הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 224, 2018-06-12 13:00

יפעת שאשא ביטון: שלום לכולם, אני מתכבדת לפתוח את דיון הוועדה בנושא הדחיפות שבקידום חוק הפיקוח על מעונות יום לפעוטות וקידום הצבת מצלמות במעונות, בעקבות מקרה מות הפעוטה יסמין וינטה בפעוטון בפתח תקווה.

יפעת שאשא ביטון: נמצאים איתנו כאן ההורים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לפתוח בהשתתפות בצערכם.

יפעת שאשא ביטון: בדרך כלל חדר הוועדה לא נראה כך וההשתתפות של כולם כאן מעידה על גודל הכאב וגודל הזעקה, לא רק כאן בכנסת, אלא בכלל, בעם, בציבור, לנוכח מה שקרה לכם.

יפעת שאשא ביטון: משום שזה לא הדיון הראשון בנושא של פיקוח על מעונות היום והצבת המצלמות, אני אספר קצת על התהליך, כדי שהדיון הזה יהיה דיון אחר, כדי שהדיון הזה יהיה נקודת מפנה שבה לא נקבל הסברים על כמה קשה ולמה אי אפשר, אלא איך אנחנו עושים את זה ואיך אנחנו עושים את זה מהר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נמצאים פה לא בעניינים של פרוצדורות ולא בעניינים של תירוצים כאלה ואחרים, אנחנו מדברים כאן על חיים של ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שבשבוע האחרון כולנו הבנו שמדובר פה בחיים של ילדים.

יפעת שאשא ביטון: כבר למעלה משנתיים אנחנו מתכנסים, דיון אחר דיון, סביב השולחן הזה, בנושא הפיקוח על המעונות, כשמשום מה יש פרוצדורות שונות ומשונות.

יפעת שאשא ביטון: התחילו את זה לא בקדנציה הזאת, זה כבר התחיל בקדנציות קודמות ונעצר.

יפעת שאשא ביטון: יכול להיות שאם אז היו משכילים להעביר את זה, אנחנו לא היינו צריכים לשבת היום סביב השולחן ואולי חלק מהמקרים גם היה נמנע.

יפעת שאשא ביטון: פעם אחר פעם העלינו סביב השולחן הזה את נושא חוק המצלמות ונתקלנו בהתנגדות נחרצת, לא רק מצד הגורמים המשפטיים שדיברו על נושא הפרטיות, והיועץ המשפטי לממשלה שטען שאנחנו לא יכולים להעביר חוק כי זה פוגע במי ששוהה שם, גם הורים התנגדו וגם ארגונים שונים התנגדו ואף אחד לא הבין למה חשוב הצעד הזה.

יפעת שאשא ביטון: מה שקרה בשבוע האחרון זה שיסמין חתמה בדם שלה את החשיבות שבקידום חוק הפיקוח על המעונות ובקידום חוק המצלמות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להזכיר לכולם שאם לא היתה מצלמה בגן, זה היה נגמר בקביעה של מוות בעריסה.

יפעת שאשא ביטון: היו לא מעט קביעות כאלה בשנתיים האחרונות.

יפעת שאשא ביטון: ישבו סביב השולחן הזה הורים שסיפרו שהם הביאו ילד חי ובריא בבוקר וקיבלו אותו מת אחר הצוהריים, ולא ניתן היה להוכיח אם זה באמת מוות בעריסה – שזה יכול להיות – או שזה משהו אחר.

יפעת שאשא ביטון: בפעם הזאת, בזכות המצלמה, אנחנו יודעים שמדובר בהריגה - - -

עליזה לביא: זה רצח.

יפעת שאשא ביטון: ברצח, נכון.

יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי מסכימה אתכם במינוח, אבל כשאני אומרת רצח, באים המשפטנים ואומרים אם כן היתה כוונת זדון, לא היתה כוונת זדון, אני לא יודעת מה חשבה אותה מטפלת - - -.

איילת נחמיאס ורבין: לא היתה כוונת זדון.

איילת נחמיאס ורבין: מה זאת אומרת?

איילת נחמיאס ורבין: הגישו כתב אישום על הריגה ואני רוצה לדעת למה הגישו כתב אישום על הריגה ולא על רצח.

יפעת שאשא ביטון: איילת, אנחנו לא בוויכוח.

יפעת שאשא ביטון: יותר חמור מזה, אתמול בבוקר הם דיברו על מוות ברשלנות.

יפעת שאשא ביטון: זה מה ששווים הילדים שלנו, מוות ברשלנות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כל הזמן מחפשים איפה להקל במקום איפה לקחת את זה למקום החמור יותר.

יפעת שאשא ביטון: אבל היום יש פה עניין אחד ברור לכולם, הורים, אנשי צוות, אני מקווה שגם משרד החינוך יצטרף לעניין הזה, אנשי מקצוע: אנחנו לא יכולים לתת לשטח ההפקר הזה להמשיך להיות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים לעשות מעשה.

יפעת שאשא ביטון: בדיון הזה אני לא אתן שמשרד אחד יזרוק את האחריות על משרד אחר, וחוזר חלילה.

יפעת שאשא ביטון: המשרדים יצטרכו לתת תשובות איך הם עושים את זה הכי מהר שאנחנו יכולים.

עליזה לביא: זה מה שקורה, גם עם החוק שלך.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: שני חוקים שאני מקדמת יחד עם החברים כאן במשך שנתיים, שחייבים לבוא זה לצד זה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לכם מראש, אל תגידו יהיה חוק פיקוח – לא יהיו מצלמות; או יהיו מצלמות – לא יהיה חוק פיקוח.

יפעת שאשא ביטון: הם חייבים לבוא בכפיפה אחת.

יפעת שאשא ביטון: הסברנו טוב מאוד למה הם חייבים לבוא ביחד.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו רוצים להסדיר את הנושא של גילאי לידה עד 3 – אגב, הצעת החוק שלי דיברה על חסרי ישע בכלל.

יפעת שאשא ביטון: את אותו הדבר אנחנו פוגשים גם אצל חוסים וגם אצל קשישים, אבל יש התנגדות כל כך חזקה שאמרתי: אוקיי, חברים.

יפעת שאשא ביטון: ולא אמרתי את זה רק בעקבות המקרה הזה, אלא כבר לפני חודש כשהגשנו את זה לוועדת שרים.

יפעת שאשא ביטון: אמרנו שנתחיל בגילאי לידה עד 3, ששם זה קריטי.

יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שתראו שהשמיים לא נופלים וזה רק בא לטובתנו, זה יעזור לנו לשמור על הילדים, ואחר כך נתקדם הלאה.

יפעת שאשא ביטון: היינו צריכים את הטרגדיה הזאת של יסמין כדי להבין שאנחנו חייבים ללכת למהלך הזה.

יפעת שאשא ביטון: כבר בפתח הדברים אני רוצה להודות גם לחברת הכנסת קארין אלהרר, שנמצאת פה לאורך כל הדיונים ומלווה את התהליך הזה, ולחברי כנסת נוספים שנמצאים כאן וגם כאלה שיצטרפו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו זקוקים לכולם, לכל הארגונים שיושבים כאן דיון אחר דיון – למועצה לשלום הילד, הקואליציה לחינוך מלידה עד 3, לארגונים הנוספים.

יפעת שאשא ביטון: אתם חשובים במאבק הזה.

יפעת שאשא ביטון: ההורים שנמצאים כאן – אסנת ואתורי עם הקבוצה שמלווה אותנו כבר שנתיים בנושאים השונים וכל ההורים שהצטרפו עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: נפתחו הרבה מאוד קבוצות, לכולן יש מקום וחשוב שנאחד כוח.

יפעת שאשא ביטון: בזכותכם, בזכות הלחץ הציבורי שלכם, בזכות הזעקה שלכם ברחוב, אנחנו נגרום למקום הזה להתעורר, כדי לעשות את מה שאנחנו צריכים לעשות בשביל הילדים.

יפעת שאשא ביטון: ברשותכם, אנחנו נפתח עם האימא שתספר את הסיפור, ואחר כך נעבור לחברי הכנסת ואנשי המקצוע.

דורינה וינטה: מדברת באנגלית, להלן תרגום הדברים: תודה רבה על שהזמנתם אותי לכאן ותודה מעומק הלב.

דורינה וינטה: הרבה אנשים נמצאים פה ואני יודעת שעכשיו אנחנו לא יכולים לעשות שום דבר כדי להחזיר את התינוקת שלנו בחזרה, אבל אני רוצה שנשמור על ילדים אחרים ונשים מצלמות בגני ילדים כדי לראות כל הזמן מה התינוקות עושים שם.

דורינה וינטה: אני יודעת שבמדינה הזאת, כשהילדים מגיעים לגיל שלושה חודשים, האימא צריכה למסור אותם לגן הילדים, משום שהיא נאלצת לחזור לעבודה, אבל הילדים הם כל כך קטנים והם לא יכולים לומר לאימא שהם לא רוצים להיות שם בגלל שיש שם אלימות או משהו כזה.

דורינה וינטה: אני רוצה שכל האנשים – כל ההורים, האימהות – ילכו למחות.

דורינה וינטה: אני מצטערת, קשה לי לדבר באנגלית, זו לא השפה שלי.

דורינה וינטה: אני רוצה שכולם יהיו ביחד ויחוקקו וישנו את החוק במדינה הזאת, כי אני יודעת שבמדינה הזאת הילדים הם החשובים ביותר.

דורינה וינטה: שהיתי רק שנתיים כאן ואני מבינה שהילדים הם דבר מאוד חשוב במדינה הזאת.

דורינה וינטה: אני רוצה מכל הלב לשנות משהו ולהעניק אהבה לילדים, לדאוג לתינוקות, כי התינוקות הם כל כך קטנים והם לא יכולים לדבר.

דורינה וינטה: במדינה שלי הילדים הולכים לגן הילדים כשהם מגיעים לגיל 3, כשהם יכולים לדבר ולומר כל דבר.

דורינה וינטה: לכן אני ומשפחתי רוצים.

דורינה וינטה: דיברתי עם הרבה הורים והם רוצים לשים מצלמות ולהיות בשליטה.

דורינה וינטה: תודה רבה לכולם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני מסתכלת על האימא וחושבת לעצמי כמה כוח צריך.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו מרגישים שאנחנו צריכים כוח להתמודד עם זה, כמה כוח היא צריכה בשביל להיות כאן ולהשמיע את הקול החשוב הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאין שום קריאה שמשתווה לקריאה שלה.

עליזה לביא: אנחנו יכולים להיות בדיוק באותו מצב כמוה, הילדים והנכדים שלנו בגנים במדינת ישראל.

עליזה לביא: כל אחד מאיתנו יכול היה להיות במצב שלה.

איילת נחמיאס ורבין: היום נעצרה עוד סייעת.

יפעת שאשא ביטון: בהקשר הזה אני רוצה לומר – וחשוב לומר את זה – שלא כולם הם כאלה.

יפעת שאשא ביטון: לא כולם הם כאלה, אבל מגיעים אלינו יותר מדי מקרים, וכדי למנוע את המקרים האלה אנחנו צריכים לעשות את המעשה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת קארין אלהרר, בבקשה.

קארין אלהרר: תודה, גברתי יושבת הראש, על הדיון הזה.

קארין אלהרר: פניתי אלייך ביום חמישי ומייד אמרת שיש דיון.

קארין אלהרר: להורים אני אומר: אני רוצה להביע את תנחומיי, שלעולם לא תדעו צער.

קארין אלהרר: זה נשמע לי כאילו המצב די פשוט ומסבכים אותו.

קארין אלהרר: יש הצעת חוק, היא הוגשה, עברה קריאה טרומית.

קארין אלהרר: אמרו: תמתינו להצעת הממשלתית.

קארין אלהרר: המתנו.

קארין אלהרר: קיימנו ישיבה עם המשרד והדבר שעלה בישיבה היה: תחכו ל- RIA.

קארין אלהרר: מי שלא מכיר, RIA זה לבדוק אם זה מתאים למדינה רגולטיבית.

קארין אלהרר: האם הילדים צריכים לחכות ל- RIA?

קארין אלהרר: ההורים צריכים לחכות ל- RIA?

קארין אלהרר: ואני אשים על השולחן – לי יש ילד שאני צריכה להכניס ב-1 בספטמבר למעון.

קארין אלהרר: אני עוברת דירה, אני לא מכירה את המעון.

קארין אלהרר: אז כמו כל ההורים שנמצאים שם, גם אצלנו החרדה קיימת.

קארין אלהרר: אם לא יהיה פיקוח, הסייעות שנניח גורשו ממעון מסוים יחזרו למעון אחר.

קארין אלהרר: אם לא יהיה פיקוח, יחליפו את השם.

קארין אלהרר: מהשם של המעון שהיה, למיקי מאוס.

קארין אלהרר: כולנו מבינים שהדברים האלה קורים.

קארין אלהרר: כולנו מבינים שהיום יותר קל לפתוח מעון יום שמטפל בתינוקות רכים מאשר לפתוח חנות שמוכרת פלאפל.

קארין אלהרר: אני נותנת את הדוגמה שלך, גברתי.

קארין אלהרר: איך זה יכול להיות?

קארין אלהרר: אני שומעת את האימא שאומרת בלהט שהיא יודעת שמדינת ישראל דואגת לילדים שלה.

קארין אלהרר: ואני שואלת, נוכח העובדה שמחכים ל- RIA: האומנם?

קארין אלהרר: הגנת הפרטיות היא דבר חשוב, השאלה מול מה, מול מה היא עומדת.

קארין אלהרר: אנחנו נמצאים במקום שהמעון הוא ג'ונגל.

קארין אלהרר: יש מעונות מצוינים – יושבת כאן קרן מחיבה – ונפל בחלקי המזל ובילד הראשון הייתי במעון מעולה, אבל האם זו רולטה?

קארין אלהרר: אחד כן, אחד לא? לא יודעים.

קארין אלהרר: למה שלא נסדיר את זה?

קארין אלהרר: העובדה שאפשר לפתוח מעון בכזאת קלות, שכל מי שיש לה דופק יכולה להגיע ולטפל בילדים; העובדה שאין דורש, אין שואל שאלות, אין שום דבר שמפקח מלבד ההורים שעובדים.

קארין אלהרר: בואו נודה על האמת, הרבה פעמים הם שמים את הילד במעון כי אין ברירה אחרת.

יפעת שאשא ביטון: קהל שבוי.

קארין אלהרר: על פי רוב ההורים לא עושים ביקורי פתע.

קארין אלהרר: אז מה נעשה אם לא יהיה את הדבר הזה?

קארין אלהרר: אני קוראת מכאן למשרד הרווחה, למשרד ראש הממשלה שמתעקש על ה- RIA הזה, ולכל משרד שידו בדבר: אל תחכו לקורבן הבא.

קארין אלהרר: הוא נמצא, הוא קיים, אתם יכולים למנוע את זה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת קארין אלהרר.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: אני אחכה לחבריי, אני צריכה עוד קצת זמן להירגע, אני צריכה קצת לאסוף את עצמי.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת עליזה לביא, בבקשה.

עליזה לביא: תודה, גברתי, על הדיון החשוב הזה.

עליזה לביא: אני רוצה גם להביע התנצלות בפני כל ההורים שנמצאים בחוץ.

עליזה לביא: הגיעו הרבה הורים לדיון הזה ובחמש תהיה הפגנה מחוץ לכנסת.

עליזה לביא: אני מקווה שכולנו נצא לשם.

עליזה לביא: לפני שלושה שבועות הנכדה הצעירה שלי נרשמה לגן בפתח תקווה.

עליזה לביא: אימא שלה חזרה ללימודים, לסטאז' בבית החולים, ליוויתי וכבר הוצאתי אותה פעמיים מהפעוטון.

עליזה לביא: אני חייבת לומר לכם שמאז המקרה המזעזע של יסמין אני כל הזמן מפחדת.

עליזה לביא: אני ממש מפחדת, אני לא זוכרת שפחדתי כך פעם.

עליזה לביא: כשאני רואה את הקטנה בת השבעה חודשים, חסרת הישע הזאת, וכמה רחובות מהגן שהיא נמצאת עכשיו קרה הרצח הנורא הזה.

עליזה לביא: אין מילים אחרות לזה חוץ מרצח.

עליזה לביא: אני לא מבינה את השימושים האחרים, כמו רשלנות או הריגה.

עליזה לביא: זה רצח חד-משמעי.

עליזה לביא: התמונות המזעזעות מספרות לנו את הסיפור.

עליזה לביא: אין חלופה, הנשים צריכות לחזור לעבוד.

עליזה לביא: גברים צריכים לחזור לעבוד.

עליזה לביא: אין דרך אחרת.

עליזה לביא: אני לא אזכיר כאן שאם את לא חוזרת, היום את נשארת שנה בלימודי רפואה, אז ברור שצריך לחזור ואין חלופה אחרת.

עליזה לביא: מדינה שלא עושה מעשה – ויש פה הצעת חוק שהוגשו גם בכנסת הקודמת על ידי חבר הכנסת שמולי, שאני חתומה עליה, ויש את ההצעה של קארין שגם עליה אני חתומה, והחוק של אורלב.

עליזה לביא: החוק הזה שאנחנו מתכנסים לגביו, ואת רואה בוועדת שרים שביום ראשון האחרון זה שוב נדחה מהמקום הזה של ההגנה על הפרטיות.

עליזה לביא: אני לא כל כך מבינה את מערך השיקולים.

יפעת שאשא ביטון: הפעם זה היה קצת אחרת.

יפעת שאשא ביטון: אני אסביר את זה בהמשך.

עליזה לביא: אבל עדיין, גברתי, החוק הזה לא התקדם וצריך לראות איך פותרים אותו.

עליזה לביא: כמו שאמרת נכון בפתח דברייך, אם לא היתה מצלמה זה היה עוד מקרה של מוות בעריסה, אבל זה רצח של חסרת ישע וזה קורה במשמרת שלנו.

עליזה לביא: לא נוכל לומר שידינו לא שפכו את הדם הזה.

עליזה לביא: לא נוכל לומר את זה.

עליזה לביא: אנחנו פה במשמרת שלנו ולא בכדי כל כך הרבה חברי כנסת עזבו את כל הדיונים האחרים ואת הימים המיוחדים שיש פה ובאו לדיון הכל כך חשוב הזה.

עליזה לביא: הדם של יסמין יחתום את החוק הזה.

עליזה לביא: אני קוראת מכאן לקדם את הצעת החוק שלך ושל אחרים, שרובנו חתומים עליה, כי אין מוצא אחר.

עליזה לביא: הטכנולוגיה הקיימת היום מאפשרת, בשום שכל, מתי לפתוח, מתי לא לפתוח, מתי לבדוק, מתי לא לבדוק.

עליזה לביא: אני קוראת מכאן לא לעכב, גם לשרת המשפטים.

עליזה לביא: את אותו הדבר אנחנו רואים גם באיזוק האלקטרוני, את המקום הזה של הגנת הפרטיות.

עליזה לביא: צמד המילים הזה לא יכול להיות זה שבגללו לא יימנע הרצח הבא של התינוק או התינוקת הבאים.

עליזה לביא: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת עליזה לביא.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר – ואפילו אהיה יותר בוטה – הסיפור הזה של הגנת הפרטיות, וזה אכן דבר חשוב, בעיניי הוא תירוץ וסוג של צביעות, כי אנחנו מצולמים כמעט בכל מקום.

יפעת שאשא ביטון: כשאני שואלת למה בבנקים יש מצלמות ולמה בכספומט יש מצלמות, אומרים שזה כדי להגן על האשראי שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אבל מה עם ההגנה על הילדים שלנו?

יפעת שאשא ביטון: איפה זה עומד פה כשאנחנו לוקחים את הדברים בחשבון.

יפעת שאשא ביטון: ההצעה בעניין חוק המצלמות עלתה פעם אחר פעם בוועדת שרים ונדחתה כל פעם מחדש, וכל פעם נשלחנו לעשות את הבדיקה, בעיקר עם משרד המשפטים.

יפעת שאשא ביטון: הם ישבו עם גורמים מקצועיים ובספטמבר האחרון יצאה חוות דעת, ושוב העלינו לוועדת שרים.

יפעת שאשא ביטון: בפעם האחרונה, לפני שלושה שבועות זה נדחה בשבוע, והעלינו את זה שוב.

יפעת שאשא ביטון: הפעם – קשה לי להגיד בזכות – בגלל הטרגדיה הזאת, הם אמרו: אנחנו מוכנים לקבל את זה לגילאי לידה עד 3.

יפעת שאשא ביטון: זאת כבר אמירה אחרת לגמרי ממה ששמענו בשנתיים האחרונות.

יפעת שאשא ביטון: תשבו שבועיים ותביאו לנו מתווה שהוא מוסכם על כולם, כי מי שהתווסף למתנגדים לפני שבוע הוא היועץ המשפטי לממשלה שפתאום קם ואמר כמה החוק הזה לא נכון וכמה אנחנו לא צריכים להחיל אותו.

יפעת שאשא ביטון: היום גם הם מוכנים לשקול את הנושא הזה בגילאי לידה עד 3.

יפעת שאשא ביטון: תכף נשמע מהמשרדים איך בפרקטיקה, בעוד שבועיים, אנחנו מעלים לוועדת שרים הצעה שעוברת ומגיעה למליאת הכנסת, כי אנחנו לא יכולים לחכות עוד.

יפעת שאשא ביטון: בהקשר זה אני רוצה לעבור למשרד הרווחה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עכשיו בשלב של התכלס, אין זמן לחכות.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתי הרכבת יצאה מהתחנה.

יפעת שאשא ביטון: ישבנו במספר דיונים, בחלקם השתתפה גם חברת הכנסת קארין אלהרר, בהם דיברנו איך אנחנו מקדמים את החוק ופותרים את כל החסמים.

יפעת שאשא ביטון: אתמול קראתי את כל הפרוטוקולים של הדיונים – לא מהכנסת הזאת, מכנסות קודמות – בחוק.

יפעת שאשא ביטון: גם הדברים שהיו שנויים במחלוקת בינינו לגבי מספר הילדים שמהם אנחנו נתחיל את הפיקוח – אנחנו ביקשנו חמישה, אתם ביקשתם 12.

יפעת שאשא ביטון: בהצעה הממשלתית שאתם קידמתם לקריאה כמעט שנייה ושלישית, היו שבעה ילדים.

יפעת שאשא ביטון: זה מאוד מתאים לפשרה שאנחנו הצענו.

יפעת שאשא ביטון: הדברים פתירים והשאלה היא איך אנחנו מקבלים מכם התחייבות עכשיו, עם לוח זמנים מאוד מאוד ברור, לגבי הקידום של חוק הפיקוח.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא רוצים לחכות ל- RIA.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי את זה כבר בפתיחה, ואמרו פה גם חברותיי, לא מדובר פה על רגולציה, מדובר על חיים של ילדים.

איילת נחמיאס ורבין: וגם אם מדובר על רגולציה, עושים RIA על שטויות תוך שבועיים-שלושה, תוך חודש-חודשיים.

איילת נחמיאס ורבין: איזה שטויות.

איילת נחמיאס ורבין: נניח שצריך לעשות RIA אז מה?

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, שום מחסום פה - - -

מיכל רוזין: חברים, זה לא ה- RIA, זה כסף.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת רוזין, הלוואי שזה היה כסף, כי זה היה נפתר כבר.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לך את זה כמי שמלווה את זה וכבר מכירה גם את הפרטים האלה במשך הרבה מאוד זמן.

מיכל רוזין: אם יקימו מעונות יום במדינת ישראל כמו שצריך, עם פיקוח והכשרה תחת משרד החינוך, אז לא נצטרך מצלמות.

עליזה לביא: למה זה בכלל במשרד הרווחה?

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת לביא, בואו נשים את הדברים על השולחן.

יפעת שאשא ביטון: אין אחד פה בחדר מישהו – ואני מוכנה לעשות את הבדיקה – שלא חושב שהסיפור הזה צריך לחנות במשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: נקודה.

פנינה תמנו: יש גם דוח של משרד ראש הממשלה שקבע חד-משמעית שזה צריך להיות תחת משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אין שאלה שזה צריך להיות תחת משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: נקודה.

יפעת שאשא ביטון: כולנו מסכימים.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו, יש לנו שתי ברירות – או להתחיל את המלחמה באיזה משרד זה יהיה או לבוא כמו שאנחנו באנו ואמרנו: חברים, לא משנה כרגע באיזה משרד זה נמצא, ובגלל זה גם כתוב בחוק "השר הממונה", ולא "משרד הרווחה", כמו שביקש משרד הרווחה.

יפעת שאשא ביטון: איפה שזה נמצא היום, שיהיה פיקוח.

יפעת שאשא ביטון: קודם כול, אנחנו נתחיל במה שאנחנו יכולים לקדם בכאן ועכשיו, בלי להיכנס לפוליטיקות שבין המשרדים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה להיות שם ואנחנו נמשיך לומר את דברינו שזה צריך להיות במשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אני פונה שוב למשרד הרווחה.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך, חברת הכנסת נחמיאס ורבין, שאין כאן שום שיקולים של רגולציה וכד'.

יפעת שאשא ביטון: זה לא היה בסדר העדיפויות, כי כשביקשתי את זה אמרו שאפשר לעשות הרבה צעדים אחרים כדי לנסות ולהגן על הילדים.

עליזה לביא: כמו מה?

יפעת שאשא ביטון: למשל, להמשיך את הבנייה של מעונות היום – שצריך לומר שהיא נעשית יפה מאוד ונבנים כמו שלא נבנו לפני כן – ובכך להגדיל את הפיקוח.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יכולים להמשיך להיות שם.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת מכם התייחסות פרקטית, מה קורה מחר בבוקר כדי שהדבר הזה יוסדר.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חגי.

חגי פורגס: אנחנו כמובן מאוד בעד חוק הפיקוח ורוצים מאוד לקדם אותו.

חגי פורגס: השר חיים כץ שם על זה את כל כובד משקלו והנחה להפיץ את תזכיר החוק וגם קיבלנו הערות.

חגי פורגס: היינו בדיונים עם גורמים מקצועיים במשרד ראש הממשלה לגבי בחינת השפעת החוק.

חגי פורגס: לפני מספר שבועות הונחינו לבצע תהליך RIA.

חגי פורגס: אנחנו מקדמים אותו בכל הכוח ובמקביל השר הנחה לקדם הצעת החלטה לא לעשות RIA על החוק הזה.

חגי פורגס: בסוף מי שקובע אם צריך לעשות RIA או לא, זה לא אנחנו.

חגי פורגס: אנחנו רוצים לקדם את החוק ואנחנו חושבים שלא צריך.

יפעת שאשא ביטון: חגי, יכולתם לעשות את זה לפני כן.

יפעת שאשא ביטון: לא היינו צריכים לחכות.

יפעת שאשא ביטון: החוק יושב משנת 2015, הוא לא נולד אתמול.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם מכירים את זה מכנסות קודמות, כלומר הדבר הזה בהחלט יכול היה להתקדם.

יפעת שאשא ביטון: דבר שני, הצענו לכם גם בדיון ואמרנו שיש פה הצעת חוק פרטית.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם רואים שאתם לא מצליחים להסתדר עם משרד ראש הממשלה, רק תגידו לי כן ואנחנו נקדם את הצעת החוק הפרטית ולא נצטרך RIA.

יפעת שאשא ביטון: יש דרך לעשות את זה, וזה מה שאני מנסה להגיד לכם.

יפעת שאשא ביטון: בואו לא ננסה עכשיו לראות מי עיכב אותנו בדרך, אלא תגידו לי איך מחר בבוקר אנחנו עושים את הצעד הראשון כדי שזה יקרה.

חגי פורגס: אני רוצה להדגיש, זה לא שאנחנו אדישים לסיטואציה ויושבים ולא עושים כלום.

יפעת שאשא ביטון: אני בטוחה שאתם לא אדישים.

חגי פורגס: אנחנו עושים בכלים שיש לנו.

חגי פורגס: אנחנו גם מתואמים עם הצעות החוק הפרטיות.

חגי פורגס: אני לא יודע לגבי 2015, נראה לי שזה כבר גלגול שלישי או רביעי של החוק - - -

יפעת שאשא ביטון: מה שעוד יותר מקומם.

חגי פורגס: הפעם האחרונה שהשר קידם את זה, ואנחנו בשיח עם משרד ראש הממשלה, שם הם עושים תהליכים של טיוב רגולציה, ואנחנו איתם - - -

יפעת שאשא ביטון: כמה זמן?

יפעת שאשא ביטון: כמה ילדים עוד צריכים ללכת מכאן כדי שזה יהיה?

חגי פורגס: מאז שהופץ תזכיר החוק להערות הציבור, לדעתי לפחות חצי שנה.

יפעת שאשא ביטון: זה המון זמן.

חגי פורגס: לאחרונה נדרשנו לבצע תהליך של RIA, אנחנו מתחילים לקדם אותו, ובמקביל - - -

קארין אלהרר: זה לא לאחרונה, כי נפגשנו לפני יותר מחודש.

יפעת שאשא ביטון: ב-8 במאי נפגשנו בפעם האחרונה ואמרנו שצריך לפתור את זה.

חגי פורגס: אמרתי ואני אומר שוב, אנחנו נקדם הצעת החלטה שלא לעשות RIA על החוק הזה.

יפעת שאשא ביטון: תוך כמה זמן זה יקרה?

חגי פורגס: היום קיבלנו הנחיה לעשות את זה.

חגי פורגס: אנחנו נקדם הצעת החלטה - - -

יפעת שאשא ביטון: כמה זמן?

יפעת שאשא ביטון: חגי, אתה מכיר אותי, אני יודעת שאני מציקה.

יפעת שאשא ביטון: כמה זמן?

איילת נחמיאס ורבין: את לא מציקה.

יפעת שאשא ביטון: כמה זמן ייקח?

יפעת שאשא ביטון: להגיד קיבלנו הנחיה, ואז אנחנו נשב פה בעוד חודש לישיבת מעקב ואתם תגידו שאתם עובדים על ההחלטה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה להיות שם.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשבת פה בעוד חודש ושתגידו התקדמנו ב-א', ב', ג', ד', ועכשיו אנחנו לקראת השלב הזה והזה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שזה יגיע לשולחן הדיונים ושנתחיל לעבוד על החוק ולקדם אותו לקריאה ראשונה ואחר כך לשנייה ושלישית.

יפעת שאשא ביטון: אין לנו זמן, החיים של הילדים חשובים.

קארין אלהרר: יש ישיבת ממשלה ביום ראשון.

קארין אלהרר: יש הצעת מחליטים ליום ראשון?

אמיר מדינה: אנחנו מקווים שתהיה הצעת מחליטים בישיבת הממשלה ביום ראשון, אנחנו לא יכולים להתערב.

אמיר מדינה: אולי נפנה לרה"מ שנתן את ההתניה, בדיוק כפי שחגי ציין, לפני מספר שבועות לבצע RIA.

אמיר מדינה: כולם יודעים שזה תהליך מורכב וארוך, במיוחד לאור העובדה שכבר פנינו לארגונים, עשינו תהליך ארוך ומורכב מול הארגונים, קיבלנו תשובות והטמענו חלק מהתשובות שלהם לתוך הצעת החוק.

אמיר מדינה: מיני RIA נעשה, אז אולי צריך לפנות לגורם שאמר לעשות RIA ולהגיד לו לבטל את הדרישה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, תוותרו על הפרוצדורה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לבדוק רגולציה - - -

אמיר מדינה: אנחנו הראשונים שמבקשים לבטל את הפרוצדורה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: נלחמתם בשביל זה?

אמיר מדינה: בוודאי שנלחמנו בשביל זה.

יפעת שאשא ביטון: נלחמתם מול משרד ראש הממשלה כדי לבטל את זה?

יפעת שאשא ביטון: אני צריכה לבדוק רגולציה כדי לקבל את האישור לשמור על הילדים שלי?

אמיר מדינה: לא.

אמיר מדינה: את צודקת, לא.

איילת נחמיאס ורבין: אתה בא אלינו ואתה אומר לנו: תפנו אתם למשרד ראש הממשלה כדי שיפטרו את התהליך הזה מ- RIA.

איילת נחמיאס ורבין: אני אומרת, אין בעיה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו לא נגיד לא, אנחנו נפנה לראש הממשלה בכבודו ובעצמו ותדרוש ממנו להעלות ביום ראשון הצעת מחליטים.

איילת נחמיאס ורבין: אין בעיה, עשינו את זה, אתם יכולים להודיע שבעוד שבועיים-שלושה אנחנו אחרי החקיקה?

אמיר מדינה: בוודאי.

אמיר מדינה: התבלבלו היוצרות פה - אם יש גורם בשירות המדינה שבראש מעייניו זה קידום החוק, זה אגף בכיר מעונות יום ומשפחתונים לגיל הרך.

יפעת שאשא ביטון: קדימה, תילחמו יחד איתנו.

יפעת שאשא ביטון: אני נלחמת כבר שנה.

אמיר מדינה: זה חד וחלק, וזו עמדת השר והעמדה המקצועית של האגף.

אמיר מדינה: אתם אולי שואלים את הגורם הלא רלוונטי.

קארין אלהרר: ניסחת הצעת מחליטים?

קארין אלהרר: יש הצעת מחליטים שנכנסת למעטפה?

פנינה תמנו: תביאו את החוק לכנסת, נראה מי יצביע נגד.

פנינה תמנו: אנחנו צריכים להפסיק לבקש, אנחנו צריכים לדרוש את זה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת פנינה תמנו, אנחנו העברנו את זה בטרומית, זה לא הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: אני סומכת על השר כץ, כי כשהוא רוצה הוא יודע להריץ את הדברים.

פנינה תמנו: תעבירו בקריאה ראשונה.

פנינה תמנו: הם לא מריצים.

פנינה תמנו: גם בעבר זה עבר בטרומית ותמיד תוקעים את זה.

פנינה תמנו: אני אומר לך, זה כבר למעלה מעשור.

פנינה תמנו: לא רק ב-2015, גם אורלב.

פנינה תמנו: הלכתי עד הבית שלו כדי להבין.

פנינה תמנו: זה סיבון, והם ימשיכו לסבן אותנו.

יפעת שאשא ביטון: אם זה היה תלוי באורלב, זה היה עובר.

פנינה תמנו: הלכתי אליו הביתה, הוא ניסה, והוא אמר: פנינה, הם לא רוצים את זה.

יפעת שאשא ביטון: אם זה היה תלוי בו, זה היה עובר.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא היה תלוי בו וזה נתקע שם.

פנינה תמנו: לכן אנחנו צריכים להפסיק לבקש, אנחנו צריכים לדרוש להביא את זה ולקיים הצבעה שמית.

יפעת שאשא ביטון: כל חברי הכנסת שמתפרצים מבחינתי סיימו את רשות הדיבור שלהם.

פנינה תמנו: מה זאת אומרת?

פנינה תמנו: אנחנו יזמנו את הדיון.

פנינה תמנו: בואי נגיד שוויתרנו על זה, שמי שיזם ויתר על כבודו ונתת לאחרים, אבל יש גם חברי כנסת אחרים.

יפעת שאשא ביטון: יש פה כבוד לכולם.

יפעת שאשא ביטון: לא הגיע אליי כלום מהנשיאות.

תמי ברנע: הנשיאות הודיעה שהיו כמה הצעות לדיון מהיר.

תמי ברנע: כפי שמוטל עליי, הודעתי לנשיאות שממילא קבענו דיון.

יפעת שאשא ביטון: חברים, כולנו שותפים פה.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי גם בראשית הדברים, שצריך את הכוח כל אחד ואחת.

קארין אלהרר: מה עם הצעת המחליטים, תהיה מעטפה או לא?

יובל גל אביעד: אני מלווה את הצעת החוק הזאת כבר למעלה מעשור.

יובל גל אביעד: הייתי בכל הדיונים ויש פה חברי כנסת שעבדו יחד איתי לפני.

יובל גל אביעד: אני חייב לומר כמה מילים שלי, בין היתר גם של המשרד: המשרד מחויב להצעת החוק.

יובל גל אביעד: משרד הכלכלה בשעתו היה מחויב להצעת החוק הממשלתית שהוא העביר.

יובל גל אביעד: להצעת החוק יש קשיים, היו בה חסמים - - -

איילת נחמיאס ורבין: היו חורים.

יובל גל אביעד: זו הצעת חוק שמבחינה משפטית לא היתה קלה.

יובל גל אביעד: היו המון חסמים שהיה צריך לפתור.

אורלי לוי אבקסיס: היו גם התנגשויות עם חוקים אחרים, כמו חוק התכנון והבנייה, ושהתנגש לחלוטין עם חוק הפיקוח כך שאי אפשר היה לקיים אותם יחד והייתם הופכים לעבריינים.

יובל גל אביעד: אני לא אחזור על מה שהיה בעבר, רק ציינתי שהיא היתה מלאת קשיים.

יובל גל אביעד: בכל זאת, היתה מחויבות של הממשלה, הן של משרדי הממשלה, גם של משרד המשפטים וגם שלנו, כדי שבכל חסם שהיה ליצור תבנית משפטית ראויה.

יובל גל אביעד: היו דיונים סיזיפיים וקשים שעברנו, כולל בסוגיות של זכויות יסוד והתנגשויות עם זכויות יסוד, כי כולנו היינו מחויבים לזה.

יובל גל אביעד: צריך להבין שגם האגף וגם המשרד שממנו אני בא, כולם מחויבים, כולל ברמת השר.

יובל גל אביעד: זה דבר ראשון שצריך להיאמר.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה מעניין אותי – אני חייבת לשאול שאלה: אתה מדבר על עשור, ועל דיונים ועל חסמים, ואני הולכת איתכם בכול, אני לא כופרת בשום דבר שאתה אומר כאן.

יפעת שאשא ביטון: מה עשיתם מאז?

יפעת שאשא ביטון: חיכיתם שנבוא לכנסת כדי לקדם?

יפעת שאשא ביטון: מה עשיתם מאז?

יפעת שאשא ביטון: התשובה היא: כלום.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לספר לך, כשהתחלנו לעבוד על החוק זה היה במשרד הכלכלה.

יפעת שאשא ביטון: זה היה בקדנציה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: עשינו דרך סיזיפית ומתישה וכמעט הגענו לישורת האחרונה לאשר את זה בוועדת שרים, והופס, פוליטיקה - התחלפו השרים, העבירו את כל הנושא הזה למשרד העבודה והרווחה ומצאתי את עצמי מתחילה את כל התהליך מחדש, למרות שאנשי האגף לא השתנו.

יפעת שאשא ביטון: בואו נגיד את זה – לא השתנו.

יפעת שאשא ביטון: מי שהשתנה הוא רק הראש.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו הייתי צריכה לשכנע מחדש שזה חשוב.

יפעת שאשא ביטון: הגענו לישורת הזאת, בינואר העברנו את זה בקריאה טרומית.

יפעת שאשא ביטון: מה עשיתם מאז?

יובל גל אביעד: אני רוצה להבהיר כמה דברים.

יובל גל אביעד: גברתי צודקת, נעשתה עבודה גם מהצד שלכם.

יובל גל אביעד: כמובן שגם אנחנו, כמשרד, מחויבים להחלטות הממשלה ולכל ההנחיות של היועץ המשפטי לממשלה.

יובל גל אביעד: אנחנו לא יכולים לעשות משהו אחר.

יובל גל אביעד: אנחנו פועלים במסגרת אותן הנחיות ועושים את מה שצריך לעשות.

יובל גל אביעד: כמו שנאמר, בגלל שהתחלפה הכנסת, בגלל שהיה צורך להפיץ תזכיר מחדש, הפצנו תזכיר מחדש.

איילת נחמיאס ורבין: מתי?

יובל גל אביעד: לדעתי בחודש ינואר.

יפעת שאשא ביטון: מה קרה מאז?

אורלי לוי אבקסיס: לא נעשו שינויים בתזכיר החדש.

יובל גל אביעד: נעשו שינויים.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לומר שלקחו אחורה ממה שעבר בקדנציות הקודמות.

פנינה תמנו: זה בלבולי מוח.

פנינה תמנו: כל התזכירים, וה-RIA, הכול בלבולי מוח.

פנינה תמנו: חיכיתם שילדים ימותו, זה מה שאתם מחכים.

פנינה תמנו: זו האמת, בואו נודה על האמת.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת פנינה תמנו, אף אחד סביב השולחן לא מחכה - - -

פנינה תמנו: בסדר, אני אומרת את מה שיש לי להגיד.

פנינה תמנו: מחכים שמישהו ימות כדי לעשות משהו.

פנינה תמנו: אני אומרת את דבריי בדרך שלי.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת פנינה תמנו, אני מבינה את ההתרגשות, אבל אני לא רוצה להאשים אף אחד פה במוות של הילדים האלה, אבל הגיע הזמן שהאנשים כאן יתעוררו.

פנינה תמנו: אני מאשימה.

פנינה תמנו: אני מאשימה את המערכת.

פנינה תמנו: את הדברים שלי אגיד בדרך שלי – מחכים שילדים ימותו במדינת ישראל כדי לעשות פה מעשה.

פנינה תמנו: ככה זה גם בהרבה מאוד תחומים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת פנינה תמנו, יושבים כאן השליחים של המשרדים שטיפלו בזה פעם אחר פעם.

יפעת שאשא ביטון: אם את רוצה להפנות את זה, אין שום בעיה, אבל לא לשליחים שיושבים כאן ומנסים לעזור.

איילת נחמיאס ורבין: הם לא פוליטיקאים.

איילת נחמיאס ורבין: את הפוליטיקאים את יכולה להאשים, לא את הפקידים.

פנינה תמנו: חד-משמעית, אני מאשימה.

פנינה תמנו: הם לא פחות אשמים.

יובל גל אביעד: אני רק אגיד משהו אחד – יושבים פה אנשים, וגברתי צודקת, שמטפלים בדבר הזה מעבר לתפקיד שלהם, למה שהם צריכים לעשות.

יובל גל אביעד: אז ברמה זאת צריך לתת את הקרדיט גם לאנשים שעושים יום ולילה עבור התפקיד הזה, ובתוכם גם אני.

יובל גל אביעד: אז מה עשינו – שאלת מה עשינו - - -

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה לבזבז את הזמן, מבחינתי התשובה היא כלום.

יפעת שאשא ביטון: מה אנחנו עושים מחר בבוקר?

יובל גל אביעד: הצהיר כאן האגף ואמר שמבחינתו דרך אחת זה להגיש הצעת מחליטים לממשלה - - -

קארין אלהרר: השאלה אם זה במעטפה – יש הצעה או אין הצעה?

קארין אלהרר: יש או אין?

יובל גל אביעד: כמו שנאמר, מתגלגל רעיון לעשות את זה כך.

יובל גל אביעד: בהנחה שזה קורה, החוק חוק בשל לחקיקה.

יובל גל אביעד: יושב פה משרד המשפטים, שאיתו עבדנו וסיימנו את העבודה, והחוק בשל לחקיקה ולהביא אותו לוועדת שרים לענייני חקיקה.

יובל גל אביעד: אני מניח שיושב פה גם נציג של משרד האוצר שייתן את העמדה שלו לעניין ההיבט התקציבי.

יובל גל אביעד: בהינתן שהצעת המחליטים הזאת עוברת, אין שום מניעה, וגם תהיה תמיכה של הממשלה בהצעת החוק, שלא נביא את זה לוועדה.

יובל גל אביעד: אתם צריכים להבין שזה גם אינטרס שלנו, לא רק שלכם.

יובל גל אביעד: גם לנו כואב כל מה שקורה פה.

יובל גל אביעד: גם כהורה לילד פעוט שצריך ללכת למעון בשנה הבאה, זה כואב לי.

יובל גל אביעד: גם אני נמצא באותם לבטים וגם אני רתום לדבר הזה כבר עשר שנים כמו האגף.

איילת נחמיאס ורבין: אבל בסוף הם באים ולא נותנים לנו תשובות.

יפעת שאשא ביטון: הוא נתן תשובה, אבל אני רוצה לחתוך את זה.

יפעת שאשא ביטון: נאמרו פה דברים חשובים, שהצעת החוק בשלה, כלומר שאין שום מניעה ואנחנו לא צריכים להתחיל את הגלגל מחדש.

יפעת שאשא ביטון: בפרקטיקה שלכם, אתם אנשי המקצוע, אני רוצה להכין את כל מה שנדרש כדי שגם אם צריך הצעת מחליטים ליום ראשון, שהיא תעלה ביום ראשון, גם אם נצטרך לשרוף כמה לילות עכשיו, ותשאירו את זה לידיים של מי שמקבל החלטות.

יפעת שאשא ביטון: אתם מבחינת

יפעת שאשא ביטון: כם תעשו את מה שצריך, אנחנו נפעל מול האחרים.

יפעת שאשא ביטון: אני יכולה לקבל את זה?

יפעת שאשא ביטון: אתם תעשו את מה שאתם צריכים, אתם לא צריכים אישור לזה.

יפעת שאשא ביטון: אמרתם שהשר נתן לכם אוקיי.

אמיר מדינה: אני לא רואה שום מניעה.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתנו זה מה שחשוב, שאנחנו יודעים שביום ראשון זה מוכן כדי שהשר, שנתן לכם את ההנחיה, יעלה את זה לדיון.

אמיר מדינה: ברשותך, גברתי היושבת-ראש, אני לא אתחייב ליום ראשון, כי אני רוצה לחזור הביתה להתייעץ עם הממונים עלי.

אמיר מדינה: אני לא מקבל את ההחלטות בגפי, אני עדיין עובד במסגרת היררכית.

אמיר מדינה: הרעיון הוא בהחלט חיובי ואנחנו מאוד בעד.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נהיה בקשר כבר מחר כדי לדעת שהממונים שלכם ימשיכו את הקו שהם הביאו לדיון היום ונתנו לכם את האור הירוק לעשות את מה שאתם צריכים מהצד המקצועי והם יצטרכו לעשות את זה מהצד הפוליטי.

יפעת שאשא ביטון: דבר נוסף שאני רוצה לומר למשרד הרווחה לפני שאנחנו נפגשים לפגישת התיאום הבאה – אנחנו לא חוזרים אחורה.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו אנחנו מתווכחים על מספרים.

יפעת שאשא ביטון: את הנושא של התכנון והבנייה כבר פתרנו בדיון האחרון שהיה.

יפעת שאשא ביטון: הדברים האלה פתירים, אלה לא דברים שהם בשמים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל לקח יותר מעשור כדי להבין, כי אם אתה מתנגש עם חוק אחר ברור שזה מעכב.

יפעת שאשא ביטון: כבר תיקנו את זה.

יפעת שאשא ביטון: מה שחשוב זה שאנחנו לא חוזרים אחורה, כי בפעם הקודמת סגרתם על שבעה ילדים.

יפעת שאשא ביטון: לא יהיה פה מצב של 12 ילדים, אנחנו נעמוד עם הרגליים האחוריות.

יפעת שאשא ביטון: אז תעשו את התיקונים וההתאמות למה שאתם העברתם.

איילת נחמיאס ורבין: אבל רוב המשפחתונים הם עם חמישה ילדים.

איילת נחמיאס ורבין: את מבינה את זה, נכון?

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה.

יפעת שאשא ביטון: אני רשמתי - - -

איילת נחמיאס ורבין: יפעת, זה צריך להיאמר דווקא בנקודת הזמן הזאת, שאנחנו מולם, כשהם עוד בעיצומו של תהליך חקיקה.

איילת נחמיאס ורבין: יפעת, רוב המשפחתונים הפרטיים במדינת ישראל לא נפתחים עם יותר מחמישה ילדים.

איילת נחמיאס ורבין: זאת האמת, זה גננת מול סייעת.

אורלי לוי אבקסיס: ממש לא, הם מקבלים את המשכורת מהמשרד.

אורלי לוי אבקסיס: הם חייבים, הם תחת פיקוח.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא מדברת על אלה שהם תחת פיקוח.

איילת נחמיאס ורבין: צריך לדבר גם על הפרטים.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין, יושבת כאן נציגת ארגון "חיבה" ויש גם נציגים של הגנים הפרטיים.

יפעת שאשא ביטון: לא כולם הם משפחתונים של חמישה ושישה ילדים.

יפעת שאשא ביטון: יש הרבה מאוד מעונות גדולים, אז בואו רגע נתייחס לכולם.

יפעת שאשא ביטון: הוויכוח היום עם משרד הרווחה הוא בין חמישה ל-12 ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שהוויכוח יתחיל ממה שהם היו אז – בין חמישה לשבעה ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אין מצב שאנחנו מתחילים עכשיו את הוויכוח אחורה אחורה.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור וזאת היתה הדרישה.

איילת נחמיאס ורבין: צריך שזה יהיה בחמישה ולא בשבעה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, בבקשה.

אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה לך, גברתי היושבת בראש.

אורלי לוי אבקסיס: נושא המצלמות בכל הקשור לאותם חסרי ישע – ואני חתומה גם על החוק של חבר הכנסת איציק שמולי ואחרים בכל מה שקשור לאותם סיעודיים, שאנחנו מגלים את זה רק כאשר יש תחקיר עיתונאי או כאשר איזשהו עובד מטעם עצמו מסכן את מקום עבודתו ומחליט לחשוף את השערוריות האלה.

אורלי לוי אבקסיס: זה עדיין לא נפתר.

אורלי לוי אבקסיס: לגבי חוק הפיקוח – כדי שנבין, כי אני חושבת שכשאנשים שומעים פה את המילה "פיקוח" הם חושבים שמדובר במפקחים שהולכים לגנים או למוסדות ובודקים אותם.

אורלי לוי אבקסיס: לא, חוק הפיקוח נושא בתוכו הרבה מאוד חובות של אותן מסגרות, כאשר בחלק מהמקרים אני כבר יכולה לומר לך שאם תיקחו את זה כעסקת חבילה ותנסו להעביר את זה, סביר להניח שתתקלי במשרד האוצר שיגיד לך שהעלויות של החוק הזה הם מיליארדי שקלים.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אנחנו יודעים.

אורלי לוי אבקסיס: המטרה היתה להשית חלק מהעלויות האלה על אותם הורים, ועל זה ניהלנו פה ויכוח.

אורלי לוי אבקסיס: צריך לזכור, אם אנחנו רוצים לקדם את הנושא של הפיקוח וההגנה על הילדים שלנו, בואו נפריד שנייה מהגובה של האסלה לאחריות של המטפלים, לכישרון, ליכולות שלהם וההכשרה שלהם לטפל בילדים.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נעשה את זה פרקים, כי אם נעשה את זה פרקים הסיכוי שלנו לפתור את הבעיה הוא הרבה יותר גבוה.

אורלי לוי אבקסיס: היום מדובר על אותם מוסדות שנמצאים בפיקוח, כמו נעמ"ת, נשות אמונה, כל אותן מסגרות שנמצאות תחת פיקוח.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו צריכים לעשות סדרי עדיפויות, אנחנו רוצים שזה יזוז.

אורלי לוי אבקסיס: בהצעת החוק שאני דנתי בה היה אחד האבסורדים הגדולים ביותר.

אורלי לוי אבקסיס: לדוגמא, חוק התכנון והבנייה בתוך הערים אמר מה הגובה של גדר שיכולה להיות, אבל בחוק הפיקוח על מעונות היום הגובה הוא פי שניים, ואז היו הופכים להיות עבריינים, וגם מוסדות קיימים היו צריכים לסגור אותם.

אורלי לוי אבקסיס: אז לאן לקחת אותם?

אורלי לוי אבקסיס: הציעו לנו להעביר לאזורי תעשייה, כי שם לא חלה החובה שחלה במרכזי הערים.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו רוצים לזרוק את הילדים שלנו למרכזי תעשייה?

אורלי לוי אבקסיס: בוודאי שלא, לכי תפקחי אחר כך מה קורה שם.

אורלי לוי אבקסיס: אני אומרת עכשיו דבר אחר – בואו נפרק את זה ואז גם נפרק את העלויות, כי העלויות הן העקב אכילס.

אורלי לוי אבקסיס: בזמנו היה סקר של בנק ישראל לפיו העלות של החזקת ילד במעון אחרי הפרוגרמה שהם מציעים לגבי כל סמל מעון, גם המפוקחים וגם החדשים, תהיה מיליארדי שקלים לכן יכפילו את העלות.

אורלי לוי אבקסיס: את זה בנק ישראל אמר, לא חברת הכנסת אורלי לוי.

אורלי לוי אבקסיס: יכפילו את העלות שהורה משלם בעבור אותו ילד.

אורלי לוי אבקסיס: אני בכלל חושבת שהעלות חינם צריכה להיות מהגיל בו מסתיימת חופשת הלידה והלאה.

אורלי לוי אבקסיס: זו אחריות מדינה.

אורלי לוי אבקסיס: אני מנסה להכניס פה קצת רלוונטיות ואיזונים, כי אם אנחנו מדברים על חוק הפיקוח כחוק פיקוח, תהיה פה קטסטרופה שאני לא יודעת איך ההורים יעמדו בה.

אורלי לוי אבקסיס: בואו ניקח את כל נושא הפיקוח על מה קורה בגן, מה קורה עם המטפלות, מי הן המטפלות.

אורלי לוי אבקסיס: אני רציתי שיהיו קנסות גבוהים מאוד למקרה שאם נגיע למוסד כזה ונגלה שבנושא של ההכשרות והביטחון של הילדים יש בעיה.

אורלי לוי אבקסיס: כמובן שקפצו עליי גם הארגונים וגם אחרים, אבל אני טוענת שזה לא נקודתי רק לאותה מטפלת, אלא זה נקודתי לכל תפיסת העולם של איך גן צריך להיראות.

אורלי לוי אבקסיס: זה נקודתי לכל הנושא הזה של מי הם אותם האנשים שצריכים להיות שם.

מיכל רוזין: יותר מזה, הוויכוח הוא אם ילד בן כמה חודשים צריך מערכת חינוך או רק את טובת האימהות שצריכות לצאת לעבוד.

מיכל רוזין: די, גמרנו עם תפיסת שנות ה-60.

אורלי לוי אבקסיס: חברת הכנסת שאשא ביטון, אם תפרקי את זה לפרקים, הסיכוי שלך להעביר את זה יהיה הכי מהיר, כי לילד בן כמה חודשים לא רלוונטי מה גובה האסלה או מה המרחק שיש לו סביב האסלה, כי הוא עדיין לא צריך אסלה, הוא עדיין לא גמול.

אורלי לוי אבקסיס: מה שרלוונטי לו זה הדברים האחרים.

אורלי לוי אבקסיס: אם יש מטבח בתוך המעון או אין מטבח, זה משהו שתוקע את החוק.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אנחנו מדברים על דברים נוספים, צריך להבין שאנחנו יכולים להפריד את הצעת החוק הזאת והערנו הרבה מאוד הערות ענייניות.

אורלי לוי אבקסיס: מצד אחד הממשלה מחוקקת חוק שנוגד לחלוטין לחוק אחר שהיא מחוקקת, ושניהם היו הצעות חוק פרטיות.

אורלי לוי אבקסיס: בואו נראה איך אנחנו מפרקים את זה לגורמים.

יפעת שאשא ביטון: אומרת את זה גם חברת הכנסת קארין אלהרר, כך שזה לא סתם מהפה לחוץ.

יפעת שאשא ביטון: מתחילת הדרך וגם בשיח שלי מול כל הגורמים – גם של הרווחה וגם של האוצר – דיברנו על כך שאנחנו עושים את זה מודולרי.

יפעת שאשא ביטון: בפעם הזאת יצאנו לדרך כשאנחנו עושים את זה מודולרי ויוצרים טווח של תחולת חוק.

יפעת שאשא ביטון: אגב, גם פה היה לנו ויכוח אם אנחנו נותנים חמש שנים או שבע שנים, אבל אנחנו שם, אנחנו במקום של לפרק את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא נכנסת למה שהיה בקדנציות הקודמות ולכל מה שהעלית כאן, אבל בסופו של דבר זה נפל על התעקשות להכניס נושא חדש סביב סוגיות אחרות, לא סביב הסוגיה הזאת.

אורלי לוי אבקסיס: לא, לא, לא.

אורלי לוי אבקסיס: מי שמבין את עבודת הכנסת מבין שנושא חדש אתה מציג על משהו מסוים כדי להציל את המשהו האחר.

אורלי לוי אבקסיס: בנושא הזה ביקשתי מהם לתקן את החוק ולא להשית אותו על אנשים.

אורלי לוי אבקסיס: האם כחלון ייקח את כל עלות החוק ויממן אותו?

אורלי לוי אבקסיס: אז מחר אפשר להעביר את החוק.

אורלי לוי אבקסיס: זה עולה 4.5 מיליארד שקלים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים את זה, אנחנו מכירים את העלויות.

אורלי לוי אבקסיס: יש ביכולת שר האוצר היום להביא 4.5 מיליארד שקלים?

אורלי לוי אבקסיס: אז תעבירו.

יפעת שאשא ביטון: חברים, ככה אי אפשר להתקדם.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה להוציא אף אחד, כי הנוכחות של כולם חשובה.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה מה זה כשמעלים נושא חדש, אמנם אין לי את הוותק של כולם פה, אבל כבר למדתי איזה דבר או שניים בקצת שאני כאן.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה לא הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא שאני יכולה להבטיח לכם שבשום שלב אני לא אפיל את החוק.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נשב ונילחם עליו כאן בוועדה, על כל סעיף וסעיף - - -

אורלי לוי אבקסיס: גם אנחנו נלחמנו.

יפעת שאשא ביטון: ואם צריך – נוציא את כולם לרחובות.

יפעת שאשא ביטון: אמרתי את זה לפני ואני אומרת את זה גם עכשיו.

אורלי לוי אבקסיס: יש הבטחה משר האוצר לממן את החוק הזה?

אורלי לוי אבקסיס: יאללה, בואו נעשה את זה כבר מחר.

אורלי לוי אבקסיס: אתם רוצים שהורים יממנו חוק שמדבר עכשיו על גובה של האסלה?

קארין אלהרר: אורלי, עוד לא הביאו הצעה.

אורלי לוי אבקסיס: אז עבר או לא עבר?

אורלי לוי אבקסיס: אני לא מבינה אתכם.

קארין אלהרר: ההצעה הפרטית עברה בטרומית, אבל מחכים להצעה הממשלתית.

יפעת שאשא ביטון: חוק הפיקוח הוא חוק מאוד מאוד גדול.

יפעת שאשא ביטון: החוק שהגשנו, וחברת הכנסת אלהרר נצמדה אליו, הוא חוק מאוד מפורט.

יפעת שאשא ביטון: יש בו התייחסויות גם לנושאים של חוק תכנון ובנייה, לא רק בהקשר של גדרות אלא גם בהקשרים אחרים של מיגון, וכבר נכנסנו לפרטי פרטים ונגענו בניואנסים הכי קטנים.

איילת נחמיאס ורבין: מה זאת אומרת, העברנו את זה - - -

יפעת שאשא ביטון: שניה, אי אפשר לנהל כך דיון.

יפעת שאשא ביטון: נכנסנו לפרטי פרטים ואנחנו מנסים לא לחזור על טעויות שהיו אז, כי חשוב לנו להעביר את זה - - -

אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, אנחנו נתנו הערות לתיקון כמעט על 80%.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נצטרך לשבת ולהתווכח.

יפעת שאשא ביטון: לפני שאנחנו כל הזמן קופצים ואומרים כסף, כסף, כסף, ואז זה מרחיק אותנו מאיפה שאנחנו רוצים, מבחינתי כל מי שמחזיק ילדים צריך לדאוג לבטיחות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: להחזיק ילד במחסן – זה לא משנה עכשיו כמה ההורים משלמים ואיך משלמים – זה פשע.

יפעת שאשא ביטון: יש דברים שאנחנו יכולים לעשות אותם כבר מהצעדים הראשונים.

יפעת שאשא ביטון: אגב, הם לא כסף.

יפעת שאשא ביטון: למשל, לוודא שמי שבא לטפל בילדים שלנו יש לו תעודת יושר, מה שהיום אנחנו לא יכולים לדרוש.

אורלי לוי אבקסיס: אז תחריגו את זה.

אורלי לוי אבקסיס: תתחילו עם כסעיף ראשון, כחוק בפני עצמו.

אורלי לוי אבקסיס: אף אחד לא יעשה את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק מה שאנחנו עושים.

יפעת שאשא ביטון: יש הצעת חוק נפרדת רק על זה.

יפעת שאשא ביטון: החוק מפורק כבר לגורמים, אנחנו שם.

יפעת שאשא ביטון: הוויכוחים בינינו הם חשובים, אבל הם לא רלוונטיים כרגע, כי אנחנו יד אחת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים את המשרדים שאומרים לנו: אנחנו על זה ועושים את זה מהר - -

אורלי לוי אבקסיס: ואנחנו גם מתקצבים את זה.

יפעת שאשא ביטון: - - וגם אם זה לא יהיה ביום ראשון, אז ביום רביעי הבא, ותנו לנו, אנחנו הפוליטיקאים, לעשות את המלחמות שלנו שם כדי שזה יאושר.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת איציק שמולי, בבקשה.

איציק שמולי: תודה רבה.

איציק שמולי: ראשית, אני חושב שמגיעה ברכה לוועדה ולך, היושבת-ראש, על העובדה שהנושא הזה לא יורד מסדר יומה של הוועדה.

איציק שמולי: זה באמת נושא הדגל שלה.

איציק שמולי: כמובן גם לארגונים וגם להורים שהמחאה שלכם היא מאוד מאוד נוקבת וכמובן מאוד מאוד מוצדקת.

איציק שמולי: אני אומר לכם בשם כולם כאן: אל תפסיקו אותה, כי זה מה שנותן לנו את הכוח כאן לדחוף את הרפורמה קדימה.

איציק שמולי: אני רוצה להגיד גם להורים.

איציק שמולי: אומר דברים באנגלית, להלן תרגומם לעברית: הרשו לי רק לומר שאנחנו מאוד מצטערים על האובדן של היקר לכם מכל.

איציק שמולי: בבקשה קבלו את תנחומינו.

איציק שמולי: אין לנו מושג מאיפה אתם שואבים את הכוח שלכם בימים אלה.

איציק שמולי: אין לנו כוח כמובן לעזור ליסמין, אבל אני מקווה שהטרגדיה הזאת אולי תהיה נקודת מפנה ואנחנו בתקווה שאנחנו הולכים לשנות את החוק.

איציק שמולי: אני מאוד מקווה כך.

איציק שמולי: אני חושב, גברתי היושבת-ראש, שגרירת הרגליים הזאת ברור שעולה לנו ביוקר, כי אם היה לנו את חוק הפיקוח, שכל כך מדובר פה, אז מפלצת מהסוג הזה, שלא פגעה באופן חד-פעמי, אלא ראינו שוב ושוב ושוב, בכלל לא היתה מקבלת גישה לילדים.

איציק שמולי: אם היה לנו את חוק המצלמות, בנקודת הזמן הזאת, בהתייחס למה שאמרה חברת הכנסת לביא, היינו יושבים פה, עדיין עצובים, עדיין כואבים, אבל אולי עם קצת יותר ביטחון שהילדים שלנו הם קצת יותר מוגנים וקצת יותר בטוחים, מה שלא קורה עכשיו.

איציק שמולי: אז הזעם הוא כמובן מוצדק.

איציק שמולי: מבחינתנו שני המהלכים הם קריטיים וחשובים.

איציק שמולי: המצלמות לא מחליפות את הרפורמה, והרפורמה לא מחליפה את המצלמות.

איציק שמולי: אבל מה, אם מדובר ברפורמה שמנסים לדחוף אותה בכנסת עשר שנים ואולי יותר, אי אפשר לבוא עכשיו להורים ולהגיד להם: חכו עוד ועוד ועוד, עד שנצליח להעביר בקריאה שלישית את הרפורמה ורק אז יהיו מצלמות.

איציק שמולי: אני חושב שזה ברור כבר לכולם.

איציק שמולי: אני חושב שאנחנו נמצאים במצב שבו התחום שצריך להיות הכי יקר לנו, הפך להיות שטח הפקר.

איציק שמולי: המקום שבו הילדים, שהם הדבר הכי קדוש לנו והכי חשוב לנו, נמצאים בשטח הפקר, כשאנחנו רואים – ועכשיו פורסם עוד מקרה בגבעתיים, בטח לא באותה חומרה, אבל זה קורה בהרבה מקומות.

איציק שמולי: זה לא קורה באיזה מקומות נידחים - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא החצר האחורית שלנו.

איציק שמולי: זה ממש לא החצר האחורית, נכון.

איציק שמולי: אני לא רוצה להפיל שום דבר על הפקידות פה, אבל בעיניי הפעולה של אתמול בה הלכו, ובאופן פופוליסטי, לסגור את הגן, היתה פעולה מיותרת וצינית כל כך.

אורלי לוי אבקסיס: אבל אם אחרי מקרה כזה לא תסגור, אז מתי כן?

איציק שמולי: ברור שצריך, רק שאת שערי הגיהינום היה צריך לסגור הרבה הרבה קודם ולא רק עכשיו.

איציק שמולי: לגבי המצלמות – אני הנחתי את הצעת החוק הזאת בחתימה של עשרות חברי כנסת כבר לפני שנתיים וחצי, אפילו יותר.

איציק שמולי: הטיעונים האלה של ההגנה על הפרטיות עולים וחוזרים כל הזמן.

איציק שמולי: אני חושב שמעט התבלבלנו, כי הגנה על הפרטיות היא חשובה, אבל הביטחון של הילדים והחיים שלהם חשובים הרבה הרבה יותר.

איציק שמולי: מה שהצלחנו להוכיח בנתונים, שקיבלנו מהממשלה, מהמשטרה ומגורמים אחרים, זה שני דברים: א', קשה מאוד להגיע להרשעות.

איציק שמולי: ב-2015 לבדה, מתוך 32 כתבי אישום, 28 תיקים נסגרו מחוסר ראיות.

פנינה תמנו: וזה מתוך 400 מעונות.

יפעת שאשא ביטון: 60% מכלל התיקים של ילדים בכלל – ואנחנו מדברים על מאות, אם לא אלפים – נסגרים בגלל חוסר ראיות.

איציק שמולי: נכון, וזה קורה כי ילדים בני שנתיים לא יכולים להעיד.

איציק שמולי: נקודה.

איציק שמולי: הדבר השני, בסופו של דבר אנחנו כן רוצים את המצלמות, גם כדי שנוכל לזהות פגיעה בזמן אמת.

איציק שמולי: אני אומר כאן, לפחות את עמדתי, העמדה שלי – אולי ההורים לא יאהבו את זה – זה שהמצלמות לא משדרות לסמרטפונים של ההורים.

איציק שמולי: המצלמות משדרות או במעגל סגור או לחדר פיקוח במשרד העבודה והרווחה.

איציק שמולי: וכאן, כן, יש פגיעה בפרטיות, אבל היא מאוזנת, היא שקולה, היא עושה היגיון ואנחנו לא יוצרים פה מערכת של האח הגדול.

איציק שמולי: אני באמת מקווה שנצליח לקדם את ההצעה הזאת ביחד והלוואי והמקרה הזה יהיה באמת קו פרשת המים שלאחריו נצליח לדחוף את שני המהלכים הכל כך דחופים וכל כך חשובים האלה, גם את חוק המצלמות וגם את הרפורמה שהם כל כך נדרשים כאן.

אורלי לוי אבקסיס: אני חושבת שברגע שנסתכל על המצלמות נוכל גם להבין כמה חסרה עוד מטפלת לפחות, כאשר אנחנו מסתכלים מטפלת פר ילד.

אורלי לוי אבקסיס: לא ייתכן שבמצב הנוכחי יש מחסור כזה גדול, ומשרד האוצר או לא משנה מי לא נותן תקן של מטפלת נוספת.

יפעת שאשא ביטון: הנושא של התקינה אף הוא חלק מהצעת החוק' וגם הוא יהיה בדיונים.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת מיכל רוזין, בבקשה.

מיכל רוזין: אומרת דברים באנגלית, להלן תרגומם לעברית: קודם כול, תודה רבה על שהגעתם.

מיכל רוזין: הלב שלנו אתכם ואני מקווה שלא עוד הורים יהיו בסיטואציה שאתם נמצאים בה עכשיו.

מיכל רוזין: תודה על שהגעתם.

מיכל רוזין: אני מצטרפת לכל מה שנאמר פה, אבל אני חייבת להגיד משהו מאוד בסיסי: דרושה פה מהפכה.

מיכל רוזין: המהפכה מתחילה מההבנה שכבר רוב ההורים במאה ה-21 הבינו שגם תינוק בן כמה חודשים הוא ילד שזקוק לחינוך.

מיכל רוזין: אנחנו עדיין מתייחסים לגילאי 0 עד 3 כמי שצריך בייביסיטרים.

מיכל רוזין: חברים, זו הבעיה הראשונית.

מיכל רוזין: אנחנו מתייחסים לזה שעד גיל 3 מספיק סוג של בייביסיטר שרק שומר על הילדים.

יפעת שאשא ביטון: זאת היתה התפיסה הישנה שמשמרים אותה.

מיכל רוזין: והיא עדיין קיימת היום במדינת ישראל.

מיכל רוזין: לכן זה עדיין במשרד העבודה והרווחה, מכיוון שזה כדי לעזור לאימהות שיוצאות לעבוד.

מיכל רוזין: כל הגישה הזאת, שהיא גם לא שוויונית כבר כמו שהתכוונו, והכוונה ההתחלתית היתה שוויון לנשים, צריך לשנות את הגישה הזאת.

מיכל רוזין: צריך להבין שגם תינוק בן יומו כשאתה מדבר אליו הוא מבין, והוא שומע, ומפה מתחיל תהליך החינוך.

מיכל רוזין: עד שלא נבין את זה ועד שלא נעביר את זה למשרד החינוך, ועד שלא יהיו תוכניות, והכשרות, וגננות שאחראיות, ולא כל מיני בייביסיטר - -

אורלי לוי אבקסיס: ורצף פדגוגי.

מיכל רוזין: - - אלא גננות וסייעות שמוכשרות לחנך בדיוק את ה-0 עד 3.

מיכל רוזין: אתם יודעים מה, בסופו של דבר מדינת ישראל לא התברכה בהרבה מאוד משאבי טבע, התברכה בהון אנושי.

מיכל רוזין: זה שאנחנו לא מבינים שההון האנושי הזה מתחיל את החינוך שלו ב-0 עד 3 – ואנחנו יודעים איך אחר כך הם מגיעים בגיל 3 לגן, וחלקם בגיל 6, לא באותה רמה.

מיכל רוזין: אז גם מבחינת החינוך, כדי שההון האנושי פה יצמח, צריך לעשות פה מהפכה בחשיבה.

מיכל רוזין: אנחנו יכולים לדבר פה על פיקוח ומה צריך, וחמישה ילדים ושבעה ילדים.

מיכל רוזין: צריך לשנות גישה, צריך חינוך חינם מגיל 0 עם תוכניות חינוך ברורות.

מיכל רוזין: תודה רבה.

מיכל רוזין: אני מתנצלת שאני צריכה לצאת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת מיכל רוזין.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר לך שזה הרבה יותר כואב.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת למה?

יפעת שאשא ביטון: כי כולם מבינים, גם שר הרווחה וגם שר החינוך, שהתפיסה היא שהמסגרות האלה צריכות להיות מסגרות חינוך ובכל זאת הפוליטיקה מנתבת את הדרך כאן.

יפעת שאשא ביטון: אמרנו, אנחנו לא נחכה לפוליטיקה, אנחנו נעשה את מה שצריך גם בנקודה הזאת.

איילת נחמיאס ורבין: אבל למה לא להגיד את זה?

איילת נחמיאס ורבין: שר הכלכלה בנט לא רצה להעביר את זה ועכשיו שר החינוך בנט רוצה לקבל את זה אליו.

יפעת שאשא ביטון: פוליטיקה, כבר אמרנו.

יפעת שאשא ביטון: אבל הפעם אנחנו לא ניתן לה לנצח את האינטרס של הילדים.

יפעת שאשא ביטון: נשב פה כולנו, כמה שצריך, כדי להוביל את זה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת נחמיאס ורבין, בבקשה.

איילת נחמיאס ורבין: (אומרת דברים באנגלית, להלן תרגומם לעברית: הורי יסמין היקרים, כולנו פונים אליכם כי לא ציפינו לראות אתכם פה היום.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו עושים את המיטב כדי להיות חזקים, כי אתם כאן.

איילת נחמיאס ורבין: זה נראה שהיתה לכם תינוקת יפיפייה, ואנחנו מתאבלים איתכם, כי אנחנו יודעים שזה יכול היה להימנע ואנחנו מתנצלים.

איילת נחמיאס ורבין: התנצלתי בפני יסמין בהפגנה ביום ראשון, ועכשיו אני מתנצלת בפניכם שלא היינו שם בזמן.

איילת נחמיאס ורבין: תודה שיש לכם את הכוחות לעזור לנו לעשות את הנדרש והנחוץ לעשות.

איילת נחמיאס ורבין: לעולם לא נשכח את יסמין, את זה אני יכולה להבטיח לכם.

איילת נחמיאס ורבין: חברת הכנסת שאשא ביטון, דיברו פה רבה מאוד על החוק.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת אם משרד הבריאות נוכח פה היום, אבל אני רוצה להגיד משהו עקרוני.

איילת נחמיאס ורבין: אני לא יודעת אם אתם זוכרים את התאריך 12 בפברואר 2017.

איילת נחמיאס ורבין: אתם לא זוכרים מה קרה ביום הזה, נכון?

איילת נחמיאס ורבין: ביום הזה נפטרו שלושה ילדים ביום אחד ממוות בעריסה במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: בטענה של מוות בעריסה.

איילת נחמיאס ורבין: ביום ראשון, כשהיינו שם, יחד עם חברתי קארין, ואיציק שמולי וחברתי פנינה, בהפגנה בתל אביב, היה לי רגע אחד שבו נשברתי לחלוטין, כי ניגשה אליי חברה של אימא שלי, אורנה, שלפני ארבעה חודשים הנכד שלה נפטר ממוות בעריסה.

איילת נחמיאס ורבין: היא באה אליי ואומרת: עכשיו, תסבירי לי איך אני יכולה לדעת שזה באמת מה שהיה.

איילת נחמיאס ורבין: איכשהו, צריך להגיד ולהודות על האמת, שכשאומרים לך שזה מוות בעריסה אז יש בך משהו שאומר, טוב, כאילו זה סוג של השלמה, זה כמעט עניין דתי, גורלי, קארמה.

איילת נחמיאס ורבין: אבל אז אתה רואה מה קרה ליסמין ואתה אומר לעצמך איך הורה שאיבד את ילדו בטענה של מוות בעריסה יכול אחרי זה לישון בשקט, כי אצלם בגן לא היתה מצלמה ואף אחד שם לא יודע להגיד להם ממה זה קרה.

איילת נחמיאס ורבין: לילדים האלה שנפטרו ב-12 בפברואר 2017 אף אחד לא יודע מה להגיד.

איילת נחמיאס ורבין: מישהו עוקב אחרי כמה ילדים נפטרו ממוות בעריסה?

איילת נחמיאס ורבין: אני יודעת שהתשובה היא כן, עוקבים.

איילת נחמיאס ורבין: ואומרת לי הסבתא האומללה הזאת: את יודעת שגם הנתיחה, אנחנו לא באמת יודעים אם בוצעה נתיחה כמו שצריך.

איילת נחמיאס ורבין: אין לנו שום דרך לדעת אם זה בוצע כמו שצריך.

קריאה: הנתיחה גם לא עוזרת לדעת.

איילת נחמיאס ורבין: ואז בהרבה מקרים באמת לא יודעים, גם אם עושים את הנתיחה כמו שצריך.

איילת נחמיאס ורבין: בשורה התחתונה, צריך להבין שמדינת ישראל אינה מדינת עולם שלישי, היא מדינת עולם מערבי.

איילת נחמיאס ורבין: נניח שמקרי המוות בעריסה היו באמת בחורף, 12 בפברואר, ובחורף יש יותר מקרי מוות בעריסה.

איילת נחמיאס ורבין: מישהו דואג לאיזה טמפרטורה יש במעונות היום ובגני הילדים?

איילת נחמיאס ורבין: דבר שלצערנו גורם למוות בעריסה.

איילת נחמיאס ורבין: מישהו יודע אם במעונות היום אומרים ומנחים את המטפלות לעודד למשל לשים מוצץ בפה, כי זה מונע מוות בעריסה?

איילת נחמיאס ורבין: את כל הדברים האלה לא עושים משום שאין פיקוח על המעונות.

איילת נחמיאס ורבין: קודם לא טעיתי כשאמרתי חמישה ילדים, כי אני דיברתי על המעונות הפרטיים ואתם דיברתם על המעונות המפוקחים.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני דיברתי גם על המעונות הפרטיים.

יפעת שאשא ביטון: בפרטיים יש הרבה מאוד ילדים.

איילת נחמיאס ורבין: ולכן גם במשפחתונים ואיפה שמחזיקים תינוקות אנחנו צריכים להביא בחשבון ששבעה ילדים זה יחסית הרבה.

איילת נחמיאס ורבין: לכן צריך לראות איך אנחנו מפקחים על המשפחתונים היותר קטנים.

איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להשלים בדבר אחד עקרוני, שהוא העניין – חברת הכנסת מיכל רוזין אמרה בצדק: מהפכה.

איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מנסים להיות שם עכשיו בשביל כל היסמיניות שאנחנו לא מכירים ולא יודעים מי הם, כי זה מזעזע שהיום נעצרה עוד סייעת, ולא רק על מקרה אלימות אחד, על כמה מקרי אלימות.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, אנחנו יודעים שהילדים האלה ישנם – גם אם חברתי פנינה תמנו אמרה את זה מהכאב שלה, תבינו משהו, אנחנו מצפים מכם ואנחנו גם באים אליכם לתשובות, כי לא יכול להיות שאנחנו נעמוד פה שנתיים וחצי אחרי מקרי אלימות שגרמו לנו להניח את החוקים האלה מלכתחילה, ועשר שנים אחרי שהתהליך הזה בכלל התחיל, לא יכול להיות שנעמוד מולכם ואתם לא תהיו מסוגלים לתת לנו תשובות.

איילת נחמיאס ורבין: קודם כול אתם – אני מכירה אתכם ואני יודעת איפה הלב שלכם מונח, אבל לא יכול להיות שבסוף אנחנו נצעק אליכם ועליכם כי אנחנו לא מקבלים תשובות.

איילת נחמיאס ורבין: בנושא המטפלות – אתה הולך לגליה וולוך, בן אדם אדיר, מנהלת ביד רמה את מעונות נעמ"ת.

איילת נחמיאס ורבין: מאיפה היא תביא מטפלות?

איילת נחמיאס ורבין: אין נשים שרוצות להיות מטפלות.

איילת נחמיאס ורבין: זאת אומרת, אם אנחנו לא נטפל בשכר, בכלל לא תהיה הכשרה.

איילת נחמיאס ורבין: אם אנחנו לא נהפוך את מקצוע המטפלות לעבודה מועדפת, דבר שיכול גם לעזור ברמת הסינון – שזה דבר שהיא מתחננת אליו – מי בכלל יהיו האנשים שיבואו?

איילת נחמיאס ורבין: במקביל לזה שאנחנו מטפלות בחקיקה – ולכן גם עניין המצלמות חייב לבוא כרכיב נפרד מכל היתר - - -

יפעת שאשא ביטון: אלה גם חוקים נפרדים.

יפעת שאשא ביטון: גם החוק שלי וגם החוק של איציק.

איילת נחמיאס ורבין: הוא לא דורש כוח אדם, הוא לא דורש את כל הדברים היותר מורכבים.

איילת נחמיאס ורבין: אסור לנו לשבת כאן יותר מול הורים עצובים ואבלים, ואני רוצה שתדעו שאנחנו אתכם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.

יפעת שאשא ביטון: אני ארשה לעצמי, כי כבר נחשפה פה גם ככה, אבל ישבה פה ענת דייגי, אימא שאיבדה את הבן שלה שמת במעון, לפי הקביעה הפורמלית ממוות בעריסה.

יפעת שאשא ביטון: האימא מתעקשת לחקור את זה, היא לא משלימה עם זה שהיא הביאה ילד בריא בבוקר וקיבלה אותו מת בצוהריים.

יפעת שאשא ביטון: היא נלחמת על זה עד היום, וכנראה שהיא לעולם לא תצליח.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה להרפות את ידיה, אבל היא כנראה לעולם לא תצליח להוכיח מה באמת היה שם, כי אין שום דרך לתעד ואין מי שיספר את מה שקרה.

יפעת שאשא ביטון: פנינה תמנו, בבקשה.

פנינה תמנו: זה מסוג הדיונים שכל כך קשה למצוא מילים – אומרת דברים באנגלית, להלן תרגומם לעברית: ראשית, הוריה של יסמין, אני רוצה להתנצל, הטרגדיה שלכם הפכה להיות הטרגדיה שלנו, ואני רוצה להבטיח לכם שאנחנו נעקוב אחרי המשפט, כדי להיות בטוחים שהצדק נעשה.

פנינה תמנו: אני מצטערת ומודה לכם שאתם פה ונותנים לנו מהכוח שלכם.

פנינה תמנו: זה מסוג הדיונים שאין כל כך מילים, גברתי היושבת-ראש.

פנינה תמנו: כתבתי משהו קצר, כי כל כך קשה לדבר.

פנינה תמנו: תחילה אני רוצה לבקש סליחה מההורים של יסמין, אני רוצה לבקש סליחה מכל הילדים – ילדים זרים, ילדים ישראלים.

פנינה תמנו: ילד זה ילד באשר הוא – חסרי הישע, אותם ילדים שקולם נדם, כי הקול שהשמענו לאורך השנים היה של בקשה ולא של דרישה.

פנינה תמנו: אני רוצה לבקש סליחה בשם מדינת ישראל ומקבלי ההחלטות, שהם הקולגות שלי בבית הזה, ושכחו מהי תמצית החיים, שהיא קודם כול הילדים שלנו.

פנינה תמנו: מורחים אותנו בתירוצים כבר למעלה מעשור.

פנינה תמנו: רק בשנה שעברה היה דוח של משרד ראש הממשלה, לצדו סעיפים תקציביים.

פנינה תמנו: אני אומרת לעצמי איך זה שהמדינה יודעת לעשות פיקוח ולהעמיד כל כך הרבה עובדים כשמדובר במקום שהיא מפקחת, אבל מקבלת כסף.

פנינה תמנו: אבל כאן, כשאנחנו צריכים לתת את ההגנה הבסיסית לדבר שהוא ציפור נפשנו, נדמה שאנחנו נכשלים.

פנינה תמנו: לא רק כהורים, גם כסבים וסבתות.

פנינה תמנו: ריבונו של עולם, נורא קשה לשבת פה ולשמוע דיונים כאלה ושאם מיטב המוחות ישבו עשר שנים ולא מצליחים להגיע לפשרות, אז אני שואלת את עצמי למה שעכשיו מיטב המוחות ימצאו פתרונות?

פנינה תמנו: מי שלא מסוגל לעשות את העבודה, שילך הביתה.

פנינה תמנו: אני אגיד שוב, מדינת ישראל פושעת לילדי ישראל.

פנינה תמנו: אנחנו פושעים לילדים שלנו.

פנינה תמנו: גם אני, כאימא, קיבלתי יום אחד טלפון על זה שגננת ... את הילד שלי.

פנינה תמנו: קיבלתי את הטלפון שלושה חודשים אחרי, למרות ששלושה חודשים הם ידעו על זה.

איילת נחמיאס ורבין: ממי קיבלת את זה?

פנינה תמנו: גליה וולוך גם היתה מעורבת.

פנינה תמנו: לא משנה, אני לא רוצה לחשוף יותר מדי.

פנינה תמנו: זה היה במעון מפוקח, ילד בן שנתיים וחצי.

פנינה תמנו: לא רצו להגיד לי בגלל שאני חברת כנסת – זה היה בכנסת הקודמת – לא ידעו איך הולכים לספר לי את זה.

פנינה תמנו: אבל התחושה של אימא שמקבלת טלפון, ותחושה של אימא שהילד שלי נשם והיה בבית – קשה לי לתאר את התחושות של האימהות שנמצאות פה ואיבדו את הילד שלהן.

פנינה תמנו: אנחנו 34 נשים – לא חלילה שאני מסירה את האחריות של הגברים בבית הזה, כי גם הם הורים – ואני חושבת שאנחנו לא צריכים לעבור על זה לסדר היום.

פנינה תמנו: צריך להפסיק לבקש, לדרוש.

פנינה תמנו: כמו שיודעים לתת לנו להצביע בשתיים לפנות בוקר על כל מיני חוקים הזויים שלא צריך אותם, שמצדי יישבו מסביב לשעון, אני מוכנה להישאר פה, איילת תהיה מוכנה להישאר פה, קארין, ויפעת וכולם, ושיתחילו להגיע לאותה נוסחה, שגם אם לא תהיה מושלמת, אבל נתחיל בה.

יפעת שאשא ביטון: ברור.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאמרנו, אנחנו לא נפיל את זה, נשב ונשנה.

פנינה תמנו: נתחיל בה ונשנה.

פנינה תמנו: אני מצטערת שאני נאלצת לעזוב.

פנינה תמנו: תודה לך, גברתי היושבת-ראש, על הדיון.

יפעת שאשא ביטון: תודה לך, חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה.

יפעת שאשא ביטון: העלית פה נקודה חשובה שחשוב לשים אותה על השולחן, וזה העניין שגם במקומות המפוקחים זה קורה ויש לנו מקרים מתועדים גם עם מעונות מפוקחים.

יפעת שאשא ביטון: גם היום, כשאנחנו יושבים כאן, כולנו כביכול תמימי דעים, יש עדיין מסגרות, רובן מפוקחות, שלא מוכנות למהלכים האלה.

יפעת שאשא ביטון: יושב כאן גם נציג של משרד החינוך, ואני רוצה לומר לכם שהסתדרות הגננות – כי דיברנו שגם ילדים בני ארבע, חמש ושש, העדות שלהם לא בשלה מספיק לבית משפט ולא תמיד אנחנו מצליחים להוכיח את מה שקורה שם בגנים.

יפעת שאשא ביטון: הסתדרות הגננות עומדת עם הרגליים האחוריות שלא יהיו מצלמות בגנים.

יפעת שאשא ביטון: נכון שכרגע אנחנו מוציאים אתכם מהוויכוח, כי באנו בדרישה לממשלה ואמירה שאנחנו מוכנים לעשות את הגמישות שלנו ושנעשה את זה מגילאי לידה עד שלוש, אבל אני יכולה להבטיח לך שנמשיך גם לשם, כי בסוף בסוף אנחנו צריכים לרשת את כל המקומות שבהם שוהים חסרי ישע, כדי להבטיח את ההגנה שלהם.

יפעת שאשא ביטון: בנוסף – ואמרנו את זה כל הזמן – גם כדי להבטיח את הצוותים שעובדים שם, כי בתוך כל הקרייסיס הזה, בואו נודה על האמת, כל שריטה היום תהיה חשודה.

יפעת שאשא ביטון: כדי להוכיח שילדים לפעמים גם נפצעים בלי שמרביצים להם, אתם צריכים את זה לא פחות ממה שהילדים זקוקים לזה בשביל ההגנה שלהם.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה.

איל בן ראובן: בעיניי זה מהדיונים החשובים ביותר שאני יכול להעלות על דעתי, כי הוא עוסק בחיי ילדים, הילדים שלנו, ולצערי כמובן הוא על רקע של אסון.

איל בן ראובן: עדיף כמובן שזה לא היה כך.

איל בן ראובן: אני, באופן אישי, מסתכל פה על ההורים, אני מסתכל על זה כאבא לשישה ילדים, עם ילד בן חמש שעדיין קרוב מאוד למערכות האלה.

איל בן ראובן: אני מציע לכולנו, כחברי כנסת, כמשרדים, כשרים, להגיד: נכשלנו.

איל בן ראובן: נכשלנו.

איל בן ראובן: צריך להגיד את זה ביושר על עצמנו, כי אם אומרים את המילה הזאת אז יש גם סיכוי שמשהו יקרה לטובת תיקון הדברים.

איל בן ראובן: רק הוויכוח שנערך פה, שאני לא הייתי שותף לו, אני לא כל כך נמצא בוועדה זאת, על העשר השנים האחרונות, מצביע על עומק הכישלון, על כמה זה נורא ואיום שאנחנו לא מצליחים להזיז דברים שנוגעים לבייסיק של החיים שלנו, של הילדים שלנו.

איל בן ראובן: זה איום ונורא.

איל בן ראובן: אני אומר למשרד העבודה והרווחה – כיום האחריות על הדברים האלה אצלכם.

איל בן ראובן: טוב או לא טוב, זה אצלכם.

איל בן ראובן: אני אגיד לכם מה אני הייתי מצפה, אולי זו תמימות, אולי כי באתי מארגון אחר בעברי, אבל אני חושב שזה צריך להיות נחלתו של כל ארגון.

איל בן ראובן: הייתי מצפה לראות היום כאן שמוצג תחקיר על האסון הזה.

איל בן ראובן: יש מה שעושה המשטרה, אבל מה לא עשינו – זו מטרתו של תחקיר.

יפעת שאשא ביטון: לא עשינו כלום, איל.

יפעת שאשא ביטון: לא צריך בכלל תחקיר, לא עשינו כלום.

יפעת שאשא ביטון: זאת האמת, אני לא אשקר.

איל בן ראובן: אבל לא ככה עושים תחקיר.

איל בן ראובן: תחקיר בודק את השאלה מה לא עשינו במקרה הזה ובמקרים האחרונים ומה צריך לעשות בטווחי זמן של קצר וארוך.

איל בן ראובן: כלומר, מה אנחנו עושים בשבוע הבא, קודם כול כדי למנוע את האסון של אותם ילדים שעכשיו נמצאים בגנים.

איל בן ראובן: קודם כול צריך לעשות פעולות כדי לעצור את התהליך.

איל בן ראובן: זה תחקיר שתכליתו מה עושים היום, אתמול, שלשום, יום ולילה.

איל בן ראובן: לדעתי בראשות שר או לפחות בראשות מנכ"ל שיושב עם אנשי המקצוע ושואל את השאלה: מה אנחנו עושים היום ובשבוע הקרוב, קודם כול כדי לעצור.

איל בן ראובן: זה בטווח הקצר.

איל בן ראובן: זה דבר אחד שעושים ויש סט שלם של פעולות שאני בטוח שניתן לעשות אותן במהירות ולקבל הסכמה והחלטה של כולם.

איל בן ראובן: הדבר השני זה כמובן בטווח הקצת יותר רחוק.

איל בן ראובן: רבותיי, אני מכיר את תהליכי החקיקה, אני חושב שהחקיקה מאוד חשובה, ואני מקווה מאוד שמה שקרה פה והדיון הזה באמת ידחפו לחקיקה יותר מהירה.

איל בן ראובן: אבל היישום – אנחנו מכירים את התהליכים – אני הייתי מצפה שיהיה בלוח זמנים קצר.

איל בן ראובן: תפקידנו כחברי כנסת הוא לפקח על פעולות הממשלה.

איל בן ראובן: זה התפקיד שלנו.

איל בן ראובן: לכן אנחנו צריכים לדרוש בעוד שבוע או בעוד שבועיים לכל היותר נשב פה ותוצג לנו תוכנית פעולה - מה עושים בחודש הקרוב, מה עושים בחודשיים הקרובים, ואנחנו נפקח על זה שהדברים האלה קורים.

איל בן ראובן: אנחנו צריכים להיות פרקטיים, אחרת נמשיך, נשב ונדבר ונדבר, וכשמדובר על מוות של ילדים, אין לנו את הפריבילגיה זאת.

איל בן ראובן: אין לנו את הפריבילגיה זאת להמשיך ולעסוק במילים.

איל בן ראובן: זה מה שאני מצפה שיקרה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת איל בן ראובן.

יפעת שאשא ביטון: ברוך הבא לוועדה לזכויות הילד.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה מהסיבה הפשוטה, כי כל נושא שאנחנו לוקחים, אנחנו מלווים בדיונים עקביים אם על האלרגיים, על הבטיחות וסוגיות אחרות קיימנו דיון פעם בחודש, אנחנו נקיים פה דיון פעם בשבועיים כדי שיבינו שאנחנו רציניים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר לך, אנחנו פה לא רק בעקבות האסון, כי היינו פה גם לפני כן.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה ההבדל?

יפעת שאשא ביטון: שגם בדיונים שהגיעו הרבה מאוד אנשים, למשל כשדיברנו על חוק המצלמות, הם הגיעו כדי להתנגד.

יפעת שאשא ביטון: ישבנו בחדר כזה, עמוס אנשים שהגיעו כדי להביע מחאה.

יפעת שאשא ביטון: יסמין הביאה לכאן היום את האנשים, ויש עוד הרבה מאוד שמחכים בחוץ כדי לתמוך.

יפעת שאשא ביטון: לצערנו הרב מה שהטרגדיה זאת יצרה זה שהיא הפכה את הקערה ויצרה את המהפכה כדי שאנחנו נקדם את החוק.

איל בן ראובן: כמה שזה נשמע עצוב, וזה נשמע נורא מה שאני אומר עכשיו, אבל קרה אסון ועל רקע האסון הזה אני מצפה שלא ישבו פה אנשים ויסבירו על מה הם לא אחראים, אלא אנשים ישבו פה ויסבירו על מה הם אחראים ואיך הם עושים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: משרד המשפטים, בבקשה.

אורי שלומאי: אנחנו כמובן תומכים בחוק הפיקוח ועובדים בשיתוף פעולה הדוק עם משרד הרווחה.

אורי שלומאי: כמו שאמר יובל אביעד, הצעת החוק בשלה מבחינתנו.

קארין אלהרר: מתי אתם מעלים לוועדת שרים את הצעת החוק הממשלתית?

אורי שלומאי: זה קשור למשרד הרווחה.

אורי שלומאי: זו לא הצעת חוק שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אמר לנו היועץ המשפטי של משרד הרווחה, החוק בשל.

יפעת שאשא ביטון: הם לא צריכים לעכב אותו יותר מדי.

אורי שלומאי: לעניין המצלמות – אין ספק שהתכלית של הכנסת מצלמות, במיוחד לגילאים 0 עד 3, היא תכלית מאוד ראויה.

אורי שלומאי: עם זאת, כמו שאמרו פה, יש קשיים משפטיים בעניין הזה.

אורי שלומאי: חוץ מעניין הפרטיות, יש פה גם שאלות של אכיפה.

אורי שלומאי: בהחלט יש נכונות להכניס את נושא המצלמות בגילאים 0 עד 3.

אורי שלומאי: אנחנו חושבים שהפלטפורמה הנכונה היא להכניס את הנושא הזה דווקא בחוק הפיקוח.

איציק שמולי: ואז אתה הורג את העניין.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נחכה לחוק הפיקוח.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר משהו לפני שתמשיך, כי אני לא רוצה שיתנפלו עליך, כי הכול פה נורא רגיש.

יפעת שאשא ביטון: לא היית קודם, ישבו פה נציגות אחרות בפעמים הקודמות וגם איתן ניהלנו שיח במשך הרבה זמן.

יפעת שאשא ביטון: ייאמר לזכות המשרד שהקמתם צוות מקצועי שכולל משטרה וכולל יחידות סייבר וארגונים שעוסקים בהגנת הפרטיות.

יפעת שאשא ביטון: ישבו הרבה ובסופו של דבר הגיעו למסקנה לא להמליץ, בגלל הנושא של הפרטיות.

יפעת שאשא ביטון: היום אנחנו במקום אחר – אנחנו אחרי ועדת שרים שהיתה בשיח עם הגורמים במשרד המשפטים שאמרו שהם מוכנים לקבל עליהם את הנושא של לידה עד שלוש ושאנחנו צריכים להרים מתווה תוך שבועיים.

יפעת שאשא ביטון: אגב, הם דיברו – ואני מצטטת – על התמודדות עם החסמים החוקתיים, הם ימצאו פתרונות לבעיות החוקתיות.

יפעת שאשא ביטון: כך הם אמרו.

יפעת שאשא ביטון: בעוד שבועיים אנחנו צריכים להגיע לוועדת שרים, אנחנו לא ניתן לזה ליפול.

יפעת שאשא ביטון: אם צריך, אנחנו מוכנים ללוות את התהליך מקרוב, כמו שאני עושה עם משרד האוצר, שאנחנו יושבים, ונפגשים, ורואים, ועוברים שלב שלב ובודקים את כל הדברים שצריך.

אורי שלומאי: אנחנו חושבים שמבחינת תוכנית וגם מבחינת הקשיים האחרים שיש בהצעה, כמו לדוגמה נושא האכיפה - - -

יפעת שאשא ביטון: מה בנושא האכיפה?

אורי שלומאי: איך אוכפים דבר כזה, איך אוכפים שבאמת יהיו מצלמות בכל פעוטון, בכל דירה שיש בה - - -

יפעת שאשא ביטון: ההורים.

יפעת שאשא ביטון: אתה רואה את ההורים?

יפעת שאשא ביטון: לא יהיה הורה שלא ייתן לזה לקרות.

איציק שמולי: איך אתה אוכף חוקי עבודה?

איציק שמולי: אתה שם פקח עבודה של הממשלה בכל מקום עבודה?

איציק שמולי: מה זה שאלה הזאת?

קארין אלהרר: אני אסביר לך איך אתה אוכף את זה, יש קריטריונים של פתיחת מעון, ובקריטריונים צריך להיות מצלמה.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה בחוק הפיקוח, וזה מה שהם רוצים, ואני לא רוצה ללכת לשם.

יפעת שאשא ביטון: חוק המצלמות יכול להיכנס לתוקף כבר מחר, וגם בפרקטיקה שלו זה לא מאוד מורכב ליישם אותו.

יפעת שאשא ביטון: אם נחכה לחוק הפיקוח, שגם אם נעשה אותו הכי מהר זה ייקח חודשיים, שלושה, עם כל התהליך הפרוצדורלי וכו', אנחנו לא רוצים לאבד את הזמן הזה ואני גם לא רוצה שיקשרו בין הדברים האלה.

אורי שלומאי: בכל מקרה, הנושא צריך להיבחן - - -

יפעת שאשא ביטון: אין, אין, בחנו אותו.

יפעת שאשא ביטון: הנושא צריך תשובות.

אורי שלומאי: הוא צריך תשובות, אבל אנחנו צריכים לעשות עבודה כדי להגיע למצב שיהיה מנגנון מקובל, גם ברמה של הפרטיות וגם לכל מיני שיקולים אחרים שיש בנושא הזה של המצלמות.

אורי שלומאי: זו העמדה שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אורי, תקשיב, אני אפילו עושה לכם שירות, כי אני יודעת שאתם במקום יותר טוב ממה שאתה מציג.

יפעת שאשא ביטון: המשרד מוכן ללכת לפתרון.

יפעת שאשא ביטון: יש דברים שהמשרד צריך לשבת ולחשוב איך עושים את זה נכון.

יפעת שאשא ביטון: נתנו לנו שבועיים, אני לא באה לוועדת שרים בעוד שבועיים ואומרים לי: נחכה עוד שבוע.

יפעת שאשא ביטון: נתנו לנו משימה מקצועית.

יפעת שאשא ביטון: אני בגזרה שלי אעשה כל מה שצריך, משרד האוצר עושה את מה שצריך, ואני רוצה שאתם, בגזרה שלכם, תעשו את כל מה שצריך.

יפעת שאשא ביטון: אגב, גם היועץ המשפטי לממשלה שבשבוע שעבר אמר שהחוק רחב, יש מענים בחוק – חבר'ה, אין שום מענים להגנה על חסרי ישע עם מצלמות, ושאף אחד לא יספר לנו סיפורים.

יפעת שאשא ביטון: גם הוא הגיע לוועדת שרים ואמר שבשבועיים האלה הם ימצאו פתרון לכל הבעיות שהם חושבים שהן בעיות משפטיות.

יפעת שאשא ביטון: אז בואו נסכם – וזה מה שאני רוצה שיהיה בסיכום של הדיון הזה – שאנחנו מגיעים לוועדת שרים בעוד שבועיים, ואם צריך אני אדחוף את זה כל יום בשבוע וחצי שנותרו, כשיש לנו איזושהי תשובה ואיזושהי תוכנית מסודרת ואנחנו יוצאים לדרך עכשיו.

יפעת שאשא ביטון: צריך לומר שגם אם לא נסגור את זה הרמטית 100%, שום חוק שמגיע לוועדת שרים לא נסגר הרמטית 100%, אבל ברור לנו שאם אנחנו מאשרים את זה שם ומביאים את זה לדיון בוועדה, אז יהיה לנו גם את הזמן להמשיך ולעבוד על זה בתוך הוועדה.

יפעת שאשא ביטון: אסור לנו שזה יגיע לוועדת שרים וייפול.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שצריך להוציא מכאן.

אורי שלומאי: אני לא בטוח שהמנגנון, כמו שמוצג בהצעת החוק, הוא המנגנון שצריך.

איציק שמולי: זה לא דברי אלוהים חיים.

יפעת שאשא ביטון: אני גמישה.

יפעת שאשא ביטון: אין יותר גמישה ממני בכנסת.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להשיג את המטרה, תגידו לי ללכת בדרך הזאת – אני אלך, בדרך הזאת – אני אלך, בדרך הזאת – אני אלך.

יפעת שאשא ביטון: מה שתרצו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים להגיע לשם, ואם צריך מנגנון אחר – הנה, אני אומרת לך את זה לפרוטוקול, אני מוכנה לקבל.

יפעת שאשא ביטון: בואו נעביר את זה, נשב, נדבר, נבנה את זה בוועדה, כדי שבסוף כולם יסכימו.

יפעת שאשא ביטון: זה גם מה שהתחייבתי בוועדת השרים.

אורי שלומאי: אפשר גם לעקוב אחרי מה שקורה בשבוע-שבועיים הקרובים עם חוק הפיקוח ולראות אם אפשר - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע מה קורה עכשיו?

יפעת שאשא ביטון: זה בדיוק אנטית

יפעת שאשא ביטון: זה למה שאתם רוצים.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו מותקנות מצלמות בהרבה מאוד מעונות, כי גם אנשי צוות רוצים להגן על עצמם כי יודעים שהורים נורא בסטרס וכל דבר קטן יכול עכשיו להדליק, וגם כי הם הפכו את זה לאקט שיווקי, כדי לעודד הורים לבוא ולהירשם דווקא אצלם, ועוד אלף ואחת סיבות.

יפעת שאשא ביטון: מעונות, כולל מעונות מפוקחים, פונים אליי ואומרים: התקנו באופן וולונטרי, את מוזמנת לבוא ולראות.

יפעת שאשא ביטון: ואז זה פיראטי, אין לנו אפילו שליטה על מה שקורה שם, וזה כן יכול להיות האח הגדול, וזה יכול להיות עוד הרבה דברים.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת למשרד המשפטים, כל כך קשה לכם הנושא של פרטיות, והיחידה של הסייבר וכולם נורא עסוקים בסיפור הזה, אבל היום זה פיראטי ובידיים שלנו להסדיר את זה.

יפעת שאשא ביטון: בואו נתקדם בשבוע וחצי הקרובים, נביא לוועדת שרים, נאשר את זה בוועדת שרים ונתחיל לקדם את זה בכנסת.

קריאה: הורים שמים מצלמות בתיקים של ילדים.

יפעת שאשא ביטון: נכון, היום זה ג'ונגל.

יפעת שאשא ביטון: האבא של יסמין וינטה, בבקשה.

ולדימיר וינטה: צהריים טובים, אני שומע כאן עכשיו שאתם עובדים על חוק הפיקוח כבר יותר מעשר שנים.

ולדימיר וינטה: אני יודע על אלפי ילדים שנפגעו בגנים.

ולדימיר וינטה: בגלל שלא היו מצלמות בגנים, אין שום הוכחות מה קרה שם.

ולדימיר וינטה: אנחנו יודעים על מקרי מוות של תינוקות, אבל אנחנו לא יודעים מה באמת היתה הסיבה לכך.

ולדימיר וינטה: גם במקרה שלנו, אם לא היו מצלמות, גם אנחנו לא היינו יודעים מה הרג את יסמין.

ולדימיר וינטה: אני רוצה להודות מכאן לשוטר בשם גרגורי שגילה את המצלמות ואת ההקלטה.

ולדימיר וינטה: ההורים רצה בכך שאתם תלמדו מהמקרה הזה ותמנעו שמקרים כאלה לא יקרו בעתיד.

ולדימיר וינטה: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אביעד שוורץ, משרד האוצר, בבקשה.

אביעד שוורץ: כמו שאמרה היושבת-ראש קודם, היינו בקשר איתה לפני ואנחנו מנסים לבחון את העלויות של שתי הצעות החוק האלה, כל אחת מהן עם העלויות שלה.

אביעד שוורץ: אנחנו עדיין עובדים על זה, עכשיו עובדים במיוחד על החוק להתקנת מצלמות במעונות יום מ-0 עד 3.

אביעד שוורץ: אני מצטרף לכולם וחושב שחשוב לעשות איזשהו פיקוח ומה שקרה הוא ללא ספק לא סביר, רק שצריך לחשוב על ההשלכות.

אביעד שוורץ: מעבר להשלכות על הפרטיות, יש גם השלכות על העובדים.

אביעד שוורץ: לכן במהלך הזה צריך לקחת בחשבון את המטפלות.

אביעד שוורץ: נראה לי שמשרד המשפטים יוכל להעיד שלפעמים הצבת מצלמות נחשבת הרעה בתנאי העבודה.

אביעד שוורץ: כולנו יכולים להזדהות עם זה שיש משהו לא נעים בזה - - -

יפעת שאשא ביטון: להזדהות?

יפעת שאשא ביטון: אני מצולמת פה בכל מקום שאני הולכת.

אביעד שוורץ: זה יכול להיות הרעה בתנאי עבודה.

אביעד שוורץ: כמו שהוזכר פה מקודם, מטפלות זה לא דבר נפוץ ויש מחסור במטפלות.

אביעד שוורץ: אנחנו לא רוצים להביא למצב שבסוף נהיה בחוסר של מטפלות מעבר לדבר הזה.

אביעד שוורץ: צריך לחשוב איך עושים את החוק הזה בצורה מתואמת עם הארגונים האלה, כדי שהמהלך ייעשה בצורה חכמה וישיג את המטרה שלו בצורה הטובה ביותר.

אביעד שוורץ: נראה לי שבסוף כולם מבינים שהמצלמות הן לא העיקר, זה איזשהו ניסיון ביניים.

אביעד שוורץ: המטרה היא להצליח להביא מטפלות יותר טובות ולדאוג לאיכות.

יפעת שאשא ביטון: זה גם וגם.

יפעת שאשא ביטון: גם כשנביא מטפלות יותר טוב, מספיק שבמקום נשמה תיכנס לנו מפלצת לאיזה גן בלי שידענו והיא תהיה עם ההכשרה המתאימה, כי גם את זה פגשנו, אפילו גננות ותיקות שהגיעו למקום הזה, בלי המצלמה לעולם לא נוכל להוכיח.

יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה מדגישה ששני החוקים האלה לא יכולים לבוא זה במקום זה, הם חייבים לבוא זה לצד זה.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שצריך להיות בקו המנחה את כולנו.

אביעד שוורץ: להוכיח אשמה, יש בזה משהו חשוב, אבל המטרה היא לנסות למנוע את זה מראש.

יפעת שאשא ביטון: גם וגם.

אביעד שוורץ: זה צריך להיות הדגש.

אביעד שוורץ: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם אגף אחר במשרד העבודה כדי לעודד תוכניות הכשרה למטפלות.

אביעד שוורץ: גם לקחת מטפלות שהיום הן חסרות ניסיון ולהדריך אותן יותר.

אביעד שוורץ: זו תוכנית שעובדים עליה במסגרת אחרת, גם כדי להתמודד עם המחסור במטפלות.

אביעד שוורץ: כמו שהציגה חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, לחוק הפיקוח יש משמעויות אחרות ואנחנו מנסים לחשוב איך לעשות את הדברים האלה מדורגים, בצורה שתהיה אפשרית וישימה.

יפעת שאשא ביטון: אני צריכה לומר ביושר, התחלנו את העבודה על חוק הפיקוח כשהיה נציג אחר במשרד האוצר – ב-2015 – אחר כך היה מי שהחליף אותו עד שאביעד נכנס לתפקידו.

יפעת שאשא ביטון: אם בהתחלה דיברנו על הצבת המצלמות על כל חסרי הישע וראינו את העלויות שלו, היום אנחנו מפרקים את זה כדי להבין את העלויות של לידה עד שלוש.

יפעת שאשא ביטון: כבר יש איזשהו אומדן נכון לאתמול בערב ובשבוע הבא נשב כדי לראות מה המשמעויות שלו ואיך אנחנו מתחילים להחיל את זה.

יפעת שאשא ביטון: אביעד, תשאיר לנו את הנושא של תנאי העובדים וכו', כי עם כל הכבוד לתנאי העובדים, יש הרבה מקומות עבודה שבהם יש מצלמות, כדי להבטיח דברים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: תן לנו, אנחנו נתמודד, כי השלום והביטחון של הילדים שלנו הרבה יותר חשוב.

יפעת שאשא ביטון: במקומות עבודה שאנחנו שמים מצלמות ואומרים שזה חשוב בגלל ביטחון המדינה או הכסף שיש בבנק או כל מיני דברים אחרים, כולל בחנויות בקניון, בסופרים, אף אחד לא מרע את תנאי העבודה של העובדים.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אתן שכשאנחנו מגיעים לילדים, פתאום הפרטיות היא היא אישיו, והתנאים של המטפלות הם אישיו.

יפעת שאשא ביטון: התנאים של המטפלות הם אישיו, אבל לא בהקשר הזה של המצלמות.

יפעת שאשא ביטון: אז בוא נסכם פה, לפרוטוקול, שאתם מטפלים בעניין של הכסף, אנחנו נטפל בדברים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: בסדר?

יפעת שאשא ביטון: הוגן, נכון?

אביעד שוורץ: יש פה איזושהי בעייתיות.

יפעת שאשא ביטון: לא, אין פה בעייתיות.

יפעת שאשא ביטון: משרד האוצר יטפל בעניין התקציבי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים שיש דברים שצריך לעשות אותם בצורה מדורגת, גם בחוק הפיקוח, גם במצלמות, אנחנו צריכים לקבוע קריטריונים.

יפעת שאשא ביטון: הכל בסדר, אנחנו נעשה את כל הדברים by the book, אבל את התנאים של המטפלות והסייעות ואת כל הנושא של הפרטיות, יש לנו מספיק גופים שאנחנו צריכים להתמודד איתם, ונתמודד איתם בכבוד.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע למה?

יפעת שאשא ביטון: כי היום, בניגוד ללפני חודש, יש לנו ציבור שלם מאחורינו.

יפעת שאשא ביטון: לא היה לנו אותו לפני חודש.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו ציבור שלם מאחורינו, ואם נצטרך אנחנו נילחם וניאבק עד שזה יקרה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אביעד.

יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה להודות לו, כי אני יודעת, בגלל הקשר השוטף שלי איתו, שזה יום, צוהריים, לילה, אין שעות, וזה חשוב.

יפעת שאשא ביטון: תדעו שאתם עושים את זה בשביל הילדים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני צריכה לומר לפרוטוקול, כי תכף גם נשמע הורים, שלפי סעיף 120 לתקנון אם תהיה איזושהי בקשה או יעלה צורך למחוק מהפרוטוקול משהו – נתון, פרט שפוגע בילדים – כי אנחנו משודרים ויש כאן גם אנשים שמקליטים בלייב.

יפעת שאשא ביטון: תיקחו את זה בחשבון כי את זה לא נוכל להסיר, אבל לפחות מבחינת הכנסת כל מה שיידרש לפי הסעיף הזה, אנחנו בהחלט נטפל.

יפעת שאשא ביטון: המועצה לשלום הילד, בבקשה.

ורד וינדמן: זה דיון שראש הממשלה בכבודו ובעצמו היה צריך לשבת בו.

ורד וינדמן: ואם לא ראש הממשלה, שר הרווחה ושר האוצר, ולתת לנו תשובות.

ורד וינדמן: המועצה לשלום הילד ישבה פה לא רק בקדנציה הזאת, היא ישבה בכנסת הקודמת והקודמת קודמת, וכבר הפסקתי לספור.

ורד וינדמן: יש פה חברי כנסת שחייבים לומר לזכותם שהם יושבים פה לא מהיום, כשיש טרגדיה נוראית, הם יושבים פה מתחילת הקדנציה.

ורד וינדמן: מה עוד צריך לקרות כדי שהחוק הזה, חוק הפיקוח יעבור?

ורד וינדמן: על מה נאבקים, לכל הרוחות?

ורד וינדמן: על מה הורים יוצאים לרחוב?

ורד וינדמן: על החיים של הילדים שלהם.

ורד וינדמן: השרים הנכבדים צריכים לבוא לוועדה ולתת תשובות לחברי הכנסת, ולתת תשובות לציבור ולילדים שהיום נמצאים במשפחתונים ובפעוטונים, ולילדים שיגיעו לשם.

ורד וינדמן: מה קרה בעשרת הימים האחרונים?

ורד וינדמן: מצד אחד גילינו על מקרה מוות נוראי, ומצד אחר חוק המצלמות נדחה, חוק הפיקוח - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל נדחה עם בשורה.

יפעת שאשא ביטון: אני לא רוצה לוותר להם שזהו, זה נדחה והשלמנו עם זה.

ורד וינדמן: לא מוותרים, אבל אנחנו יודעות כמה זמן ההצעה הזאת יושבת על השולחן.

ורד וינדמן: חוק הפיקוח – ההצעה הפרטית שבכלל לא צריכה את ה-RIA, יושבת על השולחן ומחכה להצעה הממשלתית.

ורד וינדמן: ומה המילים שמשתמשים הנציגים של המשרדים?

ורד וינדמן: "אנחנו חושבים", "אנחנו בוחנים", "אנחנו לוקחים בחשבון".

ורד וינדמן: כמה שנים לוקחים בחשבון ומחשבים ועושים חישובים?

ורד וינדמן: עכשיו אני אגיד מה אמרנו למשרד ראש הממשלה בקשר ל-RIA – רוצים להקל על הנטל הרגולטורי?

ורד וינדמן: יש מקרים שצריך רגולציה.

ורד וינדמן: חייבים.

ורד וינדמן: בחוק הפיקוח, כן, זה מה שציבור הילדים צריך.

ורד וינדמן: הוא צריך רגולציה.

ורד וינדמן: מה, ילדים מתחילים עם רגולציה בגיל 3?

ורד וינדמן: בכל הכיתות בבתי הספר והגנים של משרד החינוך יש רגולציה, אבל מתחת לגיל 3 פתאום לא צריך?

ורד וינדמן: אם אתם רוצים להבין את גודל האבסורד וכמה חייבים את חוק הפיקוח, אותן נשות צוות אם וכאשר יורשעו, מחר בבוקר יכולות לפתוח מסגרת חדשה.

ורד וינדמן: אין שום דבר שיכול למנוע את זה.

קריאה: וכבר היו דברים מעולם.

ורד וינדמן: יש פה הורים שהצליח בכוח שלא יאומן לתעל את הטרגדיה הנוראית למאבק ציבורי, אבל אנחנו לא צריכים להיאבק על החיים של הילדים.

ורד וינדמן: שיבואו השרים הנכבדים, שיבוא ראש הממשלה, ויהיו חלוצים לפני המחנה, שייתנו לוח זמנים.

ורד וינדמן: לכנסת הזאת, עד שתכלה את ימיה, יש עוד זמן להעביר את החוק הזה.

ורד וינדמן: את צודקת, שני החוקים עומדים כל אחד בפני עצמו וצריכים להתקדם במקביל, כי אין יותר דקה אחת לחכות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: עו"ד אורן ברקן, בבקשה.

אורן ברקן: שלום לכולם, אנחנו מייצגים את משפחת וינטה גם בתביעה האזרחית וגם מבחינת חוק נפגעי עבירה.

אורן ברקן: אני סבור שבאיזון בין חיי אדם לבין הגנת הפרטיות, נראה שלא יכול להיות ספק שחיי אדם גוברים.

אורן ברקן: אני עוד סבור שצריך לדאוג לפיקוח והסדרה בעניין מעונות יום.

אורן ברקן: כיום המצב בשטח – זה לא מידיעה אישית, זה לפחות לפי מה שאני רואה בעובדות של המקרה הנוראי הזה – הוא הפקר.

אורן ברקן: כל אדם, ואני מדגיש: כל אדם, לא משנה אם העבר הפלילי שלו נקי או שיש לו עבר פלילי, אם הוא חולה במחלה כזאת או אחרת, יש לו בעיה נפשית, יכול מחר בבוקר, להתייצב במעון פרטי ולהתחיל לטפל.

אורן ברקן: זה יכול להיות פדופיל וכד' וכד'.

אורן ברקן: כל אדם יכול לבוא במגע עם חסרי ישע.

אורן ברקן: חסרי ישע – דרך אגב, זה גם הילדים, גם הפעוטות, וגם הקשישים שראינו לא מזמן בחדשות איך מתעללים גם בהם ומתעמרים בהם בכל מיני בתי אבות.

אורן ברקן: אני חושב שזה הזמן – סליחה על הביטוי – להכות בברזל בעודו חם.

אורן ברקן: אני מניח שאם זה לא יקרה, אם החוקים האלה לא יעברו, כנראה שההורים ינסו לכפות את זה בכוח על הגנים הפרטיים, ואז יקרה מצב שבו ההורים ייקחו את החוק לידיים.

אורן ברקן: אני חושב שזה מצב שלא היינו רוצים להגיע אליו.

אורן ברקן: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, עו"ד אורן ברקן.

יפעת שאשא ביטון: דנית, בבקשה.

דנית ברביבאי: שלום לכולם, אני נציגה מטעם פורום ועדי ההורים היישוביים.

דנית ברביבאי: ראשית, אני רוצה לשלוח את תנחומי על אובדן יסמין היקרה.

דנית ברביבאי: אני רוצה לחזק את ידיהם של בני משפחתה של הפעוטה שנחנקה למוות באכזריות על ידי סייעת במעון יום, המקום שאמור להגן, לאהוב ולעטוף את התינוקות והפעוטות שלנו, והופך בן רגע ובקלות בלתי נסבלת להיות מקום מסכן חיים, מקום ממנו ילדים חוזרים חבולים, פצועים, לפעמים חוזרים ללא רוח חיים.

דנית ברביבאי: אנו, פורום ועדי ההורים היישוביים, קוראים לכם, חברי הכנסת, קוראים לראש הממשלה, לאשר באופן מיידי את חוק הפיקוח על מעונות היום והצבת מצלמות במעונות.

דנית ברביבאי: פעוטון ללא רישיון, עסק, יכול להתקיים, בעוד שדוכן פלאפל, כל מסעדה, צריכה רישיון עסק.

דנית ברביבאי: זה לא ייתכן.

דנית ברביבאי: אנחנו מבקשים שיעגנו בחקיקה תנאי מקדים לקבלת רישיון עסק מסוג זה, שתהיה עמידה בתנאים בסיסיים, כמו בטיחות מבנית, רמה תברואתית, דרישות סף לרמת הכשרת הצוות המקצועי ודרישות סף לצוות, מצלמות חובה.

דנית ברביבאי: הפעוטות האלה הם דור העתיד, אסור לנו להפקיר אותם.

דנית ברביבאי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, דנית.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, גברתי היושבת בראש.

אורי מקלב: אין לנו מילים לנחם אתכם, ההורים, אבל אנחנו יכולים להשתתף בצערכם על ידי כך שאנחנו מזדהים, ובעיקר מתחייבים לפעול כדי שמקרים כאלה לא יחזרו ויישנו.

אורי מקלב: אני חושב שזה מהמקרים הבודדים שהכנסת צלצלה בפעמונים במשך תקופות ארוכות בנושא הזה.

אורי מקלב: זה לא שאנחנו באים לאחר מעשה.

אורי מקלב: גם לא היה לי ספק, ולא הייתי צריך לפנות ליושבת הראש, שהוועדה תקיים מייד דיון בעניין הזה והיא לא תעכב את זה.

אורי מקלב: בעצם ברצף זה כמעט דיון המשך.

אורי מקלב: אני קורא לעצמנו, מתוך הניסיון שיש לנו – יש הרגשה שאלה שמתנגדים זה מטעם ערכים מאוד מאוד חשובים, וביניהם הם לא מתנגדים, וזה לא שהם לא רגישים או שהם לא משתתפים בצער, אבל יש טענה שהם ממונים והערכים האלה גוברים על הדברים האחרים.

אורי מקלב: אנחנו צריכים לקרוא לעצמנו להיות ערניים ועקביים ולא לתת לדבר הזה לשקוע, כפי שראינו, כמו גם שכחת ילדים במכוניות, שעד יעבור הזעזוע ואחרי זה נפעל במישור חלק ואז נבין את כל הדברים ואת כל החסמים שיש.

אורי מקלב: אנחנו לא צריכים להסכים לזה.

אורי מקלב: אני לא יודע אם שמו מספיק דגש על עניין הטכנולוגיה וחוקים.

אורי מקלב: זה צריך להיות אמצעי עזר למשהו בסיסי.

אורי מקלב: זה לא הבסיס.

אורי מקלב: הבסיס הוא ההתאמה למקצוע ואיך אנחנו מגיעים לכך שחיבוק של ילד, של ילדה, חיבוק חזק, הוא החיישן, הוא התרעה למשהו לא טוב שקורה לו בגן.

אורי מקלב: הדבר הכי חשוב בגיל הזה הוא ההכשרה וההתאמה למקצוע.

אורי מקלב: זה נוצר מזה שבתקופה המודרנית הילדים יוצאים מהבית בגיל צעיר יותר ואין להם את האפשרות להגן על עצמם.

אורי מקלב: לצערנו לא תמיד גם בבית יש את ההגנה ולכן אנחנו מפעילים גם אמצעים אחרים.

אורי מקלב: צריך להיות דגש גם לזה בחוקים שאנחנו מחוקקים, לשים דגש על ההכשרה, על הפיקוח, על ההתאמה.

אורי מקלב: היום כל חברה מסחרית יודעת לעשות כל מיני מבחנים, כאלה ואחרים, כדי לבדוק את ההתאמה.

אורי מקלב: כאן זה צריך להיות בחקיקה, הרגולציה, אותם הדברים שאנחנו יודעים לזהות בהתאמות.

אורי מקלב: על זה הבסיס של כל הדברים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: אתה כל כך צודק, חבר הכנסת מקלב.

יפעת שאשא ביטון: זה כאילו אנחנו כל הזמן אומרים כמה הילדים שלנו חשובים, אנחנו עושים את כל הצעדים הנכונים לא בהקשר של הילדים שלנו, אבל כשזה מגיע לילדים שלנו יש לנו אלף ואחד תירוצים למה שם לא לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך שאנחנו צריכים ללמוד ממה שעושים בארגונים עסקיים, כי בסוף בסוף הילדים שלנו הם אלה שיפעילו את הארגונים האלה אחר כך.

אורי מקלב: כל המשפחתונים הפיראטיים האלה זה בגלל מחסור.

יפעת שאשא ביטון: מעל 70%.

יפעת שאשא ביטון: זה כי אנחנו, כמדינה, לא לקחנו אחריות ולא מפקחים על זה.

יפעת שאשא ביטון: אסנת ואתורי, בבקשה.

אסנת ואתורי: אני מרגישה שאני מדברת כאן היום בשם יותר מ-300,000 הורים שחברים בקבוצת פייסבוק שקמה בכלל כדי לקדם חופשת לידה.

אסנת ואתורי: חברת הכנסת רוזין דיברה קודם על מהפכה.

אסנת ואתורי: המהפכה האמיתית היא שאנחנו לא בורים יותר.

אסנת ואתורי: יש לי ילד בן 18 ולתומי חשבתי אז, והופתעתי לגלות לפני שנתיים, שאם הגננות מטפלות בילדים ויש מסגרת שמקבלת אותן, הן כנראה השיגו רישיון, אותה מטפלת כנראה עברה איזושהי הכשרה, לפחות של קורס עזרה ראשונה.

אסנת ואתורי: אנחנו ההורים בורים ולא מכירים את המציאות הזאת.

אסנת ואתורי: אני רוצה להגיד תודה, לא רק להשתתף בצערכם, דורינה וולדימיר היקרים, אלא להגיד לכם תודה כי אתם שגרירים.

אסנת ואתורי: אתם, באומץ רב, לא רק באתם לכאן היום, הרשיתם לנו להשתמש בצער שלכם כדי להפיג את הבורות ולדרוש את מה שמגיע לנו בזכות ולא בחסד של אף אחד.

אסנת ואתורי: אני יושבת כאן כבר שעתיים ומתביישת שאנחנו בכלל מקיימים דיון כזה, כדי להסביר לעולם כמה חשוב שמישהו ייתן את הדעת לאיך נראית המסגרת שבה אני שמה את הילד שלי בשבע בבוקר ומקבלת אותו אחר הצוהריים, ויכולה להיות בשקט.

אסנת ואתורי: אני רוצה להגיד לך תודה, חברת הכנסת שאשא ביטון, כי כבר שנתיים אני מדברת איתך על בסיס יומי כמעט ויודעת איך את מקיזה דם להעביר חוק שעל פניו, לתומי, היה נראה לי שעושים אותו בהליכה.

אסנת ואתורי: בהליכה.

אסנת ואתורי: אני מסתכלת פה ושומעת את כל ההסברים – אתם יודעים מה, אם אני אדבר עם ילד בן 10, זה ייראה לו מוזר שזה לא מובן מאליו כל מה שנאמר פה.

אסנת ואתורי: אני מתביישת שצריך לשכנע שר במדינת ישראל שלא יכול להיות שיום אחרי שגן שיש מי שמואשמת בו בהריגה, רוצחת, ממשיך לעבוד, ואנחנו צריכים להגיד לו תודה שהגן הזה נסגר ושזה נתון לאותה מנהלת גן, לשיקולה, אם הגן הזה ימשיך לעבוד או לא.

אסנת ואתורי: איך לא באותו רגע שמו שם סרטים וקבעו שזו זירת רצח, אף אחד לא נכנס לפה עד שלא מבררים מה קורה?

אסנת ואתורי: מה קורה לנו?

אסנת ואתורי: איך אנחנו מנהלים דיון כזה כשיש פה טונה של רגש, במדינה שמקדשת חיים אנחנו צריכים לשכנע מישהו לשמור על הילדים שלנו?

אסנת ואתורי: זאת בושה בעיניי.

אסנת ואתורי: אני קוראת מפה לשר הרווחה לסגור את הגן, שהוא זירת רצח.

אסנת ואתורי: זה חשוב, אבל זה לא מספיק.

אסנת ואתורי: בואו נמנע זירות רצח נוספות.

אסנת ואתורי: בנס אנחנו לא נתקלים בעוד מקרי קיצון כאלה, אבל בעיניי גם מטפלת שמטלטלת זה פוטנציאל לרצח, לא פחות.

אסנת ואתורי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, אסנת.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אחדד ואומר, כי זה כן חשוב לי שזה יהיה, שהיום, בניגוד לפעמים קודמות, אנחנו לא באים לשכנע כמה זה חשוב.

יפעת שאשא ביטון: כולם כבר מבינים כמה זה חשוב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן כדי לקבל תשובות וכדי לוודא שהדברים נעשים.

אסנת ואתורי: אני מוכרחה להודות שמה שחשוב לי זה מבחן התוצאה.

אסנת ואתורי: אמירות לא מספיקות לי ונמאס לי מהאמירות שאני שומעת כל הזמן.

אסנת ואתורי: אני רוצה את מבחן התוצאה.

יפעת שאשא ביטון: חד-משמעית, אסנת.

יפעת שאשא ביטון: קרן, ארגון הגנים הפרטיים "חיבה", בבקשה.

קרן אוחנה איוס: אני רוצה להשתתף בצערם של בני המשפחה שיושבים פה.

קרן אוחנה איוס: אני לא אוסיף עוד על דברי היושבים פה, כי זה באמת כואב.

קרן אוחנה איוס: אני רוצה להציג צד שטרם נשמע כאן בשולחן, אבל חשוב לי שיישמע.

קרן אוחנה איוס: דיברנו קצת על אחוזים, 77% מסגרות פרטיות מגילאי לידה עד 3.

קרן אוחנה איוס: אני חייבת להגיד שכבר לא 3, כי גילאי שנתיים ושמונה חודשים עוברים לגנים העירוניים.

קרן אוחנה איוס: קצת חורה לי שגילאי לידה עד 3 יהיו תחת מצלמות, אבל פעוטות שעולים בגילאי שנתיים ושמונה חודשים לטרום טרום חובה ועדיין לא בשלים בשפה ובעצמאות, יקבלו חוסר הגנה כתוצאה מזה.

יפעת שאשא ביטון: כבר הכנתי את משרד החינוך שאנחנו נגיע גם אליהם.

קרן אוחנה איוס: אני ממש מבקשת.

קרן אוחנה איוס: אני מקווה שברור לכולם שלא מדובר פה רק על המגזר הפרטי, גם על מעונות היום הלכאורה ציבוריים.

יפעת שאשא ביטון: חד-משמעית.

קרן אוחנה איוס: אני רוצה להגיד משהו נוכח עשר השנים האחרונות, כי אני יושבת כאן מאז מלכיאור, זבולון, אורלי וכבודך.

קרן אוחנה איוס: מאז נולדו לי עוד שני ילדים שכבר יצאו למערכת החינוך, אחד תכף יוצא מהצבא.

קרן אוחנה איוס: המגזר הפרטי עבר צד.

קרן אוחנה איוס: בראשית היינו מתנגדים, כי הסתכלנו על עצמנו כעל עסקים והרגשנו שהולכת להיות לנו איזושהי פגיעה בפרנסה ובאיזשהו מקום לשלול את הבחירה מצד ההורים לבחור את החינוך שבו יתחנך ילדם.

קרן אוחנה איוס: היום אנחנו בצד השני, אנחנו בצד שבעד הילדים.

קרן אוחנה איוס: אני רוצה לומר לנציגי משרד המשפטים ומשרד האוצר, למי שחשש ממצלמות, שאנחנו כבר שם, לא רק להגנת הילד, אלא גם להגנת המטפלת.

קרן אוחנה איוס: אני יכולה להגיד לכם שהורים מגיעים בבוקר בגבה מורמת גם למקומות שהיו הכי בטוחים והכי שסומכים עליהם.

קרן אוחנה איוס: אין את זה יותר, זה לא קיים, זה נשבר.

קרן אוחנה איוס: זה נכנס במתכונת אחרת, בהאזנות סתר, במצלמות חבויות, בסבתות שמסתובבות ליד הגדר, בעובדות יזומות שמגיעות לכאורה ליום חפיפה, אבל בעצם נשלחות על ידי ההורים כדי לראות מה קורה.

קרן אוחנה איוס: ביום חמישי אני אהיה בבית משפט בטבריה במשפט של עובדת שתובעת את המנהלת בגין שותפות לדבר עבירה עם עובדת אחרת שהיא ביקשה ממנה לשתוק, שלא תדבר, שמא תפגע בגן, והיא אזרה אומץ והקליטה את מה שקורה שם והיא הולכת להיות בצד השני.

קרן אוחנה איוס: היום אנשים קמים ואומרים: אני לא מוכן להיות שותף לדבר עבירה.

קרן אוחנה איוס: חשוב לי לומר שאנחנו רוצים להיות שותפים לכל הליך, כי אחרי הכול מדובר פה ב-15,000 מסגרות.

קרן אוחנה איוס: סליחה שאני אומרת, אבל לא תוכלו לנקות אורוות בלעדינו.

קרן אוחנה איוס: אנחנו שם, מטפלים בחצי מיליון ילדים.

קרן אוחנה איוס: יהיה פה דור מדבר והוא יהיה פה לא שנה ולא שנתיים, כי ייקח זמן.

קרן אוחנה איוס: גם אם יקצו לזה 4 מיליארד, הסכום המקורי, ולא מיליארד, עדיין נצטרך עזרה בהכשרה, בתקורה, במבנה, בחוק התכנון והבנייה.

קרן אוחנה איוס: אנחנו נצטרך תיאום בין השלטון המקומי לבין הגנים הקיימים.

קרן אוחנה איוס: אנחנו רוצים את העזרה הזאת.

קרן אוחנה איוס: אני שותפה, את יודעת יפה מאוד, אבל אני מבקשת שאף אחד לא יתעלם מקיומנו, כי כמו שנאמר בתחילת הדיון, יש טובות, ואני רוצה לעזור לטובות האלה לעבור את המשוכה הראשונה, והשנייה והשלישית.

קרן אוחנה איוס: עדיין המדינה לא תוכל לתת מעונות לכולם, ולא כולם יבחרו במעונות.

קרן אוחנה איוס: אני בעד להוריד את זה לחמישה ילדים ולא רק משבעה ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקיים את הדיון הזה כשנגיע לישורת הזאת של הצעת החוק בוועדה.

קרן אוחנה איוס: ישבנו בקואליציה ואמרנו שאם זו תהיה המנחה שאנחנו נביא, להגיע לשבעה, זו המנחה שנביא, אבל מבחינתנו לא על זה יקום וייפול דבר.

קרן אוחנה איוס: הגיעה השעה, אנחנו איתך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, קרן.

יפעת שאשא ביטון: אתם לא צריכים לרצות להיות שותפים, אתם שותפים.

יפעת שאשא ביטון: הלוואי שכולם היו מגיעים ככה לכל דיון.

קרן אוחנה איוס: אז תיקחו אותנו בחשבון כגוף קיים.

יפעת שאשא ביטון: בהחלט.

יפעת שאשא ביטון: פרופ' עופרה קורת, בבקשה.

פרופ' עופרה קורת: אני רוצה להודות לוועדה על עבודתה וכן ליושבת-ראש הוועדה.

פרופ' עופרה קורת: את באמת עושה עבודה מצוינת ואנחנו רוצים להודות לך.

פרופ' עופרה קורת: אני חברת הנהלה של האגודה למען הילד בגיל הרך ומתוכנית הריס שמגינה על תינוקות, פעוטות, על משפחה, באוניברסיטת בר-אילן.

פרופ' עופרה קורת: במובן מסוים אני גם רואה את עצמי כנציגת האקדמיה כאן, כי שמענו פה מגזרים שונים בחברה הישראלית וכדאי גם לשמוע את האקדמיה.

פרופ' עופרה קורת: חוק המצלמות הוא חשוב, אבל אני חושבת שחוק הפיקוח הוא הבסיס והוא התשתית שאנחנו צריכים לעבוד עליה, והיא חשובה ביותר.

פרופ' עופרה קורת: למעשה עניין המצלמות, אם לימים יהיה לנו את חוק הפיקוח, אולי יידרש פחות.

יפעת שאשא ביטון: אני לא ארשה להגיד את זה כאן.

יפעת שאשא ביטון: הוא יהיה זה לצד זה.

יפעת שאשא ביטון: בסוף תמיד יש לנו תפוח רקוב ואנחנו לא רוצים שהוא יקלקל לנו את כל הארגז.

יפעת שאשא ביטון: לפחות שנדע לזהות אותו.

פרופ' עופרה קורת: אוקיי, אין לי בעיה עם זה.

פרופ' עופרה קורת: טוב שאנחנו מפרידים בין הדברים, כי אנחנו חושבים ועמלים על העניין הזה כבר יותר מעשור.

פרופ' עופרה קורת: גם האגודה וגם תוכנית הריס – שבראשה עמדה פרופ' קליין, שקיבלה פרס ישראל על הנושא הזה של חינוך מלידה עד 3 – מבקשים לקדם את החינוך האיכותי והמיטבי.

פרופ' עופרה קורת: חבר'ה, אני באה מהאקדמיה, יש עשרות ומאות מחקרים, ואנחנו מדינה מתקדמת.

יפעת שאשא ביטון: עלו כולם בדיוני הוועדה, פעם אחר פעם, וזה לא עזר לנו.

יפעת שאשא ביטון: ילדה שילמה בחיים שלה כדי שכולנו נבין שצריך להתכנס ולהגיע לפתרון.

פרופ' עופרה קורת: זאת מדינת ידע וצריך להפוך את הידע הזה למשהו יישומי.

פרופ' עופרה קורת: זה המקום שבו אנחנו נמצאים עכשיו – איך אנחנו הופכים את זה למשהו יישומי שיהיה עבור כל הורה וכל פעוט במדינת ישראל: זה איכות החינוך, ההכשרה.

פרופ' עופרה קורת: כל הדברים שקשורים לאיכות החינוך - - -

קארין אלהרר: חשוב שתבואי ותגידי את הדברים בזמן הליך החקיקה.

פרופ' עופרה קורת: בשמחה רבה.

פרופ' עופרה קורת: אנחנו בעבודה, וגם בתוכנית בבר-אילן, עובדים ועוסקים בנושא הזה המון, ברמה יום-יומית.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר בחיוב שלקארין יש פינה חמה בלב אליכם.

יפעת שאשא ביטון: יערה, בבקשה.

יערה שילה: אני חושבת שיש פיל בחדר.

יערה שילה: גם האקדמיה, גם ההורים, גם הממשלה, כולם יודעים שיש פיל בחדר.

יערה שילה: מספיק עם זה.

יערה שילה: מספיק עם האמירות.

יערה שילה: מספיק עם הדברים.

יערה שילה: אני מתחברת רק לדבר אחד: מה עושים מחר בבוקר.

יערה שילה: בשעה חמש נהיה בגן הוורדים ואנחנו רוצים לראות את כל חברי הכנסת, לא רק כשיש דיון וזעקה.

יערה שילה: הייתי בקשר עם ההורים של יסמין, ואנחנו משתתפים בצערם.

יערה שילה: אבל זה לא רק זה, יש פגיעות פיזיות, אבל גם פגיעות נפשיות – אין זמינות רגשית לילדים.

יפעת שאשא ביטון: יש פגיעות רגשיות.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו את המקרה שצועקים ומקללים את הילד, מאיימים עליו.

יערה שילה: היינו קו חם, ולא נוח להיות קו חם.

יערה שילה: אני מבקשת מכולם היום – אם כולכם רציניים, בואו בשעה חמש - - -

קארין אלהרר: ואני מבקשת מכם:

קארין אלהרר: אל תפסיקו את הלחץ.

קארין אלהרר: בלי הלחץ שלכם, זה לא עובד.

יערה שילה: אנחנו מבקשים מכולם להגיע בשעה חמש לגן הוורדים.

יפעת שאשא ביטון: יש לי הרבה בקשות דיבור, אבל אני לא אספיק להגיע לכולכם.

יפעת שאשא ביטון: אני מבטיחה לכם, זה לא הדיון הראשון ובטח ובטח לא הדיון האחרון.

יפעת שאשא ביטון: יוני, בבקשה.

יוני: אומר דברים באנגלית להלן תרגומם לעברית: אני מאוד מצטער על האובדן שלכם ומקווה שאלוהים יברך אתכם וייתן לכם כוח להמשיך.

יוני: תודה שבאתם לפה.

יוני: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה על הדיון הזה.

יוני: זה הדיון הכי חשוב שיש היום בכנסת.

יוני: אנחנו כל הזמן מדברים על ביטחון והולכים ועושים כל כך הרבה כדי לשמור על כולם.

יוני: פה זה לשמור על הדבר הכי חשוב לנו: הילדים שלנו, הילדים של כולנו.

יוני: אני מקשיב לכם, אני רואה את האחריות שאתם לוקחים ואני רוצה לשמוע אתכם, הפקידים, לא למה לא, אלא מה אתם עושים כדי שזה יקרה וכמה שיותר מהר.

יוני: זה גם הילדים שלכם, הנכדים שלכם.

יוני: תגרמו לזה לקרות כמה שיותר מהר.

יוני: אנחנו לא צריכים לחכות לטרגדיה נוספת ולדיון נוסף כדי לבוא ולדבר על זה.

יוני: זה צריך לקרות מחר בבוקר.

יוני: אני מבקש מכם, תעבדו סביב השעון ותגרמו לזה לקרות, ומה שצריך לעשות – תעשו.

יוני: אם צריך לפנות לראש הממשלה, אז לפנות לראש הממשלה.

יוני: לכל מי שפה, ההורים, אסור לכם לוותר.

יוני: תמשיכו להילחם, זה הילדים שלכם.

יוני: תודה רבה על הדיון הזה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני מתנצלת מראש בפני מי שלא דיבר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתכנס פה בעוד שבועיים ומי שלא דיבר היום, ידבר בעוד שבועיים.

קריאה: בעוד שבועיים את תעבירי את החוק על שבעה ילדים, ואני - - -

יפעת שאשא ביטון: הלוואי.

יפעת שאשא ביטון: לא, זה לא עובד ככה.

קריאה: אני אימא שהילדים שלה עברו התעללות, אני לא מתוך השבע.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להרגיע אותך.

יפעת שאשא ביטון: הלוואי שהחוקים היו עוברים.

יפעת שאשא ביטון: להגיד לי שבעוד שבועיים אני אהיה פה ואעביר את החוק עם שבעה ילדים – את יודעת מה?

יפעת שאשא ביטון: הייתי חותמת לך על זה עכשיו, ובשבועיים שאחר כך הייתי מתקנת.

יפעת שאשא ביטון: זה לא עובד כך.

יפעת שאשא ביטון: בעוד שבועיים אנחנו ניפגש כאן כדי לעקוב אחר התהליך לקראת ההבאה של החוק לשולחן הדיונים.

יפעת שאשא ביטון: את מוזמנת להגיע בזמן תהליך חקיקת החוק.

יפעת שאשא ביטון: זה תהליך פרוצדורלי שלוקח זמן, כי קוראים את כל סעיפי החוק – תודה לאל, החוק הוא עב קרס – ואת תשמיעי את קולך.

יפעת שאשא ביטון: אני מבטיחה לך, אני גם אזכור אותך.

יפעת שאשא ביטון: זה לא יקרה עוד שבועיים, אז את יכולה להיות רגועה, שתנוח דעתך.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת שוב, מי שלא דיבר עכשיו, ידבר בפעם הבאה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לסכם: הוועדה תפנה לראש הממשלה כדי לבטל את הנושא של ה-RIA.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים פה על חיים של ילדים ולא על פרוצדורות, בוודאי שלא על רגולציה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת שגם משרד הרווחה יפנה מטעמו למשרד ראש הממשלה וידרוש את הביטול של הדרישה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה – אני מבקשת לקבל בשבוע הקרוב דיווח ישיר, כי אני יודעת שבפרוצדורה אנחנו לא נספיק לעשות את זה דרך המשרדים, כדי לדעת מה מתקדם מבחינת הצעת מחליטים.

יפעת שאשא ביטון: משרד המשפטים – גם כן, להיערך לקראת ועדת השרים שתהיה בעוד שבוע וחצי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להגיש תוכנית, גם אם היא לא סגורה במאה אחוז, כדי שנוכל משם להתקדם.

יפעת שאשא ביטון: בתוך דיוני הוועדה אנחנו נגשר על כל הפערים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לפנות מפה למערכת המשפט – לא הזכרנו את זה בדיון.

יפעת שאשא ביטון: עד שיש כבר מצלמות ויש ראיות, שאנחנו יודעים שזה קורה בקצה הקרחון של המקרים, בסוף אנחנו נתקלים עם גזר דין מעליב עבור הילדים שלנו.

יפעת שאשא ביטון: מעליב.

יפעת שאשא ביטון: המטפלת האחרונה – לפני כחודש – שקיבלה גזר דין של שנה וחצי, אחרי שהיא הטיחה את הראש של התינוקת ברצפה.

יפעת שאשא ביטון: שנה וחצי היא קיבלה.

יפעת שאשא ביטון: זה מה ששווים הילדים שלה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני מבקשת לפנות להנהלת בתי המשפט שתוציא הנחיה להתגייס למאמץ המשותף של כולנו, לתת את הענישה המקסימלית – אנחנו לא צריכים חוקים, יש להם את הכלים – כדי לייצר הרתעה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לפנות אליכם, כל ההורים – יושבת כאן אסנת שמלווה את הוועדה הרבה זמן, אבל יש נציגי הורים נוספים ועוד קבוצות שהתארגנו:

יפעת שאשא ביטון: אל תורידו את זה מסדר היום.

קריאות: אין מצב.

יפעת שאשא ביטון: זה מאבק ארוך, זה מאבק שאנחנו ננהל אותו עד שאנחנו נגיע למטרה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו זקוקים לכם באמת.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אנחנו המחוקקים ויש לנו את הכלים, אבל אנחנו זקוקים לכם באמת.

יפעת שאשא ביטון: אתם, יחד עם הטרגדיה הזאת, יצרתם את השינוי בבית הזה.

יפעת שאשא ביטון: יצרתם את השינוי גם בתוך החדר הזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו זקוקים לכם במאבק הזה כדי לשכנע גם את אלה בחוץ שעדיין מתנגדים, ואתם פגשתם אותם ברחובות.

יפעת שאשא ביטון: יש עדיין מתנגדים, גם הורים, לא רק אנשי צוות.

יפעת שאשא ביטון: תעזרו לנו כדי שנצלח את הסאגה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני מודה לכולם, הישיבה נעולה.