: אדוני היושב-ראש, אני חייב לומר שמצד אחד אין פה אפילו חבר כנסת אחד שאמר דבר שאני לא יכול רק לקום ולחבק אותו.

שרגא ברוש: אבל מצד שני אני רוצה להפנות אצבע לא לאוצר, לשר האוצר.

שרגא ברוש: כי זה שר האוצר שלא חותם, זה לא עידו סופר או מישהו אחר מהפקידים שלא חותם.

שרגא ברוש: וכשהיינו פה והתחננו לפני שר האוצר שלא יאשר את הבלו על הפחם, שעולה 500 מיליון שקל, אז לא דאגו ליוקר המחיה.

שרגא ברוש: מה אתם חושבים, זה לא מייקר את יוקר המחיה?

שרגא ברוש: אז זה 80 מיליון שקל, זה הרבה פחות מהפחם.

שרגא ברוש: אי אפשר להירדם בלילה עד שלא חותמים על הצו הזה.

שרגא ברוש: זו חברה שמוציאה מכיסה, והיא בסוף תצטרך להתארגן.

שרגא ברוש: אם לא יאשרו, היא תצטרך להתארגן.

שרגא ברוש: ולהתארגן בחברה תעשייתית, אם אתם מופתעים או לא, זה כוח-אדם.

שרגא ברוש: אל תתבלבלו.

שרגא ברוש: אז אי אפשר מצד אחד שנעלה את שכר המינימום, נוסיף ימי חופשה, נוסיף את כל הדברים הטובים, נעלה את מחיר המטרה של החלב, ובסוף כשזה מגיע למחיר אז מפחדים שהציבור יכעס עלי.

שרגא ברוש: אז הציבור לא יכעס.

שרגא ברוש: הציבור לא טיפש, הציבור מבין.

שרגא ברוש: ומי זה הציבור?

שרגא ברוש: אלה אותם שכירים שהעלו להם את שכר המינימום והעלו דברים אחרים, והם מבינים שזה בסוף מייקר את המוצרים.

שרגא ברוש: לכן שר האוצר צריך לנהוג באומץ ובמנהיגות, ולהגיד שאין ברירה.

שרגא ברוש: מי יחתום ראשון, שר החקלאות או שר האוצר, זה באמת לא משנה.

שרגא ברוש: שיעשו טקס.

שרגא ברוש: אם צריך לגבות אותם, אדוני יושב-ראש הוועדה, בואו נגבה אותם ציבורית.

שרגא ברוש: אבל שיעשו את מה שחובה עליהם לעשות.

משה גפני: אתה יכול לגבות אותם, אני לא מציע לך.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אבו וילן.

505: תודה, אדוני היושב-ראש.

505: כדברי חברי יצחק וקנין, הסכמים צריך לכבד.

505: מחיר המטרה של החלב והתשומות נמצא בחוק החלב.

505: ועדת המחירים הממשלתית – יש לה תוקף משפטי מחייב.

505: ולכן המשחקים בין השרים על הקרדיטים, אותנו כיצרנים, בכל הכבוד, זה לא מעסיק וגם לא נכון.

505: אני חושב שאם מדברים על יוקר מחיה, אדוני היושב-ראש, אתה יודע איך אפשר להוריד את מחירי מוצרי החלב?

505: יש הסכם לתשע שנים, שהוא כמעט גמור, בינינו החקלאים לבין האוצר.

505: מה שחסר שם זה מה שאמר פה חבר הכנסת חיים ילין, לתת עוד לחיצה אחת לכיוון המשק המשפחתי, שמשקים לא כל כך קטנים לא ייסגרו.

505: לא צריך שם כסף.

505: כבר הוקדשו לזה 400 מיליון ואפשר להסתדר.

505: צריך קצת רצון טוב, להפסיק להתעקש שכל מה שאמרתי זה תורה מסיני וכל מה שהאחר חושב לא שווה כלום.

505: אם עושים את זה, בשבוע הבא ניתן לחתום על הסכם לתשע שנים.

505: ההסכם הזה יוריד, יש בהסכם הורדה של מחיר החלב לצרכן.

505: זה יותר חזק מכל הדיבורים.

505: לשים את האגו בצד, לשים את העקשנות בצד ולהגיע להסכם.

505: זה הדבר היחידי.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: תכף נשמע את האוצר.

משה גפני: מירב בן ארי, בבקשה.

מירב בן ארי: אני יו"ר שדולת "כחול-לבן", ואני אומרת שלא תמיד אנחנו נמצאים במקומות נוחים.

מירב בן ארי: אבל אין מה לעשות, להיות יו"ר "כחול-לבן" זה לא להסתובב כל היום במפעלים וליהנות ומה שנקרא רק ליהנות מהפירות, אלא לפעמים גם צריך לעמוד, ובמקרה הזה לעמוד מאחורי התעשייה הישראלית ולומר שיש הסכם שצריך לכבד אותו.

מירב בן ארי: ההסכם הזה כבר מפברואר, ועדת המחירים בסוף אפריל כבר הגישה.

מירב בן ארי: תכף יתייחסו אליה גם האוצר.

מירב בן ארי: צריך לבוא ולכבד את זה, ולכן פניתי גם לאגף תקציבים וגם לשר האוצר.

מירב בן ארי: אני מציעה ששר החקלאות יחתום.

מירב בן ארי: אדוני ישלח פנייה לשר החקלאות, יחתום כמו שהוא צריך לחתום ויעביר לשר האוצר לחתימתו.

מירב בן ארי: נעשה את זה ונסיים את העניין.

איילת נחמיאס ורבין: החוק קובע סדר בין השרים?

משה גפני: עדי ייתן תשובות בסוף.

משה גפני: הוא היה פה, שר החקלאות.

מירב בן ארי: אמר פה שר החקלאות, כמו בבית-ספר, אתה תחתום לי, הוא יחתום לי.

מירב בן ארי: תחתום, זה התפקיד שלך, אתה אחראי.

מיקי לוי: הוא חייב ראשון לחתום.

אסף לוי: הוא לא חייב ראשון.

מירב בן ארי: הוא חייב ראשון לחתום, אין שאלה.

משה גפני: אני לא מסכים שוועדת הכספים תדון מי צריך לחתום ראשון.

משה גפני: עם כל הכבוד.

מירב בן ארי: היה לי הכי קל לא להיות בדיון הזה, עם כל הכבוד לכולכם.

משה גפני: נכון, את צודקת.

משה גפני: אני מכבד את זה.

מירב בן ארי: יכולתי לקום וללכת.

מירב בן ארי: אני ממפלגת שר האוצר, יכולתי ללכת.

מירב בן ארי: אבל בזמן הזה ניהלתי את הדיונים בחוץ כדי להגיע להסכמה.

מירב בן ארי: הייתי בתנובה בשבוע שעבר, ראיתי שכתבו על זה היום ב"גלובוס".

מירב בן ארי: אין לי שום בעיה, כל שבוע אני במפעל אחר בארץ.

מירב בן ארי: אני מתה על מפעלים, אני נהנית מזה, אני בעד התעשייה הישראלית.

מירב בן ארי: הזמינו אותי ממחלבה קטנה בבית גמליאל ועד לתנובה, טרה.

מירב בן ארי: כל מקום שתקראו לי אני אגיע.

מירב בן ארי: אבל, יש רק אבל אחד קטן, ואני גם מתחברת למה ששמולי אומר, אנחנו צריכים גם לשים לב שיש מוצרים – ואגב, יש חברות מסוימות שעושות את זה באופן קבוע – שמשיטות נטל עצום על הציבור.

מירב בן ארי: אבל אסור לנו לפגוע באלה שבסדר עם הציבור ובאלה שמוכרים מוצרים מפוקחים.

מירב בן ארי: להם אנחנו צריכים לסייע.

יצחק וקנין: מה אמר שר האוצר, הוא יחתום?

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: אנחנו על זה.

יצחק וקנין: ובא לציון גואל.

משה גפני: דובי אמיתי.

דובי אמיתי: קודם כל, אדוני היושב-ראש, שמחתי לשמוע את חברת הכנסת מירב בן ארי.

דובי אמיתי: אם אני מבין נכון, יש הסכמה ששר האוצר חותם אם שר החקלאות יחתום.

מירב בן ארי: אני לא מדברת בשמו.

מירב בן ארי: מה שניהלנו בחוץ, ננהל את המשא-ומתן כדי שהנושא יבוא לסיומו.

דובי אמיתי: אז כנראה לא הבנתי נכון.

מירב בן ארי: לא אמרתי עכשיו מילה.

מירב בן ארי: אמרתי שאנחנו עושים מגעים כדי לסיים את האירוע הזה.

משה גפני: מירב בן ארי היא חברת כנסת חרוצה והיא באה לדיון בוועדה.

משה גפני: לא נוח לה, היא אמרה את זה, וזה נכון.

משה גפני: היא באה לדיון בוועדה, ולא צריך לתחקר אותה מה יעשה שר האוצר.

משה גפני: תתחקר אתה את שר האוצר, או אני.

דובי אמיתי: אני ביקשתי משר החקלאות לבוא ולומר פה בצורה ישרה שהוא חותם.

משה גפני: הוא אמר.

אסף לוי: הוא אמר את זה פה בוועדה.

דובי אמיתי: אני מצפה שנשמע גם משר האוצר.

מירב בן ארי: אז יאללה, שיחתום ויביא לשר האוצר.

מירב בן ארי: למה הוא מחכה?

משה גפני: אני מבקש להתחיל דיון עכשיו גם עם תנובה וגם עם משרד האוצר.

משה גפני: בבקשה.

דובי אמיתי: משפט אחד.

דובי אמיתי: מדובר פה בסופו של דבר, גם במקטע החקלאי, בבעלי רפתות שמבינים בדיוק את מצבם, והם אלה שהסכימו בפעמים האחרונות כשירד מחיר המטרה והם התכווננו על-פי הנוסחה.

דובי אמיתי: פתאום, כשוועדת הפיקוח מציגה את העלייה, כולם נעלמים.

דובי אמיתי: בעיני זה לא לעמוד בחוק, לא לעמוד בהסכמים.

דובי אמיתי: אני רואה את זה בחומרה רבה ואני חושב שזה לא ראוי.

דובי אמיתי: אני מתחבר למה שנאמר.

דובי אמיתי: אפשר לפתור את הבעיה.

דובי אמיתי: יש הסכם, כמו שאמר אבו, הוא מונח על השולחן, צריך לסגור אותו, והמחיר הזה יוריד את מחיר המטרה לתנובה ויעזור גם להורדת המחירים.

דובי אמיתי: אני עומד על כך, ומבקש שהסכמים יכובדו ויחתמו על הצו.

משה גפני: תודה.

משה גפני: מנכ"ל תנובה.

אייל מליס: שלום לך, כבוד היושב-ראש, תודה רבה על הזימון.

אייל מליס: אני מנכ"ל תנובה, וגאה מאוד על הדבר הזה.

אייל מליס: אני לא מורגל למעמד הזה, אם אני אתרגש קצת תסלחו לי.

אייל מליס: תנובה היא אחד המעסיקים הגדולים במשק.

אייל מליס: 6,000 עובדים.

אייל מליס: אנחנו עומדים בקשר הדוק עם 1,700 חקלאים כל יום.

אייל מליס: רפתנים, לולנים, מגדלי ירקות, הכול.

אייל מליס: 30 אתרים מקריית-שמונה ועד אילת פזורים בכל הארץ.

אייל מליס: 4,300 מעובדי החברה הם עובדי פריפריה, נמצאים בפריפריה, מבית-שאן וקריית-שמונה ומגדל העמק וקריית-גת, בכל הארץ.

אייל מליס: 80% מחומרי הגלם שלנו הם תוצרת כחול-לבן, קרי של חקלאי ישראל.

אייל מליס: אנחנו נקשרנו קשר בטבורנו לחקלאות הישראלית במשך 61 שנה.

אייל מליס: 80% מחומרי הגלם שלנו כחול-לבן, תוצרת חקלאית.

אייל מליס: אין אף חברה בישראל שהיא יכולה להגיד את מה שאנחנו אומרים על עצמנו.

אייל מליס: אבל בישראל של 2018 מאוד קשה לקיים תעשייה, מאוד קשה לקיים את עצמנו במכלול הרגולטורי ובמה שעובר עלינו.

אייל מליס: אני רוצה להגיד לך, כבוד היושב-ראש, ולכם, חברי כנסת נכבדים, תנובה היא חברה עסקית.

אייל מליס: היא צריכה לדעת להתמודד עם כל אתגר, עם כל קושי.

אייל מליס: להתאים את עצמה, לברוא את עצמה מחדש, להתאים את עצמה לתנאי התחרות, לצרכים המשתנים של הצרכן.

אייל מליס: דבר אחד אנחנו לא יודעים לעשות, להתמודד מול מדינה ומול ממשלה שאיננה מכבדת את ההסכמים שעליה היא חתומה.

אייל מליס: מול מדינה שקובעת כללי רגולציה, שהיום הם נכונים ומחר הם אינם נכונים.

אייל מליס: זו מציאות שאנחנו לא יכולים לנווט בה.

אייל מליס: וגם שר האוצר ושר החקלאות הם אלה שקיבלו את ההחלטה שענף החלב יהיה מפוקח, הם אלה שהחליטו ש-50% ממוצרי החלב יהיו בפיקוח של השירותים והמוצרים, כולל החלב הגולמי שאנחנו קונים וכולל מחירי המכירה לצרכן.

אייל מליס: שלוש שנים ברציפות, 2014, 2015 ו-2016 בשלוש פעימות ירדו מחירי החלב בלמעלה מ-9%.

אייל מליס: הוועדה המקצועית שהשרים החליטו עליה, שקבעו שהיא הוועדה המקצועית, קיבלה את ההחלטה.

אייל מליס: אנחנו בתנובה מכבדים כללים, חוקים, תקנות.

אייל מליס: רצנו להתאים את החברה למציאות הזאת.

אייל מליס: אבל אותה ועדה שקבעה את הירידות בשלוש הפעימות הקודמות, היא זו שעכשיו שמה 3.4%.

אייל מליס: כבוד היושב-ראש, 3.4% לא מפצים אפילו חלקית את ההפסד ואת התשלום שאנחנו מחויבים, ואנחנו מעבירים לרפתנים שגם להם עלה עלות הייצור.

אייל מליס: ומחיר המטרה, מחיר החלב, הולך לעלות ביולי, אנחנו מתבשרים היום, בעוד 9 אגורות.

אייל מליס: כי התשומות החקלאיות עולות והרפתנים צריכים לקבל את הכסף שלהם, ותנובה מחויבת לדבר הזה.

אייל מליס: אני רוצה לסיים ולהגיד, מינואר 2017 ועד היום תנובה שילמה 150 מיליון שקל נוספים.

אייל מליס: עד סוף השנה זה יהיה כבר יותר מ-200 מיליון שקל.

אייל מליס: אין שום חברה פרטית, ציבורית, תעשייתית שיכולה לעבור את הדבר הזה.

אייל מליס: אתם צריכים לעזור לנו לקיים בכבוד את התעשייה הישראלית.

איציק שמולי: אייל, מה זה הסכומים האלה?

אייל מליס: זה הכסף שאנחנו משלמים על החלב הגולמי יותר מינואר 2017, שירדו המחירים.

איילת נחמיאס ורבין: מינואר האחרון.

אייל מליס: אני חייב לומר לכם לסיום, כבוד היושב-ראש, אין מדובר פה על גריפת רווחים עודפים.

אייל מליס: מדובר פה רק על פיצוי של ההפסדים שנגרמו לנו.

אייל מליס: אני מבקש, התעשייה הישראלית היא חלק מבשרה של המדינה, ואני פה כדי לבקש את עזרת

אייל מליס: כם כדי שתאפשרו לנו להתקיים בכבוד, ושעננת בחירות קרבה לא תהיה זו שעליה אנחנו נטיל את עצמנו בחשש מהיכולת שלנו להמשיך להתקיים.

אייל מליס: יש לנו מחויבות לעובדי תנובה, יש לנו מחויבות לרפתנים, לחקלאים שלנו, ואנחנו מחויבים גם לצרכנים.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: משרד החקלאות.

אסף לוי: אני מנהל אגף גורמי הייצור במשרד.

אסף לוי: אני לא חושב שיש לי הרבה מה להוסיף.

אסף לוי: השר היה פה לפני פחות משלושה שבועות.

משה גפני: מה שהיה לא חשוב.

משה גפני: תגיד עכשיו.

אסף לוי: השר אמר שהוא מתכוון לחתום, הוא רוצה לחתום.

אסף לוי: הוא רק מחכה להבין שכוונת שר האוצר לחתום.

אסף לוי: הוא אמר את זה גם במילותיו.

אסף לוי: יתרה מזאת, השר היה בישיבה עם שר האוצר לפני כשבועיים והציע לו הצעה אחרת, לשנות גם את סוג הסיווג של המוצרים המפוקחים, להעביר את זה מפרק ה' לפרק ו', שזה היתר העלאה ולא חתימת שרים.

אסף לוי: כמו בלחם.

איתן ברושי: את זה תעשו בפעם הבאה.

איתן ברושי: קודם כל תחתמו.

איתן ברושי: עכשיו אתם רוצים עוד שורה של דיונים?

אורי צוק בר: סליחה, אלה האלטרנטיבות.

איתן ברושי: שום אלטרנטיבות, תחתמו.

משה גפני: מה אתם מציעים?

אורי צוק בר: אני סמנכ"ל אסטרטגיה, מפקח על המחירים.

אורי צוק בר: זה שלימיני הוא חברי בוועדת המחירים.

אורי צוק בר: אנחנו פרסמנו את הפרוטוקול של ועדת המחירים פרסמנו ב-10 במאי, אחרי דיונים שלקחו זמן.

אורי צוק בר: הבקשה כבר הייתה חודשיים ומשהו קודם.

אורי צוק בר: לא אישרנו את כל הבקשה להתייקרות, אישרנו פחות ממה שביקשה המחלבה שהגישה.

אורי צוק בר: הנוהל מאז ומעולם, כמו שגם הוזכר פה, בשלוש הפעמים האחרונות פעמיים הורדנו ופעם היה ללא שינוי.

אורי צוק בר: ואותו דבר מאז ומעולם.

אורי צוק בר: בדרך כלל הוועדה ממליצה, השרים דנים בזה שבוע או שבועיים אם צריך וחותמים על הצווים.

אורי צוק בר: זה לא כל כך משנה מי חותם קודם.

מיקי לוי: ההמלצה עומדת על 3.4%?

אורי צוק בר: כן.

אורי צוק בר: בינתיים ב-1 ביולי מחיר המטרה יעלה עוד.

אורי צוק בר: אם הבקשה תגיע אז, זה כבר יצא יותר.

איתן ברושי: אנחנו בפיגור של חודשים כבר.

איתן ברושי: לא בא בחשבון.

משה גפני: אתם אומרים להוציא את השרים מהעניין.

אורי צוק בר: זאת חלופה.

אורי צוק בר: גם על זה השרים צריכים לחתום בשביל לשנות את זה.

איילת נחמיאס ורבין: ואז הם יבואו בידיים נקיות לציבור?

איילת נחמיאס ורבין: באמת.

איילת נחמיאס ורבין: זו התחמקות.

משה גפני: אז לא, אל תצביעי בשבילו.

איילת נחמיאס ורבין: חבר הכנסת גפני, אני מכירה אותך, אני יודעת.

איילת נחמיאס ורבין: אתה מכיר את זה.

משה גפני: אתם מציעים שהשרים לא יצטרכו לחתום על ההצעה?

אורי צוק בר: נתנו את זה כאלטרנטיבה.

אסף לוי: שר החקלאות כבר אמר חד וחלק שהוא חותם.

משה גפני: עכשיו שר החקלאות לא מעניין אותי.

משה גפני: מעניינת אותי ההצעה שלכם.

אסף לוי: ההצעה שלנו היא גם לפעימה הבאה, שכמו שבמחירי הלחם וכמו במחירי הדלק יש נוסחה מאוד ברורה שאומרת שאם X עולה, Y עולה בהתאם, לפי הנוסחה שנקבעת.

משה גפני: אבל את הבעיה של עכשיו זה לא יפתור.

איילת נחמיאס ורבין: אבל הוא אומר ששר החקלאות אמר שהוא יחתום.

יצחק וקנין: מה עם שר האוצר?

יצחק וקנין: מי מהאוצר פה?

משה גפני: משרד האוצר, מי היה בדיונים בוועדת המחירים?

כפיר בטט: עידו סופר.

יצחק וקנין: הוא מאחור.

מיקי לוי: תתקרב לשולחן, עידו.

איילת נחמיאס ורבין: עידו, אתה כבר לא?

איילת נחמיאס ורבין: בזבזתי עליך מחמאה?

כפיר בטט: רוב הדברים נאמרו.

כפיר בטט: הוועדה ב-10 במאי פרסמה את החלטתה להעלות ב-3.4% את מחירי החלב על בסיס מדדים שנקבעו בסל התשומות.

כפיר בטט: הנושא נמצא על סדר-היום של שר האוצר, נמצא על שולחנו.

כפיר בטט: אנחנו כמובן ממליצים על המחיר המרבי שהחברות יכולות לגבות מהקמעונאי, ובהשכלה הזאת גם על הצרכן, ושר האוצר מקבל את ההחלטה.

כפיר בטט: הנושא נמצא על שולחנו של שר האוצר.

כפיר בטט: כפי שאתם יודעים, גם היה לו אירוע במשפחה, ולכן חלק מהדיונים גם התעכבו.

כפיר בטט: אני לא חושב שיש לי מה להוסיף על מה שנאמר פה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל מה זה אומר?

יצחק וקנין: מתי הוא מתכוון לחתום על זה?

יצחק וקנין: זה עוד שנה, עוד חודש?

יצחק וקנין: אני מודיע פה, שכל העברה תקציבית מהרגע הזה – אתם יכולים לשכוח ממנה.

מיקי לוי: אני מצטרף לאיציק.

יצחק וקנין: אין העברות תקציביות.

יצחק וקנין: אני אעשה רביזיות, עד ששר האוצר יחליט אם הוא חותם או לא חותם.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה שתעשה את זה גם על מערכת התרעה לצפון.

יצחק וקנין: אני אומר לכם, לא תהיה שום העברה תקציבית.

מיקי לוי: איציק, אל תתרגז, בוא רגע.

איתן ברושי: הוא הולך לנשיאות, מה אתה רוצה?

משה גפני: כפיר, אני מבקש לדעת.

משה גפני: תמונת המצב היא כזאת שעל-פי מה שנקבע ועל-פי ההסכם שנחתם, אתם צריכים לאפשר את העלאת המחירים ב-3.4%.

משה גפני: לפי אותו הסכם, הוא אמור לעלות גם ביולי, נכון?

כפיר בטט: אני אחדד.

כפיר בטט: אנחנו כוועדת המחירים ממליצים בפני שר האוצר על סל התשומות.

כפיר בטט: מחיר המטרה הוא חלק מאותו סל תשומות.

כפיר בטט: אני כן אציין שעל-פי נוהל של ועדת המחירים, אלא אם כן יש לפחות 3% או פעם בשנה, לא נדרשת בהכרח העלאת מחיר.

כפיר בטט: כך שזה גם אחד מהנהלים.

כפיר בטט: זה קשור לעלויות תפריט.

משה גפני: זאת אומרת, אם תהיה העלאה ביולי, אתם לא חייבים להעלות?

כפיר בטט: זה דבר שיובא בפני ועדת המחירים והיא תצטרך להמליץ בפני שר האוצר.

כפיר בטט: על-פי נהלי הוועדה, כאשר יש עלייה שהיא פחות מ-3%, אז לא נדרש בהכרח גם להמליץ לשרים להעלות את המחיר.

משה גפני: ועד העובדים.

אחיאב שימחי: אדוני יושב-ראש הוועדה, חברי כנסת נכבדים, אני יו"ר ועד עובדי תנובה.

אחיאב שימחי: ברצוני לומר לכם שאנחנו, העובדים בתנובה, חרטנו על דגלנו הורדת יוקר המחיה בהתייעלות בהחלפת מכונות בעשרות מיליוני שקלים, ואנחנו עושים את זה בצורה נפלאה.

אחיאב שימחי: אנחנו לוקחים החלטות ואנחנו מביאים אותן לתוצאות נהדרות.

אחיאב שימחי: להיות מנהיג זה גם לגלות אומץ.

אחיאב שימחי: לא יכול להיות ששר האוצר, כשנוח לו יחתום על הורדת מחירים, אבל כאשר יש לעדכן את המחירים בכדי לא לפגוע בביטחון התעסוקתי של העובדים שלנו, יש התמהמהות ויש מריחות והעובדים שלנו בסימני שאלה ולא יודעים מה ילד יום.

אחיאב שימחי: העובדים שעליהם מדבר שר האוצר הם העובדים שלנו.

אחיאב שימחי: האגורות שנלחמים עליהן זה המשכורות שהעובדים שלנו מתקיימים מהן, זו הפרנסה שלהם.

אחיאב שימחי: לא יכול להיות שישחקו אתנו לכאן או לכאן.

אחיאב שימחי: אנחנו מבקשים מחברי הוועדה להתייחס ברצינות לנושא הזה ולאשר את עליית המחירים ולתת לנו, לתעשייה הנפלאה שלנו.

אחיאב שימחי: אני רוצה להגיד לכם מי זה תנובה.

אחיאב שימחי: מהמלחמות הראשונות, 1948 ועוד לפני, היית צריך לראות את כל המשאיות של תנובה בחזית, מביאים סחורה לכל מקום ומקום ולכל נקודה.

אחיאב שימחי: לא ראיתי את החברות המתחרות שלנו עושות את זה.

אחיאב שימחי: אנחנו כחול-לבן, אנחנו התעשייה המפוארת של הארץ הנהדרת הזאת.

אחיאב שימחי: ואני מבקש את הסעד מחברי הוועדה.

אחיאב שימחי: אני רוצה להודות ליושב-ראש הוועדה, לחבר הכנסת מיקי לוי ולכל החברים הנהדרים.

אחיאב שימחי: תודה רבה, בשמי ובשם העובדים של תנובה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: עודד.

עודד פורר: פיקוח על המחירים – אפשר לחשוב שזה טוב ואפשר לחשוב שזה לא טוב.

עודד פורר: אבל מרגע שיש פיקוח ואנחנו קובעים את המחירים כשהם צריכים לרדת, אנחנו צריכים גם לקבוע אותם כשהם צריכים לעלות.

עודד פורר: אני אישית חושב, שאם אף אחד לא רוצה להתעסק עם זה אתה צריך לשחרר את השוק.

עודד פורר: אבל כשאתה מפקח עליו, אין מה לעשות.

עודד פורר: אז לפעמים זה נוח להוריד, אבל צריך לדעת גם להעלות.

עודד פורר: אבל אי אפשר להשאיר את השוק ברמה כזאת שאתה שולח אותו ואומר שיסתדרו.

עודד פורר: מה שכן, הפנייה היא לא לוועדה, הפנייה היא למשרד האוצר.

עודד פורר: שר החקלאות ושר האוצר צריכים לחתום על הצווים שהוועדות המליצו להם.

איתן ברושי: אפשר להצביע, גפני?

מירב בן ארי: על מה יש לך להצביע?

עודד פורר: על מה יש לך להצביע?

עודד פורר: זה לא בסמכותנו.

איתן ברושי: על ההצעה של וקנין, שאם זה לא יסוכם.

איתן ברושי: ואל תציעו עכשיו הצעות לשנות את הנוהל.

משה גפני: מיקי, בבקשה.

מיקי לוי: אדוני, עכשיו קפץ לי בתיק תזכורת, אחרת הייתי מבקש הצעה לסדר.

מיקי לוי: אני מבקש סליחה, אני רוצה לנצל את הזמן כששרגא ברוש נמצא כאן.

מיקי לוי: לפני כחודש אתה נעתרת לבקשתי לדון בכל נושא הסכם הסחר עם ארצות הברית בנושא המט"ח שפוגע בתעשייה, במפעלים הבינוניים והקטנים.

מיקי לוי: היום בדיוק עבר חודש, תיק התזכורת קפץ לי.

מיקי לוי: לא קיבלת תשובה.

מיקי לוי: מדובר במאות מיליוני דולרים ממשרד הביטחון.

מיקי לוי: הם לא הגישו תוכנית פעולה, ואני אומר לך, אדוני, תודיע בבית.

מיקי לוי: אם לא נצליח לפתור את זה, אתה תביא שק שינה ותעביר את השיעור שלך לוועדת הכספים, כי יהיו כאן פיטורים של אלפי עובדים בתעשיות הביטחון.

מיקי לוי: משרד הביטחון לא נתן תשובה.

מיקי לוי: אני מתכוון להגיש לך עוד פעם דיון דחוף בעניין הזה.

משה גפני: תן לי קודם לבדוק כמה ימים.

מיקי לוי: אני מנצל ששרגא פה, כי זה הרבה כסף.

שרגא ברוש: תודה רבה.

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: קיימנו את הדיון הזה.

משה גפני: נכון שצריך תשובה.

משה גפני: אני אדאג להגיע לזה, ואם לא אנחנו נמשיך.

משה גפני: אנחנו כבר הוכחנו פעמים רבות שהדיונים אצלנו בסוף ברוב המקרים מגיעים לפתרון.

משה גפני: מירב בן ארי, אני שמח שאת בדיון הזה.

משה גפני: אני רוצה שאת ואני נהיה כאלה שנבוא בדברים עם שר האוצר, אחרי הדיון הזה.

משה גפני: הוא לא לבד.

משה גפני: אין אחד מחברי הוועדה שלא אמר שזה מה שצריך לעשות.

משה גפני: בפנינו עומדות כמה אפשרויות.

משה גפני: אני לא רוצה לנקוט באף אחת מהן לפני שלא מדברים איתו, מכיוון שהוא כנראה יודע את מה שהתקיים פה בדיון.

משה גפני: המציאות הזאת, שאי אפשר להשאיר את תעשיית החלב, במקרה הזה את תנובה, וגם אחרים, במצב כזה שעושים איתם הסכם, הם משלמים לרפתנים ובמחיר המטרה הם עומדים בעלייה של המחירים, ובסופו של דבר הם ייפלו.

משה גפני: אם הם ייפלו אנחנו עומדים בפני העניין הזה של מאות עובדים, אולי אפילו יותר, שיפוטרו.

משה גפני: מכיוון שהם חברה פרטית תעשייתית כלכלית, ואם הם לא ירוויחו הם לא יחזיקו עובדים.

משה גפני: זאת תמונת המצב ואי אפשר לברוח מהעניין הזה.

משה גפני: מנהיגות נמדדת כאן.

משה גפני: בפנינו יש כמה אפשרויות.

משה גפני: אני אומר לך, בסוד, שהם לא ישמעו.

משה גפני: האפשרות האחת היא שזה לא יהיה 3.4%, אלא זה יהיה 3%.

משה גפני: המחיר יהיה קצת יותר נמוך, ההעלאה תהיה קצת יותר מתונה.

משה גפני: יש אפשרות שהמחיר יהיה 3.4%, אבל אז יולי לא יעלה.

משה גפני: זאת אומרת, אני פונה לליבו של שר האוצר.

משה גפני: אז ביולי, כשאמור לעלות בעוד העלאה גדולה, לא יעלה, זה יהיה עד סוף שנת 2018, עד ה-1 בינואר 2019.

505: מה לא יעלה ב-1 ביולי?

משה גפני: המחיר לצרכן לא יעלה.

משה גפני: האפשרות השלישית היא שאנחנו נעשה את זה בחקיקה של הוראת שעה.

משה גפני: אם בכל אופן לא נצליח, ושר האוצר לא ירצה לחתום על ההעלאה, נעשה הוראת שעה שתהיה על שנת 2018.

משה גפני: מה שאני אומר לך עכשיו זה יהיה בהוראת שעה בחקיקה, שהשרים לא יצטרכו לחתום.

משה גפני: יהיה חוק שאומר שהמחיר יעלה כמו שאנחנו נחליט בחקיקה, לפי מה שעכשיו דיברתי, ואז אנחנו יכולים להימנע מבקשה של חתימות השרים.

משה גפני: זאת אפשרות רחוקה מאוד מבחינתי.

מירב בן ארי: רחוקה מאוד, כן.

מירב בן ארי: כי אם בסוף זה ירד, אז נעשה הוראת שעה?

מירב בן ארי: זה לא טוב.

מירב בן ארי: צריך ללכת עם מה שקורה כל שנה.

משה גפני: מירב, אני לא מתווכח בכלל.

משה גפני: אמרתי סדרי עדיפויות.

משה גפני: את החוק אמרתי אחרון.

משה גפני: אם בסוף נראה שאנחנו לא מצליחים והכול הולך ליפול, אז אנחנו נציע שתהיה הוראת שעה.

משה גפני: הוראת השעה, במקום חתימות השרים, תהיה בחקיקה של שנת 2018.

משה גפני: יש אפשרות טכנית לעשות את זה, פרלמנטרית כמובן.

משה גפני: אבל האופציה הראשונה היא שאת ואני נלך לדבר עם שר האוצר ונגיד לו את הדברים האלה, ושהוא יבחר.

משה גפני: בסדר?

מירב בן ארי: כן.

משה גפני: תודה רבה, רבותי.