ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 646, 2018-06-18 09:36

יעקב מרגי: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, 18 ביוני 2018, ה' בתמוז תשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא: עתיד הטלוויזיה החינוכית.

יעקב מרגי: הוועדה קיימה דיון בסוגיה הזו, וכבר בדיון הקודם כל חברי הכנסת שהשתתפו בדיון הביעו את הצורך בתיקון החקיקה כדי שהחינוכית תמשיך להתקיים.

יעקב מרגי: אמרנו שיש תחושה שבמדינת ישראל לאט-לאט כל הדברים שהובלנו בהם והיינו טובים בהם, אנחנו מחסלים אותם, מה גם שיש לנו חששות.

יעקב מרגי: היו דיונים אחרים על ערוצים שמתיימרים להיקרא חינוכיים, כשברגע שהם התמסחרו, והופיעו כאן הורים מודאגים על התכנים, מה שלא קורה לגבי הטלוויזיה החינוכית, וכולנו ממרומי גילנו יכולים לדקלם את כל התוכניות ואת כל השמות ואת כל הדמויות, אבל לא באנו לכאן להתרפק על העבר.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים באמת הפעם, ואני הפעם אחרוג.

יעקב מרגי: אני אומר את הסיכום.

יעקב מרגי: אנחנו נצא היום בסיכום שנקרא גם לראש הממשלה, גם לשר התקשורת יחד עם שר החינוך, להתכנס, להביא תיקון חקיקה ושהחינוכית תישאר ותמשיך לשדר.

יעקב מרגי: מעבר לשאר הערכים הנוספים שאנחנו מדברים עליהם, זכויות עובדים, אבל קודם כול הערוץ חשוב בפני עצמו.

יעקב מרגי: התכנים ואיך שזה מתנהל חשוב בפני עצמו.

יעקב מרגי: מאחר שיש הרבה חברי כנסת ויש גם אורחים חשובים ורבים, אנחנו נעשה לסירוגין, חבר כנסת-אורח, חבר כנסת-אורח.

יעקב מרגי: פרופ' יוסי יונה, בבקשה.

יוסי יונה: אדוני, תודה ראשית על קיומו של הדיון החשוב, והייתי גם מכנה את הדיון הזה, דיון חירום, משום שאם אנחנו לא נצא מכאן עם קריאה חד משמעית, ברורה, הן לממשלת ישראל, לראש הממשלה, לשר האוצר, שמכתתים רגליהם, דרך אגב, עד כה, גוררים רגליים ולא מביעים באופן פומבי את עמדתם בנושא הזה.

יוסי יונה: אז אם כן, כפי שאני אומר, זה כינוס חירום לפני שבאמת יעלה הכורת על המפעל התרבותי והחשוב הזה.

יוסי יונה: כפי שאנחנו יודעים, כפי שכולכם יודעים, מועד הסגירה של הטלוויזיה החינוכית הוא ה-1 באוגוסט ואם לא יעשה דבר לפני כן, הרי שהמפעל החשוב, התרבותי הזה, המפעל ההיסטורי וכפי שגם אדוני היושב ראש אמר לפני כן, אין אנו מתרפקים על הנוסטלגיה, אנחנו מזכירים את התוכניות הללו כדי להעיד על החשיבות המתמשכת של הטלוויזיה החינוכית, ודורשים באופן חד משמעי שיעשה מעשה כדי לאפשר לטלוויזיה החינוכית להמשיך ולפעול.

יוסי יונה: אנחנו לא מתכחשים לעובדה שקיימות פה ושם בעיות, לכן יושבת כאן המנהלת של הטלוויזיה החינוכית, אורנה שמחון, עם תוכניות מאוד מפורטות כיצד ניתן לשקם את מה שצריך לשקם ולהבטיח את המשך עבודתה של הטלוויזיה החינוכית בצורה המיטבית והיעילה ביותר שתשרת את הציבור הישראלי.

יוסי יונה: אתה הזכרת, אדוני היושב ראש, את העניין של העובדים.

יוסי יונה: בוודאי שליבנו עם העובדים ועם העובדות, אבל בראש ובראשונה אנחנו מדברים כאן על מפעל שהוא נותן שירות לילדי ישראל, מעצב את זהותם ואת תרבותם, וחשיבותו רבה ביותר.

יוסי יונה: אדוני היושב ראש, על שולחנה על הכנסת ישנן הצעות חוק, אחת שלי, שעליה חתומים מכל סיעות הבית.

יוסי יונה: יש קונצנזוס מלא בין כל סיעות הבית לגבי החשיבות של המשך פעילותה של הטלוויזיה החינוכית.

יוסי יונה: כמו כן, גם קיימת הצעת חוק של חבר הכנסת מיקי זוהר, שהיא הרבה יותר רחבה ויותר מפורטת, שבה היא בעצם מבקשת להראות כיצד ניתן להמשיך את פעילותה של הטלוויזיה החינוכית, לכן אדוני היושב ראש, אנחנו צריכים לצאת מכאן בקריאה קונצנזואלית של כל חברות וחברי הכנסת.

יוסי יונה: אמנם אין כאן המון חברי כנסת מהקואליציה.

יעקב מרגי: לימדו אותי, אם אני פה, כולם פה.

יוסי יונה: אתה פה, אז אני מאוד שמח לשמוע, לכן אני בא ואני אומר, קריאה נואשת, קריאה לפני שבאמת הכורת יעלה על המפעל החשוב הזה, התרבותי והחינוכי החשוב הזה.

יוסי יונה: בואו נצא מכאן בקריאה נואשת, בקריאת חירום לאחראים על כך.

איל בן ראובן: לא נואשת.

יוסי יונה: תודה, אני מקבל את תיקונך, חברי, איל בן ראובן.

יוסי יונה: נחרצת ונחושה, שהטלוויזיה החינוכית תמשיך את פעילותה.

יוסי יונה: תודה, אדוני היושב ראש.

יעקב מרגי: אורנה.

יעקב מרגי: בבקשה.

אורנה שמחון: שלום לכולם.

אורנה שמחון: החינוכית, כאמור, יחידת סמך של משרד החינוך, ואני חושבת כמנכ"לית שבאה מתחום החינוך, שלהוריד את המפעל הזה לטמיון תהיה בכייה לדורות.

אורנה שמחון: הטלוויזיה החינוכית מפיקה תוכניות על פי מדיניות משרד החינוך, על פי תכנים שהם בהלימה לתוכניות הלימוד ולספרי הלימוד, והיא הוכיחה לאורך השנים כי היא מהווה איזשהו גורם נוסף מעבר למורה שמלמד בכיתה.

אורנה שמחון: לא מזמן הפקנו 580 סרטונים, הפקה של הטלוויזיה החינוכית, שבעצם הועברו למשרד החינוך והשתלבו ב"תיק למורה".

אורנה שמחון: כל מורה וכל גננת היום יכולים ללמד את השיעורים שלהם בשילוב תכנים מהטלוויזיה החינוכית.

אורנה שמחון: כאמור, חוק השידור הישראלי בעצם קבע שב-14 באוגוסט הטלוויזיה החינוכית תפסיק את שידוריה.

אורנה שמחון: המשמעות של העניין הזה, כי המחוקק לא קבע מה יעשה עם 185 העובדים.

אורנה שמחון: 185 עובדים, וזה לאחר שבעבר היו 400 עובדים והייתה תוכנית התייעלות של החינוכית, ובעצם החוק לא קבע מה יהיה בעצם איתם.

אורנה שמחון: למרות החרב המונחת על צווארנו, הטלוויזיה החינוכית בהנהגתי, עם העובדים הנפלאים של הטלוויזיה החינוכית מפיקים עשרות של תוכניות, כולל תוכניות שיופקו במיוחד עבור התלמידים בחופשת הקיץ.

אורנה שמחון: מיליוני ילדים יוצאים לחופשת הקיץ.

אורנה שמחון: הטלוויזיה החינוכית נערכה עם הרבה מאוד תוכניות חדשות כדי שהתלמידים יוכלו לצפות בהן.

אורנה שמחון: מאז כניסתי לתפקיד בספטמבר 2017, פעלתי בעצם בשלושה כיוונים: כיוון אחד זה פעולות הסברה, ואני שמחה מאוד שהבית הזה והוועדה הזאת בראשותך, זו הפעם השנייה שדנה בנושא של הטלוויזיה החינוכית ובעצם יש לנו תמיכה באמת רחבה של חברי כנסת.

אורנה שמחון: אני כמנכ"לית, היות ואני עובדת מדינה, אני נמנעת מלצאת למאבק, אבל אני משתדלת בכל כוחי לעשות פעולות הסברה בקרב חברי כנסת ושרים, כולל נשיא מדינת ישראל, שהסברתי לו למה חשוב שהמפעל החינוכי הזה יישאר.

אורנה שמחון: הצעתי תוכנית כלכלית בשתי פעימות, שמייעלת את הטלוויזיה החינוכית.

אורנה שמחון: פעימה ראשונה עם 89 מיליון, כאשר התקציב שלנו עם 112 מיליון שקלים, ופעימה שנייה ב-2020 עם 72 מיליון שקלים.

אורנה שמחון: כרגע על סדר היום שלוש הצעות חוק, אחת של חבר הכנסת אורן חזן, פרופ' יוסי יונה ומיקי זוהר, ואנחנו מאוד מקווים שבשבוע הבא לא תהיינה דחיות ומיקי זוהר יוכל להעלות את החוק יחד עם יוסי יונה, ואם זה יעבור בכנסת ולא יוטל וטו על ידי האוצר שכרגע עומד על רגליו האחוריות, ובעצם מבחינתו לא הצלחנו להבקיע, עכשיו אנחנו במונדיאל, לא הצלחנו להבקיע שער אצל האוצר.

אורנה שמחון: למרות הפעילות הזאת אנחנו מפיקים תוכניות איכות.

אורנה שמחון: רק בימים האחרונים העלינו 13 תוכניות חדשות, כאשר תוכניות הדגל שלנו הן גם בסימן 70 שנה למדינת ישראל וגם מגוון תוכניות כמו תנועות נוער וכן הלאה וכן הלאה.

אורנה שמחון: ההיבט השלישי שאני פועלת בו וברצינות מאוד גדולה זה פעולות ליישום החוק.

אורנה שמחון: כעובדת מדינה אני מחויבת לדאוג לעובדים שלי בכל מצב.

אורנה שמחון: יחד עם המאבק הגדול שלנו ונקווה שנצליח בעזרתכם, אני מקיימת דיאלוג עם הוועדים שלנו, מקיימים דיאלוג עם האוצר.

אורנה שמחון: היו לנו שלוש ישיבות לדיון משא ומתן לגבי גורלם של העובדים.

אורנה שמחון: נכון לרגע זה לא הוגש שום נייר ושום מסמך, חודשיים לפני יום הסגירה בעצם.

אורנה שמחון: האוצר עוד לא הניח מתווה.

אורנה שמחון: דיברנו על מתווה, אבל עדיין עוד לא הונח על שולחננו.

אורנה שמחון: מבחינתי, ואני אגיד משפט אחרון, אני אומרת את זה בכאב מאוד גדול כאיש חינוך.

אורנה שמחון: אני חושבת שהסגירה של הטלוויזיה החינוכית זו באמת בכייה לדורות.

אורנה שמחון: זה הפסד גדול לילדים.

איתן ברושי: ומה אומר שר החינוך?

יעקב מרגי: שר החינוך אומר, מבחינתו כל חוק, הוא יתמוך בממשלה.

קריאה: כן, הכסף.

יעקב מרגי: רבותיי, אנחנו רוצים לקיים דיון מכובד, להגיע למסקנות.

יעקב מרגי: בבקשה גבירתי, לסכם.

אורנה שמחון: סיימתי.

אורנה שמחון: אני קוראת לכם לתמוך.

יעקב מרגי: תודה רבה.

מאיר כהן: אורנה, תספרי לנו על התקצוב השנתי, בבקשה.

אורנה שמחון: התקצוב השנתי, כרגע הבסיס זה 90 מיליון ועוד תוספות, זה 120 מיליון שקלים.

אורנה שמחון: הגשתי תוכנית התייעלות ל-90 ו-75, שזה אומר פיטורי עובדים נוספים, אבל אם העניין הוא כסף, ולדעתי העניין הוא לא כסף - - -

יעקב מרגי: הוא לא כסף.

אורנה שמחון: אז יש לנו פתרונות.

נחמן שי: מי אמר שזה לא כסף?

יעקב מרגי: העניין זה לא כסף, זה העיקרון, זה הוויכוח סביב כל החוק של התאגיד.

יעקב מרגי: אתמול קראתי שכדי להתגבר על הקשיים הפרוצדורליים מול תאגיד השידור האירופאי, לאירוויזיון, ראש הממשלה שוקל לתקן הוראת שעה בנושא.

יעקב מרגי: אולי בהזדמנות הזו נעשה כמו אותה אחת, בת הכפר שנפל לה הכד בבאר, הייתה בוכה, באה בת המלך, נפל לה כד מזהב בפנים, התחילה לבכות.

יעקב מרגי: היא אמרה, עד עכשיו, מי יביא לי את כד החרס?

יעקב מרגי: אבל עכשיו כשנפל כד הזהב, יביאו גם את זה וגם את זה.

יעקב מרגי: אנחנו בשידור ואנחנו לא נוותר.

יעקב מרגי: אנחנו נמשיך למחות.

מיקי רוזנטל: אדוני, רק לנקודה הזאת.

מיקי רוזנטל: הביטול של הפיצוץ של הקמת תאגיד חדשות, הכסף שהיה אמור להישפך שם לחינם, אפשר לשפוך אותו פה בברכה גדולה.

יעקב מרגי: זה לא כסף.

מיקי רוזנטל: לא, בסדר, אבל אם יהיו תירוצים של כסף, אז הנה יש פה מקור תקציבי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: איתן ברושי.

יעקב מרגי: לאחר מכן אנחנו נשמע את ענבר גופר החמודה מכיתה ב'.

איתן ברושי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, פתחת בדברים, אז אני חוזר לאיזו אמירה שאמרתי גם בהקשרים אחרים, שבישראל נהנים לשחוט את כל הפרות הקדושות ולהישאר רק עם עגל הזהב.

איתן ברושי: אם זו לא בעיה של כסף, אז מה כן?

איתן ברושי: ואם זו בעיה של כסף, אז כפי שהדברים נראים כרגע, זו יותר שאלה של סדר עדיפות.

איתן ברושי: תקציב לא חסר וגם נאמר לא פעם, אבל בכל זאת אני שואל את חברתי אורנה שמחון וגם אותך, אדוני היושב ראש, איפה עמדת שר החינוך?

איתן ברושי: הטלוויזיה היא חינוכית, המכשיר הוא חינוכי.

איתן ברושי: דורות שלמים גדלו וגדלים עם הטלוויזיה על בסיס השקפת עולם וסדר עדיפות ודמות הצופה, דמות הבוגר.

איתן ברושי: לשר החינוך זה התקציב הגדול ביותר אחרי משרד הביטחון.

איתן ברושי: אני לא יודע אם יש פה נציג של משרד החינוך.

יעקב מרגי: יש.

יעקב מרגי: גם אורנה בעקיפין נציגת משרד החינוך.

איתן ברושי: אני חושב שהכתובת מופנית קודם כול לשר החינוך.

איתן ברושי: התרגלנו בהתנהלות של שרי הממשלה שיש להם נטייה לומר, תלכו לשר האוצר.

איתן ברושי: בכל זאת, לא הולכים לשר האוצר בנושא כזה בלי עמדת ממשלה ובלי עמדת שר החינוך שהוא גם דמות מרכזית וכשהוא רוצה, הוא יודע גם לעשות משברים בממשלה ולכופף אותה, והוא לא פעם אוהב לומר שהוא מנהל את הממשלה, בכל מיני נושאים, אבל כשמגיעים לנושאים כאלה, ויש לי עוד דוגמאות, היום נשאל אותו ב"שעת שאלות", אז הוא פתאום נמס ואומר, אני לא יכול להתווכח עם האוצר.

יעקב מרגי: זו הזדמנות לחברי הכנסת הרבים שנמצאים כאן, תודה על תשומת הלב, יש "שעת שאלות" לשר החינוך, אני מבין ממך.

איתן ברושי: כן.

יעקב מרגי: כולנו נתייצב לשעת השאלות ונשאל אותו בנושא הזה.

איתן ברושי: אני רוצה לומר לך, אדוני היושב ראש, כיושב ראש ועדת חינוך, תרבות וספורט, שאפשר להוביל פה מהלך, ולסכם שאנחנו לא משלימים עם המהלך הזה ויוצאים למאבק משותף עם אורנה ולא על יד אורנה, אלא איתה, לידה, לצידה ולפניה, כדי להבטיח את המשך קיומה ולהטיל את האחריות קודם כול על שר החינוך.

איתן ברושי: באמת שר האוצר, יש לו הרבה דברים.

איתן ברושי: אני לא חושב שצריך להפנות את הכול בהסכמות של שר האוצר.

איתן ברושי: אני גם לא בטוח שסדר היום שלו וסדר העדיפות שלו מתאים לנושא הזה, לכן אני מציע לומר פה שהכתובת היא שר החינוך.

איתן ברושי: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ענבר, בקשה.

ענבר גופר: שלום, אני ענבר גופר, אני לומדת בכיתה ב' 1 בבית ספר "שפרינצק", רחובות.

ענבר גופר: כשאימא ואני אכלנו ארוחת ערב, צפינו בטלוויזיה החינוכית וראינו שרוצים לסגור אותה ב-15.8.

ענבר גופר: זה הרגיז אותי מאוד.

ענבר גופר: אני לא רוצה שיסגרו את הערוץ.

ענבר גופר: סיפרתי לאימא והיא הסבירה לי מה זה, אז החלטתי לקחת יוזמה ולעשות עצומה בבית הספר שלי ולהציל את החינוכית.

ענבר גופר: אני וחבריי לכיתה החתמנו הרבה תלמידים ומורים.

ענבר גופר: - - - בבית היה לנו את ערוץ לוגי מדעים בהוט, שהיה ערוץ מדעים.

ענבר גופר: החברה הוט סגרה את התוכנית.

ענבר גופר: לוגי עבר לחברה אחרת ואז הייתי מאוד עצובה כי אני מאוד אוהבת מדעים, אך החינוכית היא של כולנו ולא חברה ולא צריך לסגור אותה.

ענבר גופר: אני לא רוצה שיסגרו את החינוכית.

ענבר גופר: התוכניות מאוד מלמדות.

ענבר גופר: אין פרסומות והטלוויזיה קיימת יותר מ-50 שנה.

ענבר גופר: חס וחלילה שיסגרו.

ענבר גופר: לא תהיה להרבה אנשים עבודה ויהיה לכולם עצוב ממש.

ענבר גופר: מענבר.

יעקב מרגי: ענבר, תודה רבה לך.

יעקב מרגי: אנחנו לקחנו לתשומת ליבנו את הדברים החשובים שאמרת ואנחנו יחד איתך ניאבק שלא יסגרו את החינוכית.

עודד פורר: חייב גילוי נאות.

עודד פורר: הסתבר לי בכניסה לכנסת שאשתי היא המורה שלה.

יעקב מרגי: לכן עשינו את החילופין.

יעקב מרגי: עודד, בבקשה.

עודד פורר: תודה רבה אדוני היושב ראש.

עודד פורר: חברים יקרים, אני אדבר מאוד קצר, כי כבר דיברנו מספיק, אני חושב, על הטלוויזיה החינוכית.

עודד פורר: צריך להבין שיש פה במיזם הזה סוג של חדשנות ישראלית שהולכים להרוג.

עודד פורר: הצליחו לחבר שתי מילים שלא חיות ביחד.

עודד פורר: זה גם טלוויזיה וגם חינוכית ולא בהכרח אני חושב שאפשר למצוא בעולם עוד מיזם כזה.

יעקב מרגי: זה על המשקל של יהודית ודמוקרטית.

עודד פורר: אנחנו פה מחדשים.

עודד פורר: מדינת ישראל היא מדינה של חדשנות.

מרב מיכאלי: אני אצטט אותך על זה, אדוני.

יעקב מרגי: אני אומר, יהודית ודמוקרטית, הילכו יחדיו?

יעקב מרגי: כן, ילכו יחדיו בתנאי שזה בנשימה אחת.

יעקב מרגי: אם מישהו יפריד את זה, זה לא ילך יחדיו.

עודד פורר: אותו דבר, אי אפשר להפריד את הטלוויזיה והחינוך בעניין הזה, בטלוויזיה החינוכית.

עודד פורר: סך הכול כולנו גדלנו על התוכניות האלה וכולנו גם רוצים לגדל את ילדנו על התכנים האלה ולא על תכנים אחרים שהם תכנים מסחריים או ממוסחרים.

עודד פורר: אני גם לא חושב שהתאגיד היום יודע ויכול להקים תוך זמן קצר טלוויזיה חינוכית או מחלקה כזו עם כל ההון האנושי וההון הערכי והידע שכבר קיים פה, אז בשביל מה להרוס דבר אחד ולהקים דבר אחר?

עודד פורר: על זה כבר דיברנו.

עודד פורר: יסלחו לי העובדים והסוגיות שהעלתה פה אורנה.

עודד פורר: זאת לא סוגיה של עובדים.

עודד פורר: סוגיה של עובדים זו סוגיה שהיא פתירה בנקודות כאלה ואחרות.

מיקי רוזנטל: זה גם.

יעקב מרגי: כן, ברור.

עודד פורר: כן, אבל אני אגיד לך, מיקי, את הסוגיות האלה יודעים לפתור בכל מיני דרכים.

עודד פורר: מבחינתי פתרון שייתן מענה לעובדים אבל יסגור את הטלוויזיה החינוכית הוא לא פתרון.

מיקי רוזנטל: אני מסכים איתך.

מיקי רוזנטל: לא יכול להיות שחודשיים לפני המועד העובדים לא יודעים מה קורה להם.

מיקי רוזנטל: איזו מין התנהלות זו?

יעקב מרגי: מיקי, אני מצטרף לאמירה של עודד.

יעקב מרגי: לו יצויר שעכשיו שר האוצר מתייצב ואומר, מצאתי פתרון לעובדים.

יעקב מרגי: נוותר על הטלוויזיה החינוכית?

יעקב מרגי: לא.

מיקי רוזנטל: אני מסכים.

מיקי רוזנטל: זה לא אחד מנטרל את השני.

יעקב מרגי: אנחנו לא מקלים ראש.

עודד פורר: אני לא מקל ראש.

עודד פורר: אני לא אומר שלא צריך לטפל בסוגיה הזאת.

עודד פורר: אני רק אומר, צריך להבין שכרגע אנחנו נלחמים על ערכים.

עודד פורר: אנחנו נלחמים כרגע על זה שבישראל תהיה טלוויזיה חינוכית ולא יעברו אותה, בין אם יהיו בה 100 עובדים, 183 עובדים, 120 עובדים.

עודד פורר: זאת לא השאלה.

עודד פורר: השאלה היא האם תהיה טלוויזיה כזו או לא תהיה טלוויזיה כזו, מעבר לזה שצריך לפתור את כל הסוגיות שנוגעות לעובדים, גם אם יצמצמו במעבר כזה או אחר, ולכן אדוני, אי אפשר לנהל את הדיון הזה.

עודד פורר: אתה ציינת את שר התקשורת.

עודד פורר: אני חושב שדווקא יש פה שני משרדים שקשורים בעניין, זה משרד החינוך, זה משרד האוצר.

עודד פורר: הפנייה צריכה להיות לראש הממשלה לקרוא לשני השרים האלה להיכנס לחדר ולסגור את הסוגיה הזו שהיא לא יקרה, היא גם פתירה מבחינה תקציבית.

עודד פורר: אין שום בעיה לגרוע את החלק הזה מתקציבו של התאגיד ואפשר לעשות התאמות כאלה או אחרות.

עודד פורר: לפתור את הסוגיה הזו, רק צריך לרצות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נעמה ויסוצקי.

נעמה ויסוצקי: שלום, אני נעמה ויסוצקי בת 10 ממודיעין.

נעמה ויסוצקי: אתם בטח יודעים מה עשינו כדי שהחינוכית לא תיסגר.

נעמה ויסוצקי: עשינו הפגנות, שלחנו מכתבים וציורים, אבל זה עדיין לא עזר.

נעמה ויסוצקי: מה יצא מסגירת החינוכית?

נעמה ויסוצקי: הרי ממילא כולם נגד סגירת החינוכית.

נעמה ויסוצקי: ההחלטה על סגירת החינוכית הייתה שגויה, אז למה אי אפשר לתקן אותה?

נעמה ויסוצקי: החינוכית "מעצבת" את הילדים של היום שיהיו מבוגרים של מחר, כדי שמחר המדינה שלנו תהיה טובה יותר ומפותחת יותר.

נעמה ויסוצקי: החינוכית מציתה את הניצוץ של הסקרנות והמוטיבציה לעשות דברים וללמוד גם מדעים ומתמטיקה וגם מקצועות יותר רוחניים כמו אומנות ומוסיקה.

נעמה ויסוצקי: בחינוכית יש גם ערכים, לא רק מה אני אדע בתור אדם מבוגר, אלא גם איזה ידע חברתי יהיה לי ואיזה מין בן אדם מבוגר אני אהיה.

נעמה ויסוצקי: אנחנו פונים אליכם, חברי הכנסת, בבקשה, תמנעו את סגירת החינוכית.

יעקב מרגי: א', שמענו את קריאתך.

יעקב מרגי: אני אספר לך משהו שאת בדרך כלל לא רואה, כי בזמן שהוועדה מתכנסת, את בלימודים.

יעקב מרגי: לעיתים נדירות יש בדיון של ועדה אחת כל כך הרבה חברי כנסת, מכאן עד חברתי נורית וכאן עוד מספר חברי כנסת, וכולם מסכימים וכולם רוצים שהטלוויזיה החינוכית לא תיסגר, ואנחנו נעשה כל מאמץ כדי שהיא לא תיסגר.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: חיליק בר, בבקשה.

יחיאל חיליק בר: תודה, אדוני.

יחיאל חיליק בר: קודם כול, מרגש לראות את הילדות האלה.

יחיאל חיליק בר: אני, אדוני, כפי שאתה יודע, לא חבר ועדת חינוך.

יחיאל חיליק בר: באתי לפה בעיקר כילד שגדל על ברכי הערוץ המדהים הזה ומגדל את הילדים שלי על התכנים המדהימים של הערוץ הזה, ולכן היה חשוב לי לבוא לפה.

יהודה גליק: אתה תוצאה של החינוכית?

יחיאל חיליק בר: אני מודה ומתוודה.

יחיאל חיליק בר: אני גדלתי על החינוכית ועל התוכניות שלה וגם הילדים שלי, שלושתם.

יחיאל חיליק בר: אני שמח שאמרת מראש, אני מקווה שתעשה הכול שהערוץ לא ייסגר, ערוץ שפועל משנת 1966, אבל ב-1 באוגוסט הוא נסגר.

יחיאל חיליק בר: זאת כרגע העובדה.

יחיאל חיליק בר: ערוץ שעשה הכול נכון, עבד בשיתוף מלא עם משרד החינוך, עבד בשיתוף מלא עם תכנים נכונים, קיבל פרסים בעולם על התוכניות שלו, גידל דורות שלמים.

יחיאל חיליק בר: אני חושב שכל חברי הכנסת וחברות הכנסת שנמצאים פה גדלו על הדבר הזה, והכי יפה במה שאמרת, כולם מסכימים עם הילדות.

יחיאל חיליק בר: כולם בעד.

יחיאל חיליק בר: שר החינוך בעד.

יחיאל חיליק בר: שמעתי את איוב קרא, בעד.

יחיאל חיליק בר: כולם בעד אבל הוא נסגר.

יהודית גידלי: אז זאת הבעיה.

יחיאל חיליק בר: שזה מדהים במדינה, איך כל הממשלה וכל הגורמים בעד, אבל הוא עדיין נסגר.

יחיאל חיליק בר: מה שעומד בסוף על הכף זה לא רק התכנים.

יוסי יונה: למעט האוצר.

יחיאל חיליק בר: למעט האוצר.

קריאה: מה הקשר של האוצר לחינוך?

יעקב מרגי: גבירתי, את זכורה לי מהדיון הקודם, יו"ר ועד העובדים אם עדיין בתפקידך.

יעקב מרגי: אני אוציא אותך.

יעקב מרגי: את לא תפריעי.

יחיאל חיליק בר: אם היא כבר התפרצה, אני אגיד שמעבר לתכנים החינוכיים ולהיסטוריה החשובה של הערוץ הזה, מדובר פה גם על 180 עובדות ועובדים מסורים, מאוד מקצועיים, שקשה להאמין שבתחומי ההתמחות שלהם יהיו מסוגלים להשתלב בכל עבודה אחרת, ולכן זה גם לדון אותם עם כל ההיסטוריה של העשייה שלהם והידע שלהם, לחיי אבטלה או מירמור, ואנחנו בוודאי לא רוצים את זה, לכן אני רוצה להצטרף ולבקש לקדם את ההצעה של יוסי, של מיקי, שהוגשה לכנסת ולעשות הכול, אדוני היושב ראש, על מנת שהערוץ הזה לא ייסגר ונקבל בשורות שגם את הילדים של הילדים שלנו, נגדל על ברכי הערוץ.

יעקב מרגי: רוני צייג, בבקשה.

רוני צייג: תודה ושלום לכולם, אני עובד בחינוכית קרוב לשלושה עשורים.

רוני צייג: אני רוצה להציג עוד נקודה אחת שלא עלתה כאן בדיון.

רוני צייג: לעשות טלוויזיה ולעשות טלוויזיה טובה זה מהלך קשה.

רוני צייג: זה לא בא בקלות.

רוני צייג: אני אומר את זה, כי אנחנו רואים היום את התאגיד, את התוצרת שלו אחרי שנה וחצי, שהובטח שם רפורמה ויהיה תאגיד והכול יהיה נפלא והכול יהיה פנטסטי.

רוני צייג: אני מאוד מפרגן להם ואני מקווה שהם יצליחו עבור כולנו, אזרחי ישראל, אבל הם מדשדשים והם לא מתרוממים, לא בחדשות ולא באקטואליה ולא בבידור ולא בתרבות וגם לא בערוץ הערבי.

רוני צייג: אני חושש שהמדינה הולכת לאבד משהו שהוא בעל ערך, שהוא טוב, שהוא עבר התייעלות, שהוא זוכה בפרסים, שהוא מוביל, שאנחנו ישבנו אתמול בישיבת הנהלה וראינו את ההישגים של הרייטינג שלנו בשנה האחרונה, הכפלנו את כמות הצפייה שלנו לילדים עד גיל 12, והעובדות מוכחות, אפשר להציג אותן גם כאן, והולכים לכרות משהו שעובד והוא טוב, לקראת משהו לא יודעים מה הוא.

רוני צייג: אז אני מבקש לקחת את זה בחשבון ולשמור על משהו שהוא עובד, כי להקים משהו שהוא עובד ומצליח זה מאוד קשה ובטח אחרי שאנחנו רואים באיזו קרקע הולכים חלילה לנטוע אותו.

רוני צייג: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אילן גילאון, בבקשה.

אילן גילאון: תודה, אדוני.

אילן גילאון: גמרנו את ההלל כמעט על החינוכית.

אילן גילאון: הבעיה המרכזית זה הפיל הגדול שנמצא פה בחדר.

אילן גילאון: יש יצירה של טרנטינו ששרת התרבות קצת נתקעה בו.

אילן גילאון: זה נקרא "ממזרים חסרי כבוד".

אילן גילאון: אני רוצה להתחיל מהכבוד.

אילן גילאון: אני חשבתי שלסגור את רשות השידור זה פשע, ולהוסיף את הטלוויזיה הלימודית זה חטא על פשע, ואנחנו צריכים להבין את הדבר הזה.

אילן גילאון: ברור שאין חוסר בכסף.

אילן גילאון: לא מזמן עשו לנו מסיבה ב-100 מיליון שקלים, יותר ממה שתעלה בוודאי בשנים הבאות היצירה הזאת.

אילן גילאון: לא מזמן הדליקו סיגריה באמצע מנהטן ב-5 מיליון שקלים.

אילן גילאון: לא הבעיה של כסף, בעיה של איך הסיסמא של איכות אינה מילה גסה, ואם אנחנו לא שולטים באיכות, ואנחנו מאוד לא שולטים באיכות, אז מה אכפת לנו איכות?

אילן גילאון: ולכן הדבר הזה מבחינה עקרונית יכול להיפתר באופן מיידי.

אילן גילאון: כנראה הוא כעצם בגרון של מישהו כאן.

אילן גילאון: איכות זה קודם כול מי שעושה את הטלוויזיה במשך הדורות, במשך השנים.

אילן גילאון: לא אתחיל עם סיפורי נוסטלגיה.

אילן גילאון: גילוי נאות, גם היום יש תוכניות שאני רואה, "תפרנים".

אילן גילאון: אני אומר לכם, אין דבר שזועק יותר לשמיים, של חוסר הגינות, של מה שהנביא קרא לו "פרות בשן", מהנושא הזה, מהסגירה הזאת.

אילן גילאון: זה פשוט מעשה של "פילגש בגבעה", ברמה המקראית, ולכן כל כך הרבה חברי כנסת הגיעו.

אילן גילאון: אסור שהדבר הזה יקרה וצריך למצות כל במה וכל עץ רענן שזה לא יקרה לא באוגוסט ולא אף פעם, ו"איכות" היא באמת לא מילה גסה.

יעקב מרגי: בבקשה, גבירתי.

לילך גבאי שזר: שוב, אני לא כל כך מבינה בסל הכלים הפרלמנטריים.

יעקב מרגי: לא נראה לי שאת בכלל לא מבינה, אבל לא משנה.

לילך גבאי שזר: אני רואה שהממשלה נחושה והכנסת נחושה לתקן או לבלום הליך שהוא מבחינתנו לא תקין, אז זה יכול לקרות ביום, זה יכול לקרות ברגע, וזאת באמת קריאה אחרונה לתקן.

לילך גבאי שזר: יש עוד זמן לתקן.

לילך גבאי שזר: יש שתי הצעות חוק שמונחות על השולחן ומבחינתנו זה להציל את החינוכית.

לילך גבאי שזר: זה גם להציל אותנו, העובדים, כי מי שחתום על כל היצירות המפוארות האלה של החינוכית, בסך הכול זה רוח העובדים, זו רוח היצירה שלנו.

לילך גבאי שזר: החינוכית היא כלום בלי העובדים שמייצרים את התכנים המשובחים שלה ולכן המדינה צריכה לתקן.

לילך גבאי שזר: שוב, הייתה כבר ועדת חינוכית אחת ומאז שום דבר לא השתנה.

יעקב מרגי: חיכינו לישועה מכם.

יעקב מרגי: ראיתי שאתם שקטים.

יעקב מרגי: אמרתי, למה לעורר את הדובים?

לילך גבאי שזר: לא ברור לי למה הכול מתנקז לפתחו של שר האוצר.

לילך גבאי שזר: שוב, אני לא יודעת מה לאוצר ולחינוך ולמה התקציב המאוד נמוך והמזערי של החינוכית הוא זה שכרגע עומד על הפרק.

לילך גבאי שזר: החינוכית הייתה חלק מהפלטפורמה של השידור הציבורי והיא צריכה להישאר חלק מהשידור הציבורי.

לילך גבאי שזר: היא חלק חשוב והיא יכולה לעבוד לצד תאגיד השידור הציבורי בתקציב באמת מינימלי ובאיכות.

לילך גבאי שזר: מעבר לחינוכית, שוב, יש גם את עניין העובדים שהוזנחו במשך שלוש וחצי שנים.

לילך גבאי שזר: עד היום אין לנו שום מתווה.

לילך גבאי שזר: אנחנו לא יודעים מה אנחנו נעשה הלאה.

לילך גבאי שזר: חייבת לומר כנציגת עובדים שאנחנו אנשי מקצוע שיודעים לעשות טלוויזיה ורק טלוויזיה ולא יכולים לעשות שום דבר אחר בשירות המדינה או לא רוצים לעשות שום דבר אחר בשירות המדינה, כי אנחנו יודעים לתרום ולעשות טלוויזיה.

לילך גבאי שזר: התאגיד כרגע לא ערוך לקבל אותנו.

לילך גבאי שזר: אנחנו 180 תקנים במשרד החינוך.

לילך גבאי שזר: משרד החינוך יצטרך גם לתת את הדעת איך אנחנו ממשיכים הלאה בשירות המדינה, כי רובנו לא רוצים להיפלט מהמדינה, רוצים להמשיך לתרום למדינה ורוצים להמשיך לעשות את מה שאנחנו יודעים לעשות הכי טוב, וזה טלוויזיה, ולכן אנחנו עומדים חודשיים לפני יום הדין של החינוכית ולא יכול להיות שיהיו כאן

לילך גבאי שזר: עובדים שיישארו בלי שום מתווה.

יעקב מרגי: תודה, גבירתי.

יעקב מרגי: תראי, עודד פורר אמר, מקלים ראש ואין ספק, 185 עובדים זו כמות שצריכה לזעזע את המדינה.

יעקב מרגי: אנחנו מדברים על אמצע אוגוסט.

יעקב מרגי: אף אחד לא הציע מתווה.

יעקב מרגי: זה מקומם בפני עצמו.

יעקב מרגי: אנחנו לא מקלים ראש בסוגיית העובדים.

יעקב מרגי: קודם כל, הערך של הטלוויזיה החינוכית, גם לכם זה חשוב.

יעקב מרגי: אתם באים בשם זה, כי אנחנו לא רוצים לסגור את הטלוויזיה החינוכית.

שרון וינברג שפיגלר: שרון מוועד העיתונאים.

שרון וינברג שפיגלר: מנצלים את זה שזה חשוב לנו.

יעקב מרגי: אני אתן לך רשות דיבור.

יעקב מרגי: אני הייתי חייב לתת הבהרה אחרי עודד פורר.

יעקב מרגי: אני אתן לך את רשות הדיבור מייד אחרי חבר הכנסת.

יוסי יונה: על פי ההסדר, 11 בלבד עובדים מהטלוויזיה החינוכית יקלטו.

קריאה: אנחנו לא רוצים לעבור לשם.

יוסי יונה: ברור.

יעקב מרגי: זה לעג לרש אפילו להתחיל להתעסק עם זה.

יעקב מרגי: מאיר כהן, בבקשה אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב ראש, אני רוצה לשר החינוך, זאת הטלוויזיה החינוכית.

מאיר כהן: המלחמה צריכה להיות של שר החינוך.

מאיר כהן: אני לא יודע למה אנחנו נתלים בכל מיני אילנות אחרים.

מאיר כהן: בתוך תקציב של 50 מיליארד שקלים אפשר למצוא 80 או 75 מיליון שקלים כפי שאורנה ציינה, בכדי להחזיק את הדבר המיוחד הזה.

מאיר כהן: אני רוצה להגיד עוד משהו.

מאיר כהן: איני יודע, ותאגיד, לא תאגיד, אבל נקודת המפגש הטובה ביותר לבני נוער היום זו הטלוויזיה החינוכית.

מאיר כהן: זאת נקודת המפגש.

מאיר כהן: אני 30 שנה הייתי מורה בדימונה וזאת הייתה נקודת המפגש, כשהסתכלו על הטלוויזיה החינוכית מדימונה ומרמת אביב ומקריית שמונה ומרמת גן ומכל מקום, ואני זוכר את שיעורי ההיסטוריה המאלפים, שבלי החומרים של הטלוויזיה החינוכית היו נראים אחרת לגמרי, לכן אני מסכם את דבריי.

מאיר כהן: אסור לסגור את הטלוויזיה החינוכית.

מאיר כהן: חייב את הסוגיה הזאת להביא לפתחו של שר החינוך.

מאיר כהן: שר החינוך, ברצותו, יכול לפרק ממשלה על נושאים הרבה פחות חשובים מזה, ולכן תחילה לצאת קריאה מוועדת החינוך לשר החינוך, לא לשר האוצר ולא לשר הפנים.

מאיר כהן: זאת הסוגיה שלו ותודה לאורנה.

מאיר כהן: אני חושב שהיא עשתה משהו טוב.

יעקב מרגי: אנחנו נשמע אותה עוד פעם.

יעקב מרגי: נמצא איתנו יו"ר ועדת הכנסת שנכנס בהתפרצות לדיון והוא יצא ממנו, אבל אחרי שהוא ייתן לנו הצהרה לגבי הצעות החוק שנמצאות בקנה.

מכלוף מיקי זוהר: כן.

מכלוף מיקי זוהר: אני מתנצל, פשוט אני ב-10:15 צריך לקיים דיון בוועדת הכנסת, לכן היה חשוב לי לבוא ולומר מספר מילים לכל היושבים סביב השולחן וכמובן לעובדי החינוכית.

מכלוף מיקי זוהר: אני ביום ראשון הקרוב אעלה בוועדת שרים לענייני חקיקה בפטור חובת הנחה את חוק הצלת החינוכית.

מכלוף מיקי זוהר: החוק הזה מבחינה כלכלית בר מימוש מסיבה אחת פשוטה: יש היום 50 מיליון שקלים במשרד החינוך שהשר בנט כבר הבטיח והתחייב להעביר אותם לטובת החוק.

מכלוף מיקי זוהר: סוכם עם המנכ"לית שהחוק הזה מבחינה תקציבית יהיה סביב ה-80-90 מיליון שקל.

מכלוף מיקי זוהר: זה אומר שחסרים באזור ה-30 מיליון שקלים שהאוצר יכול לתת אותם בקלות כי הכסף קיים במשרד האוצר לטובת העניין הזה, בתאגיד, זאת אומרת, הוא רק יצטרך להסית את הכסף מהתאגיד לטובת החינוכית כגוף עצמאי, זאת אומרת שמבחינה כלכלית המדינה לא תוכל להתנגד כי יש לנו פתרון כלכלי לעניין הזה.

מכלוף מיקי זוהר: מבחינה מהותית פרקטית בעניין האם החינוכית צריכה להיות חלק מהתאגיד או להיעלם בתוך התאגיד או איך שלא תגדירו את זה, ברור לכולם ללא מין הכלל שהחינוכית חייבת להיות גוף עצמאי שמטפל בתכנים לילדים בצורה ממלכתית כפי שהם עשו בשנים האחרונות ואין שום סיבה לסגור את זה, אז זה החלק החיובי.

מכלוף מיקי זוהר: החלק הפחות טוב, ואני חייב לומר גם אותו, כי כמו שמכירים אותי, אני לא אומר רק את הטוב, אני אומר גם את הרע.

יעקב מרגי: הקשה.

יעקב מרגי: אתה לא אומר את הרע.

מכלוף מיקי זוהר: עובדי החינוכית יצטרכו לבוא לקראת ההנהלה ויצטרכו להבין שיהיה קיצוץ מאחר ואין תקציב - - -

שולי מועלם-רפאלי: המנכ"לית הגישה תוכנית התייעלות.

יעקב מרגי: אמרו זאת לפני שהגעת.

יעקב מרגי: בבקשה, מיקי.

מכלוף מיקי זוהר: אז אני אומר, התקציב שאנחנו יכולים להשיג לחינוכית הוא לא מספיק כדי להשאיר אותה במצבה הקיים.

מכלוף מיקי זוהר: היא תצטרך להצטמצם בצורה מסוימת ולכן אני חושב שבסופו של דבר עם הצעת החוק שאני אביא ביום בפטור מחובת הנחה לוועדת שרים, עם גיוס המשאבים יחד עם מאמצים של העובדים, אפשר יהיה להפוך את החינוכית לגוף עצמאי שימשיך לעשות עבודה טובה כפי שהוא עשה עד היום.

יעקב מרגי: מיקי, תקשיב, זה דיון עם מעל ל-20 ח"כים שיושבים פה.

יעקב מרגי: היה דיון אחד.

יעקב מרגי: לצערי הרב מאז הדיון הקודם, למרות האמירות הבומבסטיות, כשאורנה אמרה "דיון בשני בוועדה", זו לא מחמאה, כי אצלי זה לא זבנג וגמרנו.

יעקב מרגי: כשבאים פעם שנייה, סימן שמשהו לא עבד.

יעקב מרגי: גם השקט שלכם כנראה, כוועד עובדים - - - , הדי.

יעקב מרגי: אן.

יעקב מרגי: איי של ועד העובדים בחינוכית הוא כמו החינוכית.

יעקב מרגי: תודה, מיקי.

יעקב מרגי: יו"ר ועד העיתונאים, בבקשה.

שרון וינברג שפיגלר: שרון וינברג, יו"ר ועד עיתונאים בחינוכית.

שרון וינברג שפיגלר: מדהים אותי כבן אדם, כעובדת, כאזרחית מדינת ישראל שדרך הארץ בה עובדי החינוכית נוהגים, שאנחנו הדי.

שרון וינברג שפיגלר: אן.

שרון וינברג שפיגלר: איי של החינוכית, הפכה להיות בעוכרנו.

שרון וינברג שפיגלר: אתה אומר שנרדמנו?

שרון וינברג שפיגלר: פעלנו בדרך מכובדת.

יעקב מרגי: לא באתי בטענות.

שרון וינברג שפיגלר: וחודשיים לפני הסגירה לאף אחד אין שום דבר קונקרטי להגיד לנו?

יעקב מרגי: זעקתך צודקת וזועקת.

שרון וינברג שפיגלר: והשתיקה רמה.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: היום השתיקה אומרת יותר מהזעקה.

שרון וינברג שפיגלר: אנחנו המומים.

שרון וינברג שפיגלר: יצאנו מפה לפני שמונה חודשים.

שרון וינברג שפיגלר: הייתה כאן תמימות דעים מוחלטת שגוף לא מקולקל, לא צריך לתקן ולא צריך לבדוק.

יעקב מרגי: גוף מצליח.

שרון וינברג שפיגלר: שכל עוד הנר דולק, וכלום לא קרה.

שולי מועלם-רפאלי: גבירתי, אני מתקנת.

שולי מועלם-רפאלי: לא הייתה תמימות דעים מוחלטת.

שולי מועלם-רפאלי: משרד האוצר התנגד לזה לאורך כל הדרך.

יעקב מרגי: לא, לא, בין הח"כים.

יעקב מרגי: משרד האוצר נמצא איתנו?

יעקב מרגי: לא לחינם הכנסתי במתפרצת, מה שנקרא, אפרופו מונדיאל, את חבר הכנסת מיקי זוהר, יו"ר ועדת הכנסת.

יעקב מרגי: זו אמירה.

שרון וינברג שפיגלר: זאת אמירה יפה מאוד של תסריט חיובי, וגם בתסריט החיובי הזה 50% מהעובדים ילכו הבית, וגם להם צריך לתת את התשובות.

יעקב מרגי: לא ילכו 50%.

שרון וינברג שפיגלר: 50%.

שרון וינברג שפיגלר: תאמין לי שאני בקיאה בפרטים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אין ספק שזה כואב.

שרון וינברג שפיגלר: ונציגת האוצר שתדבר עכשיו הייתה אמורה להגיש כאן תוכנית, מבחירה - - -

יעקב מרגי: גבירתי, עובדת מדינה מגיעה לכאן לכבד את הדיון ולהציג את העמדה.

יעקב מרגי: כמו שאני לא רוצה שישתלחו בך, אני לא רוצה שתשתלחי בה.

שרון וינברג שפיגלר: 31 שנים אני בטלוויזיה.

יעקב מרגי: גבירתי, אני אוציא אותך החוצה.

שרון וינברג שפיגלר: גם אנחנו עובדי מדינה.

יעקב מרגי: את יכולה לצאת החוצה בבקשה?

שרון וינברג שפיגלר: אני כבר בחוץ בלאו הכי.

שרון וינברג שפיגלר: אני יודעת לעשות טלוויזיה חינוכית מעולה ואתם מוציאים אותנו החוצה?

יעקב מרגי: אני לא רוצה להוציא אותך החוצה אם רק תיתני לדיון להתקיים.

יעקב מרגי: אני באתי לעזור לך.

שרון וינברג שפיגלר: כשאנחנו מדברים בתרבותיות מאיימים להוציא אותנו החוצה.

שרון וינברג שפיגלר: מעניין מה היה קורה אם היינו מוחים בקול כמו עובדי רשות השידור שגם אותם זרקתם.

יעקב מרגי: תודה.

שרון וינברג שפיגלר: זה ציניות.

יעקב מרגי: זה לא ציניות, זה אמיתי.

יעקב מרגי: איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא רוצה לחזור על מה שאמרו חבריי בצדק רב לגבי האיכות של החינוכית, האיכות של האנשים שעובדים בחינוכית, וגם מותר להגיד שגם בגוף הזה היו בעיות וזה בסדר, וזה קורה כי אין גופים בלי בעיות.

איילת נחמיאס ורבין: לא צריך להיתמם בעניין הזה, אבל אני רוצה לדבר על משהו אחר בכלל הבוקר, חבר הכנסת מרגי.

איילת נחמיאס ורבין: תראה מה קרה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו שטיפלנו בחוק התאגיד הישראלי, אגב, מי שזוכר, לפני שנתיים היה תיקון מיוחד.

איילת נחמיאס ורבין: עיכבו את חוק התאגיד כדי לשנות אותו לחוק התאגיד הישראלי.

איילת נחמיאס ורבין: זכתה נטע ברזילי המדהימה באירוויזיון וממשלת ישראל, פתאום, אתה לא תאמין, לא רוצה לבטל את חטיבת החדשות מהתאגיד.

איילת נחמיאס ורבין: זה משהו פנומנלי, זאת אומרת שאין דבר יותר פשוט מלהוציא את הסעיף הזה שעכשיו אני לא זוכרת את מספרו, מחוק התאגיד.

קריאה: 120.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה לכם, זכרתי שזה 100 ומשהו.

איילת נחמיאס ורבין: לשלוח אותו ולהגיד, חברות וחברים, עשינו טעות, הגיע הזמן להודות בה.

איילת נחמיאס ורבין: לא קרה שום דבר.

איילת נחמיאס ורבין: באמת לא קרה כלום.

איילת נחמיאס ורבין: נוציא אותו.

איילת נחמיאס ורבין: הגוף עדיין עובד, אפשר להחזיר אליו את החיים.

איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע בכמה פרסים זכתה החינוכית בטקסי אוסקר בינלאומיים של טלוויזיות חינוכיות לאורך השנים?

איילת נחמיאס ורבין: אתם יודעים בכמה פרסים היא זכתה?

איילת נחמיאס ורבין: אין ספור.

איילת נחמיאס ורבין: אף אחד לא סופר את זה.

איילת נחמיאס ורבין: כולנו שמחים שנטע ברזילי זכתה.

איילת נחמיאס ורבין: כולנו שמחים שבגלל זה העיוות המטורף הזה של הפיתול בין החדשות לתאגיד עבר מין העולם, אבל סליחה, עם כל הכבוד, זה בדיוק מה שמצביע על כך שאין שום בעיה לטפל בדבר הזה.

איילת נחמיאס ורבין: אני מכירה את נציגת אגף התקציבים.

איילת נחמיאס ורבין: לאנשים האלה בניגוד למה שחושבים, גם להם יש לב ובמיוחד אותך אני מכירה.

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שזה קשה לך.

איילת נחמיאס ורבין: תיקחו את זה לתשומת לבכם.

איילת נחמיאס ורבין: מה שהיא עושה זה לא אישי.

איילת נחמיאס ורבין: היא משרתת מדיניות מסוימת גם אם אני לא מסכימה איתה.

איילת נחמיאס ורבין: אז במאבק תהיו קשובים למה שמרגי אמר.

איילת נחמיאס ורבין: המאבק הוא ראוי.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו אתכם.

איילת נחמיאס ורבין: תודה רבה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת סאלח סעד.

סאלח סעד: טוב, בוקר טוב לכולם.

סאלח סעד: אדוני היושב ראש, אין ספק שסביב השולחן הזה אני רואה כמות רצינית מאוד של חברי כנסת מהאופוזיציה והקואליציה.

סאלח סעד: סימן שאכפת לבית הזה שהטלוויזיה החינוכית אכן לא תיסגר.

סאלח סעד: הטלוויזיה הזו נקראת עשרות שנים, ואחרי שאני שומע את ענבר ואת נעמה, תאמין לי, אני מתרגש, כי הנכדים שלי יום-יום רואים את הטלוויזיה הזו.

סאלח סעד: גם הנכדים של כולכם כאן או הילדים של כולכם כאן רואים את הטלוויזיה הזו.

קריאה: גם אנחנו.

סאלח סעד: אז אני אומר לכם, רבותיי, זה פשוט בכיה לדורות אם הטלוויזיה הזאת תיסגר.

סאלח סעד: אני מבקש שמכאן תצא קריאה רצינית מאוד מיושב ראש הוועדה, יחד עם כל חברי הכנסת לשר החינוך לעשות הכול שהטלוויזיה הזו לא תיסגר.

סאלח סעד: לא ניתן לטלוויזיה החינוכית להיסגר.

סאלח סעד: זו הסיסמא.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: עיסאווי.

עיסאווי פריג': מרגי, אני ליוויתי את כל הדיונים של הקמת מה שקוראים לו, התאגיד הישראלי מאז שהתחילו כל הוועדות, וכל הדיון הזה התקיים לאורך כל הזמן ואף אחד לא ספר את החינוכית, חברים, לאורך כל ארבע שנות הדיונים בהקמת התאגיד, ואנחנו, חברים, ואני אומר לכם את זה דוגרי, יכולים להיות כאן לא 20 ח"כים, 61 ח"כים, ונרצה שתמשיכו.

עיסאווי פריג': יבוא פקיד אוצר זוטר ויגיד, לא מתאים לי.

עיסאווי פריג': השיקול הוא אוצר, כלכלי גרידא.

יעקב מרגי: חולק עליך.

יעקב מרגי: יש ממשלה בישראל.

עיסאווי פריג': יושבים כאן מכל הקשת הפוליטית.

עיסאווי פריג': הדיון שהתקיים בהקמת התאגיד, ברגע שדיברנו על החינוכית, מילים יפות ואפס מעש.

עיסאווי פריג': היינו יכולים תוך כדי הקמה לדאוג לכם.

עיסאווי פריג': לא דאגנו לכם כי לא יכולנו לדאוג לכם, כי האוצר והשיקול, כסף-כסף תרדוף הוא שקובע, ולא חינוך-חינוך תרדוף.

עיסאווי פריג': אתם עולים למדינה כסף, שזה לא מתאים, לא מכניס להם כסף, כאילו חינוך לא מכניס כסף.

עיסאווי פריג': אם אנחנו באמת רוצים לעזור לחינוכית, אנחנו יכולים, בתנאי שנהיה נחושים.

עיסאווי פריג': לא התעסקנו.

עיסאווי פריג': אמרנו כמה משפטים וכל אחד הלך לדרכו.

עיסאווי פריג': היום שר החינוך נמצא במליאה עם כולנו.

עיסאווי פריג': נהיה שם, נשאל ונעשה מה שצריך.

עיסאווי פריג': אני מבטיח לכם, יהיה שינוי.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: איל בן ראובן.

איל בן ראובן: א', אני רוצה להזכיר לכולנו ולשאול פה מישהו שיגיד לי כשמדברים על חינוך הוא לא הדבר החשוב ביותר בחברה בכלל.

איל בן ראובן: אני אומר לכם, אני מדבר פה כאבא לילדים בגיל הזה של הבנות האלה שנמצאות פה ואני אומר לכם, בא לי לבכות שאנחנו צריכים להביא לכנסת את הילדות החמודות האלה בשביל להילחם על אוצר תרבותי כל כך חשוב שיש לנו בידיים.

איל בן ראובן: זה פשוט מעוות.

איל בן ראובן: זה לא צריך לקרות.

איל בן ראובן: הילדות האלה מקסימות ונפלאות, אבל כואב לי הלב שהן יושבות פה ומדברות אל האומה על אוצר שכל כך ברור שהוא חייב להמשיך לחיות ולהיות איתנו.

איל בן ראובן: רבותיי, כשמדברים על חינוך, כשעוסקים בחינוך, אז חינוך עולה כסף.

איל בן ראובן: חינוך טוב עולה כסף.

איל בן ראובן: כדאי שנדע את זה, בסיפור הזה.

איל בן ראובן: הדיון פה בעיניי הוא קודם כול דיון חינוכי.

איל בן ראובן: אי אפשר לשים חינוך וכלכלה וכסף באותה מטבע, בעניין הזה.

איל בן ראובן: זה הרי כל כך ברור שיש לנו פה משהו כל כך יפה לאורך שנים, אנשים שהתמחו בטלוויזיה חינוכית.

איל בן ראובן: זה מקצוע מאוד ייחודי של חינוך בטלוויזיה.

איל בן ראובן: זה דבר שפשוט לא יעלה על הדעת שמדינת ישראל תלך היום ותפרק את הדבר הזה.

איל בן ראובן: נאמר פה כבר על מה שצריך להגיד על נושא שר החינוך.

איל בן ראובן: אני הייתי מצפה את שר החינוך לשבת פה היום, את שר החינוך לזעוק לשמיים.

איל בן ראובן: זאת אחריות שלך, אדוני שר החינוך, ומעליך אחד שצריך לטפל בעניין הזה, זה ראש הממשלה.

איל בן ראובן: ראש ממשלת ישראל, יש לך גם אחריות על חינוך הנוער במדינת ישראל, בעניין הזה, ולכן אני מצפה ואני עושה את זה בקיצור רב, אני מצפה מראש הממשלה, משר החינוך, משר האוצר, להבין שפה מדובר לא על כסף.

איל בן ראובן: פה מדובר על איכות החברה הישראלית, על איכות הילדים שלהם, בעניין הזה, ואנחנו נעשה באמת, ואני מבטיח את זה פה לכולם.

איל בן ראובן: אנחנו נעשה, ואתם שומעים פה, זה לא עניין של ימין ושמאל.

איל בן ראובן: אנחנו נעשה כל מה שדרוש ואפשר כדי שהטלוויזיה החינוכית לא תיסגר.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מרב מיכאלי, בבקשה.

מרב מיכאלי: תודה רבה אדוני היושב ראש.

מרב מיכאלי: אני רוצה להגיד לך, חברי, חבר הכנסת איל בן ראובן, שאנחנו כבר עושות ועושים הרבה מאוד זמן.

מרב מיכאלי: חבר הכנסת יוסי יונה ואני הגשנו את הצעת החוק לביטול הסגירה המטומטמת הזאת, כבר לפני חודשים מאוד ארוכים.

מרב מיכאלי: בכנס הקודם עשינו כנס חירום שגם אליו הגיעו רבות ורבים מכם ואמרו את אותם דברים חשובים וחכמים, ולמרבה הצער אנחנו חיות וחיים בעידן שבו הממשלה מסרסרת את הכנסת ורק הממשלה מחליטה מה קורה, ויושב שר חינוך, ואת יכולה לשמוע אותו השכם וערב ברדיו על מלא דברים שאין להם שום קשר לענייני משרדו, אפס קשר לענייני משרדו, אבל בדבר שנוגע למשרד שלו, לתפקיד שלו, לאחריות שלו, כמו שאמרת בצדק, לחינוך של ילדות וילדי ישראל, לאיכות של החברה שלנו, לעובדות ועובדים שאני בעוונותיי, חלקם עבדתי איתן ואיתן, ושנים לא מבוטלות, שזו בשום אופן לא סיבה לסגור.

מרב מיכאלי: זה שאני עבדתי בחינוכית זו לא סיבה לסגור אותה.

מרב מיכאלי: תראו, לסגור את רשות השידור היה פשע, חרפה, וזה נכשל כישלון חרוץ ומהדהד, אבל ברשות השידור, אז לפחות היו בעיות שאפשר היה לדבר על איך לפתור אותן.

מרב מיכאלי: בטלוויזיה החינוכית אפילו אין בכלל את הבעיות האלה.

מרב מיכאלי: הממשלה הזאת עולה עם די ניין על אחד המוסדות המוצלחים במדינת ישראל ואנחנו חייבות וחייבים לעצור את זה, אז אדוני, יש לך כוח לעשות משהו בעניין הזה.

מרב מיכאלי: אל תהסס.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מיכל רוזין.

מיכל רוזין: אני רוצה להצטרף לכל חבריי.

מיכל רוזין: אני רוצה להגיד שהתסכול הזה שאתם חשים אותו, אנחנו חשים אותו, אני כבר קדנציה שנייה באופוזיציה ויש פה חברים אחרים, אבל נמצאים פה באמת חברי כנסת גם מקואליציה וגם אופוזיציה וגם הגיע יושב ראש ועדת הכנסת להגיד שהוא עומד להניח את הצעות החוק ולתת להן פטור מחובת הנחה, ונמצא פה כמובן יושב ראש הוועדה שהוא מטעם הקואליציה.

מיכל רוזין: יש פה מחויבות.

מיכל רוזין: אני אומרת את זה, כי תסכול הוא לא תוכנית פעולה ואנחנו לא מתייאשים ואנחנו לא מתוסכלים ואנחנו נמשיך ללחוץ ונמשיך להתעקש, ומרגי, גם אם צריך ישיבה שלישית ורביעית וחמישית כדי שהאוצר ומשרד החינוך יבין שהדרך היחידה היא באמת להציל את החינוכית ולהשאיר אותה במשרד החינוך ולתקצב אותה, ומה שאני מבינה, התקצוב קיים.

מיכל רוזין: זה אפילו לא להוסיף מעבר.

מיכל רוזין: אני הייתי רוצה שגם נכפיל את התקצוב הזה, כי אם רוצים שזה באמת לא רק יישאר קיים כמו שהוא, אלא באמת יתקדם וימשיך להיות אור לילדים שלנו ומופת חינוכי, וכולנו גדלנו ותראו מה יצא מאיתנו.

מיכל רוזין: יצאו מאיתנו חברי כנסת מוצלחים וראויים, אני מקווה שאתם חושבים כך, וגדלנו כולנו על החינוכית.

מיכל רוזין: לא היה את שאר הדברים שהילדים שלנו כבר צפו וצופים, אז גדלנו איכותיים מאוד וחלק גדול בזכות זה.

מיכל רוזין: אני זוכרת בתור ילדה, היו אומרים לנו, אתם רואים יותר מדי טלוויזיה, ואני חושבת שבזכות הטלוויזיה למדנו הרבה מאוד דברים חשובים ונכונים וערכים ומוסר ואלה הדברים שעליהם גדלנו.

מיכל רוזין: אני קוראת לכם לא להתייאש.

מיכל רוזין: אנחנו מאחוריכם ונמשיך פה, אופוזיציה וקואליציה, נקדם את העניין הזה.

מיכל רוזין: לפחות בואו נתחייב לעצמנו שעד סוף המושב הזה הצעות החוק האלה עוברות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: נורית, ממש בקצרה.

נורית קורן: תודה רבה על הדיון החשוב ובאמת היה צריך לקיים דיון כבר לפני ולא להמתין.

קריאה: היה.

נורית קורן: לא, דיון נוסף כדי להזיז את העניינים.

נורית קורן: אני מקווה שעד סוף המושב אנחנו נצליח אכן למנוע ולמצוא איזושהי צורה כן להשאיר את הטלוויזיה החינוכית.

נורית קורן: זאת טלוויזיה חשובה מאוד.

נורית קורן: אני יכולה להגיד שהנכדים שלי לא גדלים על טלוויזיה אבל הם רואים תוכניות של הטלוויזיה החינוכית פעם בשבוע.

נורית קורן: זה מה שהאימא שלהם מקציבה להם, והדברים האלה חשובים ולכן אני כאן.

נורית קורן: אני ניסיתי לעשות הרבה דברים יחד עם שר התקשורת כדי למנוע את זה, אבל די היה קשה.

נורית קורן: אני מקווה שיימצא הערוץ המתאים שנוכל להשאיר את הטלוויזיה החינוכית על כנה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: לאה פדידה, בבקשה.

יעקב מרגי: לא לחזור על מה שנאמר.

יעקב מרגי: אנחנו מזדהים עם כל מה שנאמר.

יעקב מרגי: רק להוסיף.

לאה פדידה: מקומם בטירוף שמודדים את הטלוויזיה החינוכית באותם מאזניים ושמים פה כלכלה.

לאה פדידה: מטריף אותי.

לאה פדידה: היינו כבר בכמה ישיבות ואני אומרת שהדבר הזה חייב להיגמר.

לאה פדידה: אני מצטרפת אליך, חבר הכנסת עיסאווי.

לאה פדידה: אם אנחנו היום, כמוך, בקריאה הראשונה כולנו, כל בעיה, הבית הזה, ימין, שמאל ומרכז, נעלה על שולחן המליאה ונדרוש את הצדק שמגיע לנו.

לאה פדידה: הפעם אנחנו לא מאחוריכם.

יעקב מרגי: לנצל את כל הכלים הפרלמנטריים, לאו דווקא ב"שעת שאלות".

יעקב מרגי: גם בקריאה ראשונה.

יעקב מרגי: כל הכבוד לך.

לאה פדידה: תודה.

לאה פדידה: אנחנו לא מאחוריכם ולא לפניכם, אנחנו יחד, כי זה איזשהו נכס צאן ברזל וצריך להגן עליו.

לאה פדידה: תודה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מיכל בירן, ממש בקצרה.

מיכל בירן: ממש בקצרה.

מיכל בירן: לנציגת משרד האוצר, אתם פשוט בדיליי של 20 שנה.

מיכל בירן: לפני 20 שנה רצו להפריט פה הכול, ששום דבר לא יהיה בידי המדינה, שהכול יהיה במיקור חוץ.

מיכל בירן: היום המצב הוא אחרת.

מיכל בירן: חברי הכנסת השתנו ואפילו שר האוצר מדבר בקול אחר.

מיכל בירן: המדינה התחייבה לקלוט עובדי קבלן, המדינה התחייבה לעשות העסקה ישירה, ובעצם אנחנו מדברים כאן, הבנתי שהוויכוח על הכסף במידה רבה כבר הסתיים.

מיכל בירן: אתם פשוט מתעקשים שאנשים לא יוכלו לחיות ולהיות מועסקים כבני אדם במקום שהמעסיק האמיתי בפועל שלהם הוא באמת המעסיק שלהם.

מיכל בירן: אתם רוצים שהכול יהיה במיקור חוץ, בהפקות חוץ, בתנאים ארעיים והדבר הזה הוא בדיליי של 20 שנה.

מיכל בירן: אתם בניגוד מוחלט לכל הזרמים המשמעותיים בחברה הישראלית.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: דב חנין.

דב חנין: תודה אדוני.

דב חנין: אני רוצה להצטרף ולא לחזור על כל הדברים שאמרו חבריי וגם לא על הדברים שאמרתי בדיונים הקודמים בעניין הזה, חוץ מנקודה אחת שאני לא מסכים עם חבריי.

דב חנין: לי אין שום ציפיות בעניין הזה, לא משר החינוך ולא מראש הממשלה, כי פשוט אני רואה מה קרה בשנה האחרונה.

דב חנין: הכדור נמצא אצלנו בוועדה הזו.

דב חנין: זה באחריותנו, חברי הכנסת.

דב חנין: מה צריך לעשות?

דב חנין: יש לנו מעט מאוד זמן.

דב חנין: יש לנו קצת יותר מחודש לסיום הכנס.

דב חנין: בשבוע הבא הצעות החוק הפרטיות צריכות לעבור בקריאה טרומית.

דב חנין: אני מבין שזה הסיכום.

דב חנין: אז הצעות החוק חוזרות לכאן, לוועדת החינוך, ואנחנו צריכים לעשות מאמץ כדי לסיים אותן ולהביא את החקיקה לקריאה שנייה ושלישית בכנס הזה.

דב חנין: זהו, זו הדרך היחידה.

יעקב מרגי: אז סימן שאתה אופטימי.

יעקב מרגי: אם אתה אופטימי שהם יגיעו לכאן, מבטיח לך שהם יסתיימו.

דב חנין: אני אופטימי רק לגבנו, לא לגבי הממשלה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יעל.

יעל כהן-פארן: קודם כול, תודה על הדיון.

יעל כהן-פארן: מצטרפת לדברים של קודמיי.

יעל כהן-פארן: לכל עובדי החינוכית ולילדים הנפלאים שהגיעו לפה, אני חושבת שיש פה באמת קואליציה מקיר לקיר, אם אני קוראת את זה נכון, וכן, זה בידיים שלנו ושלך.

יעל כהן-פארן: דבר אחד נוסף.

יעל כהן-פארן: בעידן היום, הדיגיטלי, שילדים צורכים טלוויזיה ומסכים כל היום, זו חובתנו כמדינה ואנחנו כאן בכנסת צריכים לתת לזה גב, לתת תוכן איכותי, שלא הכול יהיה תוכן מסחרי.

יעל כהן-פארן: תודה רבה.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: מוטי, משפט, ואני אשמע את האוצר ונסכם.

מרדכי יוגב: אני מצטרף לכל חבריי לשמר את הטלוויזיה החינוכית.

מרדכי יוגב: זה מה שצריך לעשות.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אוצר.

רעיה עדני: אני רק אהיה קצרה מאוד.

יעקב מרגי: ואני מזהיר, אם מישהו יתפרץ או יפריע, אני אעצור את הדיון.

יעקב מרגי: בבקשה.

רעיה עדני: אנחנו נמצאים בימים האלה בדיונים עם העובדים לגבי העתיד שלהם.

רעיה עדני: חשוב לי להגיד שהם עובדי מדינה ואנחנו מחויבים לעובדים האלה ואנחנו נדאג להם.

יעקב מרגי: את ממונה על השכר או באגף התקציבים?

רעיה עדני: לא, אני מאגף תקציבים.

רעיה עדני: ואנחנו נדאג לעובדים ואנחנו גם נמצאים בדיונים, וזה נכון שאמרנו שנפרסם לפני פרישה ואנחנו נפרסם אותו בימים הקרובים.

רעיה עדני: זה נמצא בהכנה.

יעקב מרגי: תודה.

קריאה: רגע, היא הייתה באמצע משפט.

יעקב מרגי: היא סיימה.

מיכל רוזין: לא הבנתי כלום.

מיכל רוזין: מה היא אמרה?

עיסאווי פריג': את האיש החשוב ביותר, הפסקת אותה?

יעקב מרגי: סליחה, רבותיי.

מיכל רוזין: תסביר מה היא אמרה.

יעקב מרגי: אני אסביר לך אם לא תפריעי לי.

יעקב מרגי: חבריי, אתם לא רוצים שיבוא פה פקיד בכיר כלשהו במשרד וימסור לכם - - -

מיכל רוזין: לא, אנחנו רוצים להבין אותו.

יעקב מרגי: תני לי לדבר.

מיכל רוזין: להבין.

יוסי יונה: היא אמרה, סוגרים.

יעקב מרגי: לא, אתם רוצים לשמוע סיסמאות, נכון?

מיכל רוזין: שתגיד, סוגרים.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני לא ציפיתי ממנה.

יעקב מרגי: כל עוד לא תוקן החוק, זה מה שהיא תאמר לך, אז למה להתפרץ?

יעקב מרגי: היא צודקת.

יעקב מרגי: כרגע לפי החוק באמצע אוגוסט, אמרתם זאת, לכן התכנסנו.

יעקב מרגי: היא לא השר שאמור לקבוע מדיניות.

לימור זהבי וינברגר: השר שמסרב להיפגש איתנו כבר שנה, למרות המכתבים והפניות.

קריאה: שר האוצר החברתי.

לימור זהבי וינברגר: אתה אמרת מקודם שמאז הוועדה הקודמת העובדים היו בשקט יחסית, אז אני רק רוצה להבהיר שהוועדים והעובדים כתבו מכתב ופניות.

יעקב מרגי: גבירתי, הבהרתי את עצמי פעמיים אחרי זה, שזה לא בא בביקורת.

יעקב מרגי: פשוט אני לא שמעתי.

לימור זהבי וינברגר: אנחנו מאוד מעריכים את מה שאתה עושה בשבילנו ואת העובדה שהוועדה מתכנסת בפעם השנייה, אבל אתה אומר בצדק שרעיה היא לא הבן אדם לתת לנו כרגע תשובה אחרת מכיוון שהחוק הוא זה, אבל מכיוון ששר האוצר מסרב להיפגש איתנו כבר שנה שלמה, אין לנו למי לפנות.

לימור זהבי וינברגר: גם שר החינוך מסרב להיפגש איתנו.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל חברי הכנסת והאורחים שהשתתפו בדיון, תרומתם לדיון, ולילדות הנחמדות שבאו ונתנו לנו את הכוחות להמשיך.

יעקב מרגי: אנחנו מחויבים להיענות לקריאתכן ולהמשיך את המאבק.

יעקב מרגי: הוועדה רואה בחומרה את העובדה שתאריך היעד הוא אמצע אוגוסט ועדיין לא נעשה שום צעד מול העובדים ומול הנהלת הטלוויזיה החינוכית.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לראש הממשלה לכנס את שר החינוך, שר האוצר, שר התקשורת ולהגיע להחלטה שמשאירים את החינוכית בפורמט המוצלח הקיים.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לחברי הכנסת המציעים את הצעת החוק וכן ליו"ר ועדת הכנסת שמתכונן להעביר את הצעת החוק שלו בפטור מחובת הנחה לקראת החקיקה.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לכל השרים חברי ועדת השרים לחקיקה.

יעקב מרגי: הסיכום ישלח לכל השרים באופן אישי.

יעקב מרגי: הוועדה קוראת לכל השרים חברי ועדת השרים לחקיקה לאשר את הצעת החוק שאמורה להציל את הטלוויזיה החינוכית.

יעקב מרגי: במידה והחוק יעבור כפי שדב ציין, אז זה יגיע אלי ונתכנס לכאן למסלול חקיקה מואץ.

יעקב מרגי: אם לא, הוועדה תקיים דיון מעקב לפני היציאה לפגרה.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.