ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 20, פרוטוקול מספר 787, 2018-06-12 11:34

אלי אלאלוף: בוקר טוב.

אלי אלאלוף: היום ה-12 ביוני 2018, כ"ט בסיון התשע"ח, השעה 11:34 ואני פותח את ישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אלי אלאלוף: אנחנו דנים בסכסוך העבודה של עובדי מקצועות הבריאות.

אלי אלאלוף: אני יודע שבמקצוע הזה, לא רק שחסר כוח אדם אלא גם כאשר יש כוח אדם, הוא מקבל שכר נמוך מאוד, לצערנו, וגם כשהוא מסיים את לימודיו, הוא לא תמיד מוצא לעצמו אפשרויות להתמחות.

אלי אלאלוף: לכן מצאנו לנכון להיעתר לבקשת מספר חברי כנסת לקיים דיון בנושא הזה.

אלי אלאלוף: אני מודה למנכ"ל משרד הבריאות שמצא לנכון להצטרף לדיון הזה.

משה בר סימן טוב: תודה רבה.

משה בר סימן טוב: אנחנו רגילים לדבר על מערכת הבריאות ומיד עולה לנו בראש רופאים או רופאות ואחים או אחיות אבל המערכת הזאת היא הרבה יותר גדולה ומורכבת משני המקצועות המאוד חשובים האלה כאשר לצדם יש עוד הרבה מאוד אנשי מקצועות הבריאות שבעניינם התכנס כאן הדיון – תזונאים, מרפאים בעיסוק, פיזיותרפיסטים, קלינאי תקשורת ועוד – ויש את עולם המינהל והמשק, כל המקצועות הלוגיסטיים, האדמיניסטרטיביים והמערכת הזאת בסוף, כדי לעבוד כמו שצריך, צריכה להיות מסונכרנת ושכל הכוחות בה יהיו כוחות חזקים, טובים ועובדים לפי היכולת שלהם בצורה מוסדרת וטובה.

משה בר סימן טוב: במהלך השנים יש בהחלט הגברת המודעות, בוודאי מצדנו ומשרד הבריאות, למקום המרכזי של העובדים האלה במערכת הבריאות.

משה בר סימן טוב: אנחנו מודעים לחשיבות של הפיזיותרפיה, של הריפוי בעיסוק, של התאמת התזונה האישית לחולים, לחשיבות הגילוי והאיתור, של לקויות בתקשורת, כמובן גם לדעת לתת מענים מותאמים תרבותית ונגישים וכיוצא בזה.

משה בר סימן טוב: אנחנו מדברים כבר מזה זמן רב עם ההסתדרות הכללית, עם אלי גבאי וגם עם יושב ראש ההסתדרות הכללית אבי ניסנקורן, ויש את סכסוך העבודה שהם הכריזו ובעקבות בקשה של הממשלה, משרדי הבריאות והאוצר, הגענו לבית דין לעבודה.

משה בר סימן טוב: כעת אנחנו נמצאים באיזשהו תהליך שהוא בחסות בית הדין שנועד להביא לפתרון סכסוך העבודה וליישוב הפערים בינינו בדרכי שלום, בלי שנאלץ לעשות את זה על הגב של המטופלים.

משה בר סימן טוב: אני אומר כאן ומדגיש שביומיים וחצי בהם הייתה שביתה, אלה לא דברים שהם Nice to have במערכת הבריאות אלא אלה דברים שהם בליבת מערכת הבריאות.

משה בר סימן טוב: אם מישהו לא מקבל פיזיותרפיה, זה פוגע לו בשיקום הנשימתי.

משה בר סימן טוב: אתה מדבר כאן הרבה על הפערים שיש לנו בהתפתחות הילד.

משה בר סימן טוב: החשיבות של מקצועות הבריאות לבריאות היא קריטית וחשובה וצריך לתת על זה את הדעת.

משה בר סימן טוב: אנחנו לא מקלים ראש לא בשביתה שלהם, כמו שאנחנו לא מקלים ראש בשביתה של סקטור הרופאים או סקטור הסיעוד.

משה בר סימן טוב: יש מספר סוגיות שנמצאות בזירות שונות של דיון.

משה בר סימן טוב: אני מבהיר כאן שאני לא הממונה על השכר ולא משרד האוצר.

מיכל בירן: הם כאן?

משה בר סימן טוב: הם כאן והם יביעו את עמדתם.

מיכל בירן: מי מייצג את משרד האוצר?

חמוטל בן דור: אני.

חמוטל בן דור: סגנית הממונה על השכר.

משה בר סימן טוב: יש שאלות עקרוניות של מה נכון שיהיה בתחולת הסכם שכר ומה לא נכון שיהיה בו.

משה בר סימן טוב: זה בעולמות התוכן של הממונה על השכר.

משה בר סימן טוב: בעולמות שלנו, כשאנחנו מסתכלים על מערכת הבריאות, יש לפחות שתי סוגיות שצריך לתת עליהן את הדעת.

משה בר סימן טוב: האחת - שוב, אני לא אומר כן בהסכם שכר או לא בהסכם שכר, בעיני זה לא משנה, בעיני בסוף התוצאה היא החשובה – לדבר על מספר התקנים שיש במקצועות השונים.

משה בר סימן טוב: השנייה, בעיני אפילו יותר חשובה, לדבר על מפתחות התקינה.

משה בר סימן טוב: אני אומר את זה ותאמינו לי, אני אחזור למשרד ונצא לדרך על כך שהעזתי לומר כאן את הדבר הזה, אבל אני אומר את זה כי בסוף אנחנו מחויבים למערכת ומחויבים למטופלים.

איציק שמולי: אתה יכול להסביר את ההבדל בין שתי הנקודות?

משה בר סימן טוב: אני אבהיר את ההבדל.

משה בר סימן טוב: יש היום מספר תקנים במערכת שהוא תוצאה של הרבה מאוד תהליכים והבנות שהיו בין המשרדים באיזושהי אבולוציה וכאן מוסיפים מיטות, אז נוסיף תקנים, ויש מספר תקנים שמחולק לפי פקטורים שונים.

משה בר סימן טוב: זאת תוצאה נתונה ואפשר לבוא ולומר שאנחנו רוצים להוסיף איקס תקנים עכשיו למערכת במסגרת האירוע - - -

אילן גילאון: אתה יכול להגיד מה הקריטריונים לתקנים?

אילן גילאון: נניח כמה מרפאי בעיסוק יש?

משה בר סימן טוב: זה בדיוק ההבדל בין תקנים לתקינה.

משה בר סימן טוב: לבוא ולומר שאנחנו עכשיו רוצים להוסיף כך וכך תקנים, כי אנחנו מזהים איזשהו צורך בנקודת הזמן הזאת.

משה בר סימן טוב: תקינה באה ואומרת שאנחנו קובעים מפתחות.

משה בר סימן טוב: תקינה יש בסקטור הרופאים, תקינה יש בסקטור הסיעוד.

משה בר סימן טוב: שוב, כל פעם לפי מפתחות רלוונטיים ואז כשיש תוספת מיטות, עומס עבודה, שוב, לפי הדברים שמחליטים עליהם, כל סקטור לפי המאפיינים שלו, מוסיפים תקנים.

משה בר סימן טוב: אני אומר כאן שיש תפיסה של המדינה שאני עומד מאחוריה שמפתחות תקינה לא צריכים להיקבע בהסכם שכר.

משה בר סימן טוב: מפתחות תקינה, המדינה צריכה לבוא ולומר שאנחנו כממשלה יחד עם האוצר – ויכול להיות שעל זה אני באיזושהי מחלוקת עם ההסתדרות הכללית וזה בסדר, אני גם במחלוקת עם משרד האוצר על כך שהם אולי טוענים שבכלל לא צריך מפתחות תקינה – העמדה שלי היא שצריך מפתחות תקינה.

אילן גילאון: ואתה מרוצה ממפתחות התקינה?

אילן גילאון: לא חשוב היכן הם רשומים.

משה בר סימן טוב: התחלתי מזה שאני לא מרוצה ממספר התקנים ואני חושב שהדרך להתמודד עם זה היא באמצעות זה שיהיו לנו מפתחות ברורים שלא נצטרך כל פעם להיגרר לאיזושהי זירת קרב.

משה בר סימן טוב: אני חושב שיש לממשלה אחריות לדאוג לדברים האלה, לעשות אותם בעצמה והיכן שהממשלה לא עושה את זה בעצמה – זה מגיע למצב שזה קורה אגב סכסוך עבודה וזה בעיני לא הדבר הנכון.

משה בר סימן טוב: הממשלה צריכה לבוא ולומר שזה סטנדרט השירות הראוי, הנדרש, שאותו אנחנו רוצים לתת.

משה בר סימן טוב: זה קשה, זה לוותר קצת על החופש שלנו להקצות את הדברים, אבל זה חיוני.

משה בר סימן טוב: סקטור מקצועות הבריאות כולל ארבעה מקצועות לפחות, יש פסיכולוגים, יש עובדים סוציאליים ויש הרבה מאוד אנשים טובים במערכת הזאת שעושים עבודה חשובה לצד הרופאים והאחיות שהיא חיונית לא פחות להחלמה של המטופלים מאשר הסקטורים האחרים.

משה בר סימן טוב: כמו שבסקטורים האלה יש מפתחות, אגב, זה לא לזכות בפיס לקבל מפתח תקינה, עדיין יש כאן מנגנונים מאוד מאוד מורכבים ותהליכים מורכבים שאחריהם ניתנות תוספות מדודות.

אלי אלאלוף: מה האיחור שלנו לעומת התקינה הנדרשת?

משה בר סימן טוב: זאת מלאכה מורכבת.

משה בר סימן טוב: אנחנו יודעים שיש פערים בינינו ואני עומד כאן בשם כל מערכת הבריאות.

משה בר סימן טוב: כשאנחנו מסתכלים על המשקים השונים, משקי האשפוז השונים, אנחנו רואים שיש את משק האשפוז הממשלתי שהוא כולל 50 אחוזים ממערכת האשפוז.

משה בר סימן טוב: יש את הכללית שהיא מחזיקה בשליש ממיטות האשפוז ויש את כל השאר.

משה בר סימן טוב: מה שאנחנו רואים זה שבכללית הדברים מעט יותר מסודרים, לפחות בשניים מהמקצועות ואולי יותר מתוך איזושהי עבודה שהם עשו אצלם.

משה בר סימן טוב: בממשלה יש ערב רב.

משה בר סימן טוב: יש בתי חולים מסוימים שדרך התאגיד ודרך כל מיני דברים אחרים מצאו להם פתרונות כי הייתה להם היכולת הכלכלית והם שמו לזה חשיבות, ויש דברים אחרים.

משה בר סימן טוב: אני אומר לכם שבסוף הבעיה שלי היא שיש לי גם מגבלת תקנים מאוד מאוד הדוקה.

משה בר סימן טוב: אין לי רק מגבלת תקציב.

אילן גילאון: אבל כל תקן שנסגר או אדם פורש, אתם משמישים אותו מחדש?

משה בר סימן טוב: כן.

משה בר סימן טוב: זה בוודאי.

משה בר סימן טוב: גם עכשיו כשאנחנו מוסיפים מיטות למערכת, אנחנו מוסיפים גם מקצועות הבריאות וגם מינהל ומשק אבל מאוד במסורה לטעמי וזה גם איזשהו תהליך של משא ומתן ולא בהכרח תהליך של זיהוי צרכים.

קריאה: היכולות שלכם מוגבלות.

משה בר סימן טוב: תמיד נהיה מוגבלים.

אילן גילאון: תמיד יכולים לקחת פיזיות

אילן גילאון: רפיסט שיכול לעזור לכם.

משה בר סימן טוב: לטווח התנועה.

משה בר סימן טוב: לפחות ריפוי בדיבור אנחנו לא צריכים.

אילן גילאון: לא.

אילן גילאון: בזה אין לכם בעיה.

קריאה: חברים, השאלה מה עושים.

אלי אלאלוף: הלוביסטים, אני מבקש שתשבו בשורה שנייה.

אלי אלאלוף: אנחנו הזמנו אנשים מהמשרדים הרלוונטיים שנרצה לשמוע אותם.

אלי אלאלוף: נמצאים כאן נציגי המל"ג שאנחנו זקוקים להם.

משה בר סימן טוב: אמרתי, מפתחות תקינה זה לא לזכות בפיס, זה לא שפע בלתי מוגבל שיורד על המערכת, אבל זה מכניס את המערכת לאיזשהו סדר, לוודאות, ליכולת תכנון ואנחנו רואים שזה עובד מצוין בסקטור הסיעוד.

משה בר סימן טוב: זה לא נותן אין סוף אחיות אבל אחת לכמה שנים, אחת לשלוש שנים, עושים בדיקת עומסים כללית במערכת בכל בית חולים ונותנים את התוספות הנדרשות.

משה בר סימן טוב: לא יקרה שום דבר אם הדבר הזה יהיה כאן.

משה בר סימן טוב: זה לא משהו שמערער את יציבות תקציב המדינה או תקציב מערכת הבריאות או תקציב בית חולים.

משה בר סימן טוב: זה ימשיך להיות באכסניה הנכונה.

משה בר סימן טוב: כמו שאמרתי, עכשיו אנחנו באיזשהו תהליך בחסות בית הדין לעבודה.

משה בר סימן טוב: גם יושב ראש ההסתדרות בעצמו מעורב, גם אגף הממונה על השכר מעורב ואני מניח שגם אגף התקציבים באוצר.

משה בר סימן טוב: אנחנו צריכים לראות שאנחנו פותרים את זה.

משה בר סימן טוב: אני אומר שבראייה שלי, ואני אומר את זה כאן בלי להסתתר, הדבר הכי חשוב בנקודת הזמן הזאת הוא לפתור את בעיית השנים והתקינה יותר מהשכר.

משה בר סימן טוב: בעיני יש לנו בעיה יותר קשה שצריך לפתור אותה לטווח ארוך בעניין הזה.

איציק שמולי: יפה אתה מזהה את עיקר העומס?

משה בר סימן טוב: כמו שאמרתי, הבעיה שאני רואה היא בעיקר בעיה של ערב רב של תוצאות בשטח.

משה בר סימן טוב: כלומר, אין משהו אחיד שעליו אנחנו יכולים להגיד שכך זה קורה.

משה בר סימן טוב: אנחנו רואים בתי חולים מסוימים שמצאו לעצמם פתרונות לוקליים, בתי חולים אחרים שלא עשו את זה, ואז זה מייצר את חוסר השקט הזה בתוך המערכת.

משה בר סימן טוב: תמיד הכרנו לאורך השנים את המקום של הפיזיותרפיה, של הריפוי בעיסוק, והיום אנחנו יותר מודעים למקום של קלינאות התקשורת ולמקום של התזונה.

משה בר סימן טוב: מכיוון שאנחנו מודעים יותר לתזונה, מודעים יותר גם למקום של התזונאיות ותזונאים במערכת והצורך לבצע את ההתאמות האישיות וגם שם אנחנו רואים שיש בסוף פערים גדולים בין המשקים, כלומר, בין הכללית לבין המדינה לבין השאר, ובתוך המשק שלנו כממשלה בכלל.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: תרשו לי חבריי חברי הכנסת לתת את רשות הדיבור לנציג ההסתדרות, אלי גבאי.

אלי גבאי: אדוני היושב ראש, חברי הכנסת, מכובדיי.

אלי גבאי: אני לא באתי לנאום.

אלי גבאי: נאומים, אתם יודעים לעשות יותר טוב ממני.

אלי גבאי: אני באתי לצעוק.

אלי גבאי: אני באתי לזעוק את זעקתם של המטופלים.

אלי גבאי: לא את זעקתם של העובדים אלא את זעקתם את המטופלים.

אלי גבאי: אלפי מטופלים, עשרות אלפי מטופלים, מקבלים טיפול מאתנו, מארבעת המקצועות, יום יום במדינת ישראל.

אלי גבאי: אלפי ילדים מקבלים טיפול יום יום.

אלי גבאי: ארבעת המקצועות אותם אנחנו מייצגים הם ריפוי בעיסוק, קלינאי תקשורת, תזונה ופיזיותרפיה.

אלי גבאי: אנחנו מייצגים גם את המטפלים בהבעה, שינניות, סייעות שיניים.

אלי גבאי: כרגע המשבר הוא בגלל ארבעת המקצועות העיקריים.

אלי גבאי: אני בא לזעוק את זעקתם.

אלי גבאי: אני בא לומר לכם שאנחנו כולנו בראש ובראשונה הורים לילדים.

אלי גבאי: אנחנו בראש וראשונה ילדים להורים.

אלי גבאי: קשה לי לומר את זה אבל כשרואים את ההורים שלנו מאושפזים בבית חולים והם לא מקבלים טיפול מפיזיותרפיסט או ממרפאה בעיסוק או מקלינאי תקשורת שלא מלמד אותו – אבא או אימא שלנו שעברו אירוע מוחי ולא יכולים לדבר ולתקשר או לבלוע, מה שאנחנו עושים כל בוקר או כל צהרים וכל ערב – מבחינתי המדינה פשטה את הרגל.

אלי גבאי: לפשיטת רגל זאת, ואני אומר את זה כי כואב לי, כולנו אחראים.

אלי גבאי: אנחנו אחראים מכיוון שמדברים כאן הרבה על משבר אבל זה לא משבר.

אלי גבאי: זאת קריסה טוטלית של מערך השירות של ארבעת המקצועות האלה.

אלי גבאי: הקריסה הטוטלית הזאת מתבטאת גם בדוחות של מבקר המדינה.

אלי גבאי: דוח מבקר המדינה האחרון כתב במפורש שההמתנה לטיפול אצל קלינאי תקשורת היא שנה וארבעה חודשים.

אלי גבאי: אני שואל, אנחנו כהורים לילדים, איזו זכות יש לנו לבוא לאותו ילד ולומר לו שהוא ימתין שנה וארבעה חודשים עד שתהיה קלינאית תקשורת או תמתין שנה למרפאה בעיסוק שתאבחן האם אתה זקוק לטיפול או לא.

אלי גבאי: אני שואל למה אנחנו כמערכת הולכים לעשות רפורמות.

אלי גבאי: הייתה רפורמה בבריאות הנפש.

אלי גבאי: הרפורמה בבריאות הנפש, יצאו אליה במצהלות וחגיגה רבה, הוסיפה, אתם יודעים כמה תקנים לארבעת המקצועות?

אלי גבאי: חצי תקן.

אלי גבאי: חצי תקן לארבעת המקצועות בעשרות מקומות שמטפלים בחולי הנפש במדינת ישראל.

אלי גבאי: הייתי כאן לפני שנתיים ולפני שנה בדיון על ההכשרה.

אלי גבאי: אמר חבר הכנסת דב חנין, ואני זוכר את מה שאמרת, שהמתנת שלושה חודשים בתור אחרי שבר בכתף.

אלי גבאי: אני טועה?

דב חנין: בעיה בכתף.

אלי גבאי: בעיה בכתף.

אלי גבאי: לא שבר.

אלי גבאי: המתנת לא בגלל שיש חוסר באנשי מקצוע אלא בגלל שאין תקנים.

אלי גבאי: בפיזיותרפיה, בשלוש השנים האחרונות, אתם יודעים כמה תקנים נוספו במערכת הבריאות?

אלי גבאי: זה לא דוח שלי אלא דוח של האוצר.

אלי גבאי: אפס תקנים.

אלי גבאי: ברשותכם, אני אקריא לכם מכתב.

אלי גבאי: אני באמת לא רוצה לעשות מזה דרמה אבל כותבת מנהלת שירות פיזיותרפיה בבית חולים במרכז הארץ.

אלי אלאלוף: אתה יכול לתת לנו מה המספר הדרוש?

אלי אלאלוף: כמה חסרים?

אלי גבאי: אדוני היושב ראש, אני רוצה לומר לך שאנחנו מנהלים במהלך שלושת השנים האחרונות דיונים מול האוצר ומול משרד הבריאות בניסיון לפתור את המשבר.

אלי גבאי: בשלושת החודשים האחרונים התכנסנו לאחר שאיימתי שנצא לשביתה שלצערי קרתה, התכנסנו לישיבות.

אלי גבאי: באתי ואמרתי: רבותיי, חסרים כרגע בין 140 – הגשנו מסמך שלנו – ל-200 תקנים במערכת.

אלי גבאי: אני רוצה לומר לך שאתמול חשכו עיני.

אלי גבאי: ישבתי בשעה 7:00 בבוקר בבית חולים במרכז הארץ עם מנהלת השירות והבנתי על פי המיפוי שנעשה ביומיים האחרונים שחסרים מאות תקנים.

אלי גבאי: אומר משרד האוצר, אגף התקציבים, שלא חסר תקן אחד.

אלי גבאי: נהפוך הוא.

אלי גבאי: יש עודף.

מיכל בירן: אנחנו חיים בעולמות נפרדים.

אלי גבאי: יכול להיות פער אדוני היושב ראש בין 50 ל-100, אבל לא יכול להיות פער בין 1 ל-100.

אלי גבאי: משהו כאן הזוי.

אלי גבאי: דרך אגב, אתה מנהלת שירות שהיא מרכזת למעלה מ-100 אנשי מקצוע בתחום אחד אמרה לי שהיא מתביישת לומר לי שהיא לא יודעת איך קוראים לעובדים.

אלי גבאי: היא קוראת לזאת עם הקוקו, לזה עם הקעקוע, כי הם מתחלפים בצורה כזו שכל שנה היא מקבלת דוח על כך שעזבו בבית חולים במרכז הארץ בשנתיים האחרונות 140 עובדים מתוך 200 עובדים.

אלי אלאלוף: וזה במרכז הארץ.

אלי גבאי: וזה במרכז תל אביב.

אלי גבאי: אתה מבין גם באיזה בית חולים זה קורה.

אלי גבאי: לא רחוק, בערך 10 קילומטרים משם, כותבת מנהלת שירות ב-18 באפריל: "בוקר טוב, שירות הפיזיותרפיה במרכזנו אינו יכול לתת מענה לבקשות הרופאים במחלקות האשפוז.

אלי גבאי: יש 20 פיזיותרפיסטים במחלקה.

אלי גבאי: שלושה פיזיותרפיסטים הודיעו על סיום העסקתם אצלנו עקב השכר הנמוך יחסית לשכר שמקבלים עמיתיהם המועסקים במוסדות אחרים שכנים.

אלי גבאי: שתי פיזיות

אלי גבאי: רפיסטיות הודיעו שלא יחזרו מחל"ת מאותה סיבה של שכר.

אלי גבאי: שני פיזיות

אלי גבאי: רפיסטים בחופשת מחלה עקב שבר בקרסול ושבר בעצם הבריח.

אלי גבאי: פיזיותרפיסטית אחת פרשה לגמלאות, פיזיותרפיסטית נוספת יוצאת בסוף החודש לחופשת לידה.

אלי גבאי: איננו מצליחים לקלוט פיזיותרפיסטים חדשים כיוון שהשכר במוסדות באזור המרכז גבוה יותר.

אלי גבאי: למרות זאת אני מקווה שלקראת אוקטובר 2018 נצליח לקלוט פיזיותרפיסטים שזה עתה סיימו את לימודיהם.

אלי גבאי: עד אז נאלץ לעשות תעדוף אגרסיבי".

אלי גבאי: מה זה תעדוף אגרסיבי?

אלי גבאי: זה אומר שילד בטיפול נמרץ לא יקבל טיפול נשימתי.

אלי גבאי: אתם מבינים מה זה תעדוף אגרסיבי?

אלי גבאי: ארבעת המקצועות שנותנים את הטיפול, זה לא טיפול של מותרות.

אלי גבאי: אנחנו לא עושים טיפול להנעת מפרקים לשם הגמישות אלא אנחנו עושים טיפול בחלק מהמקרים מציל חיים.

אלי גבאי: אני רוצה לומר לכם שבשביתה האחרונה קיבלתי מכתבים מרופאים, ממנהלי מחלקות, שביטלו ניתוחים בגלל שאין מקום לניתוח אם לא תהיה פיזיותרפיה או לא יהיה ריפוי בעיסוק.

אלי גבאי: נקודה נוספת ואחרונה.

אלי גבאי: אני חושב שאתם לא מבינים עד כמה המצב קשה.

אלי גבאי: אתם לא מבינים עד כמה הוא קשה.

אלי גבאי: המצב מאוד קשה.

אלי גבאי: אנחנו לא על סף תהום אלא אנחנו בתהום עצמה.

אלי גבאי: אתמול הייתה ישיבה ארוכה מאוד והחברים מוכנים ללכת לכל צעד דרסטי.

אלי גבאי: אני הבנתי מחברים שהם מוכנים ללכת אפילו לשביתת רעב - עד כדי כך – כדי לזעוק את זעקתם של המטופלים.

אלי גבאי: תודה רבה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: נמצא כאן נציג האוצר?

אלי אלאלוף: אגף התקציבים?

ליאור קוטלר: כן.

אלי אלאלוף: חברים, אני שוב חוזר ומבקש מאותם לוביסטים או חברים שאינם בעלי תפקידים, לשבת במעגל השני.

אלי אלאלוף: חברי הכנסת, בבקשה.

אלי אלאלוף: מיכל בירן ראשונה ואחריה קארין אלהרר.

אלי אלאלוף: תקצרו, כי אתם רואים כמה חברים רוצים לדבר.

מיכל בירן: דבר ראשון, תודה רבה לך על הנכונות להיענות למכתב של חברי הכנסת שמולי, אלהרר, גילאון, חנין ולקבוע בזריזות את הדיון.

מיכל בירן: זה לא מובן מאליו ואני מודה לך.

אלי אלאלוף: המכתב בא רק לחזק את ההחלטה הקודמת שלי לזמן את הדיון.

דב חנין: קלענו לדעת גדולים.

מיכל בירן: השביתה הזאת, יומיים שלה כמעט שברו את המערכת כי מדובר במקצועות שהם לב ליבה של המערכת.

מיכל בירן: כשאני מקבלת סיפורים, הלב פשוט נשבר.

מיכל בירן: אין דרך אחרת לתאר את זה.

מיכל בירן: אחד הפיזיותרפיסטים כתב שמבחינתו השביתה היא על משה כהן שבסך הכול רק כאב לו המרפק, לא מסכן חיים, אבל כל אחד מאתנו יודע מה המשמעות של זה שכואב לך המרפק ואחרי שבועיים כבר נתנו לו הפניה לפיזיותרפיה אבל אז לקחו עוד חודשיים.

מיכל בירן: הוא סוף סוף הגיע לפיזיותרפיה ואחרי שני טיפולים היה נראה שזה עובד, אבל אז קרה מה שקורה בחיים שאביו של הפיזיותרפיסט נפטר והוא ישב שבעה, אבל לא היה אף אחד שיחליף אותו ופתאום הכול נעצר.

מיכל בירן: או פיזיותרפיסט אחר שסיפר שהוא הגיע למישהו ש-10 שנים תעדפו אותו נמוך והוא מגיע אחרי 10 שנים והבן אדם המציא לעצמו טיפולי פיזיותרפיה והצליח לחזור לאיזה סוג של הליכה, ואתה חושב מה היה קורה אם הוא היה מקבל טיפול נורמלי.

מיכל בירן: אבל אין מה לעשות כי כשאין פיזיותרפיסטים שמוכנים לנסוע לבתים של המטופלים כי אין על זה אפילו החזר נסיעות ואין החזר על הזמן, אז האנשים האלה מתועדפים בכאב לב גדול.

מיכל בירן: צריך לתעדף אותם נמוך.

מיכל בירן: אני לא רוצה אפילו לדבר על ילד שמחכה לקלינאית תקשורת שנה.

מיכל בירן: מה זה אומר על המשך החיים שלו?

מיכל בירן: אחר כך אי אפשר לתקן את זה.

מיכל בירן: ילד שהבעיות הפסיכולוגיות שיתווספו לו בגלל הדבר הזה, אנחנו מבינים מה זה אומר.

מיכל בירן: אני רוצה לדבר על פתרונות שעלו כאן.

מיכל בירן: כדי להגיע לפתרונות, צריך להסכים על הבעיה ולא מסכימים על הבעיה.

מיכל בירן: משרד הבריאות מודה שחסרים תקנים אבל הממונה על השכר, משרד האוצר, כנראה חיים ביקום אלטרנטיבי.

מיכל בירן: אין לי דרך אחרת להסביר את זה.

מיכל בירן: לא חסרים תקנים.

מיכל בירן: אתם חיים כאן, ההורים שלכם, הילדים שלכם, השכנים שלכם, לא הולכים כאן למערכת הבריאות, אתם לא רואים מה קורה?

מיכל בירן: לפני שמוצאים פתרונות חייבים להסכים על הבעיה ואני מקווה שבדיון הזה לפחות על הבעיה נסכים.

מיכל בירן: אז, אחרי שנסכים על הבעיה ואין דרך אחרת להגיע אליה, אתם צריכים למצוא את הכסף.

מיכל בירן: עכשיו אנחנו חוזרים מדיון בוועדת הכספים בו אנחנו מבינים שהולכים לקצץ עוד 170 מיליון שקלים ממשרד הבריאות ואני לא יודעת מהיכן הם יגיעו.

מיכל בירן: צריך כאן כסף.

מיכל בירן: יש כסף במדינה הזאת.

מיכל בירן: אנחנו לא מדינת עולם שלישי.

מיכל בירן: הורדתם מס חברות, לא אתם אבל אגף תקציבים הוריד מס חברות בשני אחוזים.

קריאה: ממשלה.

מיכל בירן: הממשלה.

מיכל בירן: כל אחוז כזה הוא עוד מיליארד שקלים.

מיכל בירן: אתם לוקחים כל פעם, גוזרים עוד חלק מהצמיחה ואז באים אלינו ואומרים שהשמיכה קצרה מדי.

מיכל בירן: לפחות הבעיה הזאת, אם לא כל שלל הבעיות, צריכה להיפתר.

אלי אלאלוף: אני רוצה לשאול.

אלי אלאלוף: אדוני המנכ"ל תרשום לך.

אלי אלאלוף: האם יש מחסור בכוח אדם במקצועות האלה?

משה בר סימן טוב: מחסור כמו שיש לנו מחסור באחיות?

אלי אלאלוף: כן.

משה בר סימן טוב: לא.

משה בר סימן טוב: אין לנו.

משה בר סימן טוב: יש מספיק כוח אדם.

אלי אלאלוף: יש כוח אדם שמסתובב מובטל בתחום הזה.

מיכל בירן: או הולך לפרטי.

אלי אלאלוף: זו אחת הנקודות בגינה ביקשנו מהמל"ג לבוא לכאן.

אלי אלאלוף: הוא האחראי על ההכשרה המקצועית, על הלמידה האקדמית.

אלי אלאלוף: אני רוצה לומר שלפי הבדיקה שעשו החברים שלי, אין מחסור בכוח אדם.

קריאה: הם הולכים לעבוד במלצרות ולא במקצוע.

אלי אלאלוף: אני רק רוצה שנזהה את הבעיה.

אלי אלאלוף: אני מציע שתתנו את התשובה בהמשך.

אלי אלאלוף: לא עכשיו.

אלי אלאלוף: קארין אלהרר ידידתי, בבקשה.

קארין אלהרר: תודה רבה אלי.

קארין אלהרר: אני מצטרפת לברכות של מיכל על קיום הדיון הזה.

קארין אלהרר: אני רוצה לפתוח ולומר תודה למטפלים הפרא-רפואיים.

קארין אלהרר: אני מכירה רבים מהם ותמיד הם עם יד מושטת ולא משנה כמה קשה להם, עם תקינה שהיא בלתי נסבלת, הם נותנים את השירות מכל הלב והנשמה.

קארין אלהרר: הסיפור הזה של התקינה, שלא יצא מהדיון הזה שנשים פלסטר על פצע פתוח מדמם.

קארין אלהרר: זה לא להוסיף תקנים למערכת.

קארין אלהרר: יהיה ויכוח בין 20 ל-100, 200, נסגור את זה, נתראה במשבר הבא.

קארין אלהרר: יש כאן משבר וצריך לצמוח ממנו.

קארין אלהרר: הצמיחה תהיה בתקינה שהיא רלוונטית לבעיה.

קארין אלהרר: כרגע מה שקורה, להבנתי זה קורה הרבה מאוד שנים, זו לא הפעם הראשונה, יגידו, בסדר, ננהל משא ומתן, אתם תתנו מספר, אנחנו ניתן את הקונטרה וחוזר חלילה.

קארין אלהרר: הדבר הזה לא יכול לקרות.

קארין אלהרר: אמרה מיכל, אני לא רוצה לחזור על דברים כי יש הרבה דוברים, שזה לא יתכן שאנשים ימתינו תקופה כל כך ארוכה, אבל לא רק מההיבט המוסרי ולא רק מההיבט התקציבי.

קארין אלהרר: אני פונה כאן לאגף התקציבים ואומרת להם שאנשים שלא מטפלים בבעיה שלהם היום, היא מחריפה והנטל התקציבי רק גדל, אלא במובן החוקי.

קארין אלהרר: אדוני היושב ראש, יש חוק במדינת ישראל והחוק קובע שטיפולים פרא-רפואיים הם חלק מטיפולי הבריאות שזכאים להם אנשים במדינת ישראל.

קארין אלהרר: אם יש גורם רפואי מקצועי שקבע שאדם צריך לקבל טיפול פרא-רפואי, הוא צריך לקבל אותו בזמן ולא אחרי שנה אבחון ובטח כאשר מדברים על ילדים.

קארין אלהרר: כל המחקרים מדברים על המוח הגמיש.

קארין אלהרר: כל המחקרים מדברים על הבוסט של הטיפולים שצריך לתת בגיל הצעיר כדי למנוע את הנזקים העתידיים.

קארין אלהרר: אחר כך זה לא יהיה רק בטיפולים פרא-רפואיים אלא זה יהיה במערכת החינוך ובעתיד גם בעולם התעסוקה ואז מה עשינו?

קארין אלהרר: אנחנו מסתכלים היום על החוק שבגרוש ומונעים את הטוב שיכול לצאת בעתיד.

קארין אלהרר: אני מבינה שכרגע לא מדברים על אותו סט של עובדות.

קארין אלהרר: יש משרד בריאות שמכיר את הנתונים, שאומר שיש בעיה חריפה, ויש את אגף התקציבים שאחראי על פנקס הצ'קים והוא אומר שהוא לא מכיר בבעיה.

קארין אלהרר: הדבר הזה לא יכול להתקיים.

קארין אלהרר: אם אתם לא מכירים בבעיה, בבקשה, תבואו ותראו אותה במו עיניכם.

קארין אלהרר: תבואו ותראו מכונים להתפתחות הילד, תבואו לראות את המטפלים בקופות החולים, תבואו לראות את מחלקות השיקום, תראו את זה בעיניים שלכם.

קארין אלהרר: תעשו סיור, תראו את הלחץ שנמצאים בו.

קארין אלהרר: איך אפשר לתת את השירות בצורה אמיתית, טובה ורצינית אם אין את כוח האדם הרלוונטי?

קארין אלהרר: הם יצאו לשביתה לא כי כיף להם, אלא הם הגיעו למצב שאי אפשר יותר, כי הם הגיעו למצב שהמקצועיות שלהם מוטלת על הכף.

קארין אלהרר: אל תביאו אותם למקום הזה.

קארין אלהרר: אני ממש מבקשת אדוני שהקריאה שתצא בסוף הדיון תהיה ממקום של הכרה בעובדות.

קארין אלהרר: אם אנחנו במחלוקת על העובדות, אנחנו נמשיך להתדיין כאן שנים.

קארין אלהרר: תודה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: דוקטור אחמד טיבי.

אלי אלאלוף: אחריו אילן גילאון.

אחמד טיבי: תודה אדוני.

אחמד טיבי: אדוני היושב ראש, מערכת הבריאות כפי שהמנכ"ל אומר היא לא רק רופאים ואחיות.

אחמד טיבי: רופאים ואחיות עושים עבודה מצוינת, מגיעה להם תודה, אבל יש אלפי עובדים אחרים שעליהם מוחזקת המערכת ובלעדיהם אין מערכת בריאות.

אחמד טיבי: אין טיפול רפואי ומקצועי בלי עובדי המקצועות הפרא-רפואיים.

אחמד טיבי: אנחנו מדברים על ארבעת המקצועות פיזיותרפיה, ריפוי בעיסוק, תזונה, קלינאי תקשורת.

אחמד טיבי: אני מלווה אותם כבר שנים.

אחמד טיבי: אני חוקקתי חוק של הסדרת העיסוק במקצועות הפרא-רפואיים לפני מספר שנים ואני יודע כמה מקצועיים האנשים האלה, כמה הם משקיעים וכמה חשובה העבודה הזאת, במיוחד בפריפריה.

אחמד טיבי: לכן אני כאן, כדי לפתוח ולומר תודה לאלפי העובדים האלה, אלפי העובדים השובתים שהאמת היא שהם התנהלו באחריות.

אחמד טיבי: קודם ניהלו מגעים במשך שלוש שנים ובחודשים האחרונים ישיבות ומגעים שלא הביאו לתוצאות, לא רק ברמת השכר שהיא מביכה אלא גם תקנים ותקינה כמו שאמר משה בר סימן טוב.

אחמד טיבי: כאשר הפער הוא בין כ-200 תקנים אלה לבין אפס תקנים, יש בעיה.

אחמד טיבי: לכן – אנחנו רופאים - צריכה קודם להיעשות אבחנה.

אחמד טיבי: פתאום אין אבחנה.

אחמד טיבי: אנחנו לא מסכימים לא על המחלה ולא על האבחנה.

אחמד טיבי: לכן יש בעיה לטפל.

אחמד טיבי: אם לא מסכימים שיש חוסר משווע בתקנים, אנחנו בבעיה רצינית ולא נוכל להתקדם.

אחמד טיבי: כאשר אומרים לך שיש תור המתנה של 13 חודשים לקלינאי תקשורת בדרום או שנתיים בנתיבות, אני מניח שבנתיבות שנתיים המתנה בתור לקלינאי תקשורת, אז בערערה בנגב ההמתנה היא עשר שנים.

אחמד טיבי: מניח.

אחמד טיבי: לכן נשאלת השאלה מה עושה משרד הבריאות ומה עושה משרד האוצר.

אחמד טיבי: אני בטוח ששאלת היושב ראש היא במקומה, האם יש חוסר בתקינה.

אחמד טיבי: אנחנו רוצים לשמוע תשובה מוסמכת מהממשלה, ממשרדי הממשלה השונים.

אחמד טיבי: אני מכיר באופן אישי רבים מאנשי המקצועות האלה שהתקשרו אלי אחרי השביתה והם משוועים לעזרה של חברי כנסת, של נציגי ציבור, של הנבחרים.

אחמד טיבי: אני חושב שכל חבריי שנמצאים כאן התאחדו כדי לזעוק את הזעקה הזאת של האנשים הנפלאים האלה כדי להציל את המערכת כי כולנו נהנים מהמערכת הזאת וכולנו נסבול, גם הילדים, גם ההורים, גם השכנים, כולנו, אם ננטוש את העובדים האלה ולא נעמוד לצדם.

אחמד טיבי: לכן, אדוני היושב ראש, יש לעשות מעשה ואני חושב שב-2018 להמתין בתור שנתיים בנקודה כלשהי במדינת ישראל, זה כתם גדול.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אילן גילאון.

אילן גילאון: תודה אדוני.

אילן גילאון: אני רוצה להתחיל בזה שהנושא של פרא-רפואי הוא מראש גזרה שנגזרה על ציבור של עובדים כאילו הם היו חוטבי העצים ושואבי המים של הרפואה.

אילן גילאון: אני מצטער, אני לא בטוח מה אני צריך יותר.

אילן גילאון: אני איש – וזו הדוגמה האחרונה האישית שאני נותן – שעבר אירוע מוחי ומה יותר רפואי עבורי, המרפא בעיסוק שלי, הפיזיותרפיסט שלי או הרופאה שמכוונת אותי לרופא אחר?

אילן גילאון: לכן מבחינת עניין החשיבות הדברים נאמרו.

אילן גילאון: אלי גבאי אמר את זה באופן יוצא מן הכלל ובזה צריך להתמקד.

אילן גילאון: אגב, אתה נואם מזהיר.

אילן גילאון: אני לא יודע אם אמרו לך את זה.

אלי גבאי: אני פיזיותרפיסט.

אילן גילאון: אמרת שאתה לא רוצה לנאום אבל אתה נואם באופן יוצא מן הכלל.

אילן גילאון: התקינה נקבעת על פי כמה עקרונות שחייבים להיות מרכיבים בטייס אוטומטי.

אילן גילאון: זה גידול אוכלוסייה, זאת הזדקנות וזאת תחלואה ועוד מרכיב אחד.

אילן גילאון: זה מה שקוראים לזה נובלס אובליג'.

אילן גילאון: אנחנו רוצים להשתייך ל-OECD, אנחנו תמיד צריכים להסתכל שם.

אילן גילאון: משרד הבריאות לכל הפחות צריך להיות מעורב בתכנון התעסוקה בתחום, בכל תחום שהוא תחום רפואי, פרא-רפואי.

אילן גילאון: אני לא אוהב את המילה פרא-רפואי אבל אתם חייבים להיות מעורבים בעניין הזה.

אילן גילאון: לכן אני דווקא שלא בא מההסתדרות רוצה לדבר על המטופל קודם כל אבל גם על המטפל.

אילן גילאון: לכן הבעיה היא בסופו של דבר בעיה של כסף.

אילן גילאון: הבעיה היא בעיה שאני אקרא לה בשמה – 50 מיליוני שקלים שצריכים להימצא במיידי.

אילן גילאון: אם למשרד האוצר יש בעיה, אני אראה לו בשלוש שניות מהיכן לקחת את הכסף הזה כדי שלא יחסר לכיס המדינה.

אילן גילאון: לכן הדיון חייב להתמקד בדבר הזה.

אילן גילאון: האחד, שהעובד שעובד ברפואה שאתם קוראים לה פרא-רפואית – ואני קורא לה רפואית באופן אחר – לא יצטרך לעבוד 14 שנים כדי לקבל משכורת של מנהל בנק בחודש.

אילן גילאון: יש כאן איזושהי חלוקה שהיא לא פרופורציונאלית להשקעה וצריך להבין את הדבר הזה מבחינת תפיסת המשק הכללית.

אילן גילאון: זה דבר אחד.

אילן גילאון: אני אמון על הרעיון של האיגוד המקצועי, העבודה חשובה לי מאוד והסיסמה שלי היא שעד שהשכר לא מגיע לפי שלוש מאשר השכר הממוצע במשק, אני תמיד אומר מה שפול גטי אמר על האיגודים המקצועיים האמריקאים.

אילן גילאון: בוודאי שצריך להיות יותר כסף ובוודאי למקצוע שהוא כל כך חשוב וכולם כבר אמרו עליו את ההלל ואני לא אמשיך בכך.

אילן גילאון: לכן הנקודה המרכזית היא כסף והכסף הזה צריך להימצא באוצר והכסף הזה, יש לו מקורות ואני יכול להצביע עליהם.

אילן גילאון: אני אדם לא מיומן לגמרי אבל אני יכול באופן מיידי לעשות זאת וכך כל חבר כנסת מתוך ה-120.

אילן גילאון: השאלה היא איך אתם מתכננים את השוק הזה.

אילן גילאון: אני יודע למשל שלרופאים מרדימים אתם נותנים כל מיני תמריצים כדי שילכו למקצוע הזה כי אתם צריכים יותר.

אילן גילאון: אולי לא צריך כל כך הרבה אנשים כאלה.

אילן גילאון: הקשר שלכם בתכנון של העבודה חייב להיות קשר מובהק.

אילן גילאון: שנית.

אילן גילאון: לשלם לאנשים כגמולם.

אילן גילאון: שלישית.

אילן גילאון: אלה תקנים חשובים ביותר.

אילן גילאון: זה מה שנקרא פיקוח נפש.

אילן גילאון: 50 מיליון שקלים.

אילן גילאון: תודה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אני ממש מתנצל בפני כל חברי הכנסת.

אלי אלאלוף: לא כולם יוכלו לדבר מפני שקבענו דיון של שעה בגלל לחץ הזמן.

אלי אלאלוף: בבקשה תקצרו.

אלי אלאלוף: אם אני אוותר על אחד מכם, מראש אני מתנצל.

אלי אלאלוף: מסעוד גנאים, בבקשה.

מסעוד גנאים: תודה רבה אדוני היושב ראש.

מסעוד גנאים: בדיוק בחרת בחבר כנסת שידבר חצי דקה או דקה.

מסעוד גנאים: תחילה, אני מברך אותך על קיום הדיון ואת חברי הכנסת היוזמים.

מסעוד גנאים: דיון חשוב מאוד.

מסעוד גנאים: אני חושב שהנוכחות של כל חברי הכנסת כאן היא אות של הערכה לכל העובדים במקצועות הפרא-רפואיים.

מסעוד גנאים: הערכה לעבודת הקודש שהם עושים.

אלי אלאלוף: אני אשמח שבדיונים אחרים תהיה נוכחות כזאת.

מסעוד גנאים: אני חושב שהסובלים העיקריים בין המטופלים, אלה בעיקר הקשישים והילדים.

מסעוד גנאים: עכשיו הם סובלים בגלל השביתה הזאת.

מסעוד גנאים: אני חושב שיש עודף בכוח אדם ויש הרבה אנשים שרוצים לעבוד בעבודות האלה, אבל צערי הבעיה היא התקינה או התקנים ולכן ידוע היכן הכדור וצריך לפתור את הבעיה הזאת במהירות וגם לתקן ולשפר את תנאי עבודתם של בעלי המקצועות האלה שבאמת עושים עבודת קודש.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: עוד חבר כנסת אחד ואחר כך האחרים יכעסו עלי.

אלי אלאלוף: עיסאווי פריג'.

עיסאווי פריג': אני אקצר כי אני מדבר בדיון הבא.

עיסאווי פריג': לכל החברים שיושבים כאן.

עיסאווי פריג': בר סימן טוב, אנחנו השתתפנו לפני שעתיים בדיון בוועדת הכלכלה על הצעת חוק איסור פרסום עישון.

עיסאווי פריג': אני הסתכלתי, האולם היה מלא אבל הסרטים היו כתומים.

עיסאווי פריג': אני מסתכל עכשיו על החברים כאן, הסרטים כחולים.

עיסאווי פריג': זה כל ההבדל.

עיסאווי פריג': בשמי אני אומר לכם שאין בשורה.

אלי אלאלוף: יש כאן הבדל בין ועדות לוועדות.

עיסאווי פריג': אני אישית, ברמה האישית כחבר כנסת, אני אומר לכם שאין לנו בשורה ולא תהיה בשורה כי אתם לא אלקטורליים.

עיסאווי פריג': אתם לא מעניינים את האלקטורל בזמן אמת.

עיסאווי פריג': אני גלוי אתכם.

עיסאווי פריג': שקוף.

עיסאווי פריג': ידידי אילן אמר גלוי.

עיסאווי פריג': ידידי בר סימן טוב היה סגן הממונה על התקציבים במשרד האוצר, יעני יודע מהיכן הכסף נכנס ומהיכן יוצא.

עיסאווי פריג': נציג האוצר שהתחבא וישב מאחור, מה יש לו להגיד?

עיסאווי פריג': אמר טיבי שהאוצר אומר שלא חסרים, ההסתדרות אומר שחסרים מאות.

עיסאווי פריג': חברים, אני מסיים בסיפור אישי.

עיסאווי פריג': אחי סיים לימודי פיזיותרפיה אחרי שש שנים והתאמץ, למד קשה ועבר את הבחינה הממשלתית.

עיסאווי פריג': הלך לעבוד ואחרי חצי שנה חזר לאבא ואמר לו, רצית אותי אקדמאי, תפאדל, הנה התעודה, תתלה אותה על הקיר, אני רוצה לעשות את החיים שלי ומזה שש שנים הוא עובד בעבודה אחרת.

עיסאווי פריג': התעודה הפיזיותרפיסטית, שהוא פיזיותרפיסט מורשה, תלויה אצל אבא בבית.

עיסאווי פריג': זה סיפור אישי ואת ההמשך אני אומר בדיון הבא.

אלי אלאלוף: תרשו לי לתת לכמה חברים.

אלי אלאלוף: נציגת האוצר, תתכונני, אני רוצה את התגובה שלך.

נעמה קשת: בתפקידי אני מנהלת שירות הפיזיותרפיה של בית חולים.

נעמה קשת: אני רוצה קודם כל להודות למי שזימן את הדיון.

אלי אלאלוף: היא אחראית.

נעמה קשת: גברת ענת כהן שמואל.

נעמה קשת: אני רוצה להתחבר לנקודה של התקינה אבל מצד אחר ולהעלות איזשהו עוול שנעשה לפני הרבה שנים וזה ההבדל בין התקינה הגריאטרית לתקינה בבית חולים כללי.

נעמה קשת: רק כדי שתדעו, בבתי חולים גריאטריים, למשל שיקום גריאטרי, אנחנו מקבלים בפיזיותרפיה תקינה של 2.5 מטפלים על 36 מיטות, לעומת שיקום צעירים, שם זה 4.75 תקנים ל-36 מיטות.

נעמה קשת: צריך גם לעמוד על ההבדלים שעשו בין גריאטריה לאוכלוסייה אחרת.

נעמה קשת: כולנו יודעים וכולנו מדברים לאורך השנים על כך שהאוכלוסייה מזדקנת ולא יהיו מיטות בבתי חולים ונתתי דוגמה קטנה רק בשיקום.

נעמה קשת: בסיעודי מורכב זה 0.5 לעומת 1.5.

אלי אלאלוף: לא נזכור את כל המספרים.

נעמה קשת: לסבר את האוזן, מטופל גריאטרי זקוק להרבה יותר טיפול מאשר מטופל צעיר.

נעמה קשת: מטופל צעיר, אתה יכול לתת לו שיעשה את התרגיל המסוים הזה בצד, מטופל גריאטרי זקוק לך שתהיה לידו.

נעמה קשת: אנחנו כן עושים תעדוף של מטופלים לצערנו, כמו שאמרו לפני.

נעמה קשת: דיברו כאן על שכר.

נעמה קשת: אנחנו לא שבתנו בגלל השכר ואנחנו לא הזכרנו את זה אבל לצורך העניין, אני כמנהלת שירות עם תואר ראשון ותואר שני ו-15 שנות ותק מקבלת פחות מ-6,000 שקלים למשרה מלאה.

נעמה קשת: אז מי שלא מכיר את המספרים, כדאי שתכירו אותם.

נעמה קשת: תודה.

דורית אדלר: אני מהפורום הישראלי לתזונה בת קיימא והמועצה הלאומית לביטחון תזונתי.

דורית אדלר: אני מתרגשת מאוד מהדיון, כבוד היושב ראש וחברי הכנסת שנכנסים לעובי הקורה.

דורית אדלר: אני רוצה לשים את התזונה כי כולם מדברים כאן על פיזיותרפיה וכולי והכול נכון.

עיסאווי פריג': יש דיון בשעה 12:30.

דורית אדלר: משרד הבריאות אומר שרוב האנשים למעשה מתים ממחלות תזונתיות.

דורית אדלר: השמנה, סוכרת, כל הדברים האלה.

דורית אדלר: אלה מחלות תזונתיות.

דורית אדלר: יש לנו מועצות לסוכרת, יש לנו סל תרופות ויש לנו הכול, המגיפות האלה ממשיכות להתקדם.

דורית אדלר: את הטיפול, את המניעה במחלות התזונתיות, רק אנשי המקצוע, התזונאים, יכולים להוביל כי הם היחידים שמבינים את המכלול.

דורית אדלר: מייצרים לנו עכשיו מזון ממדפסת תלת ממד.

דורית אדלר: מי יוכל להגיד לציבור אם זה נכון או לא נכון?

דורית אדלר: לכן יש חסר של מאות תקנים של תזונאים, הן בקהילה והן בבתי חולים.

דורית אדלר: הנושא של חוסר הביטחון התזונתי הוא אחד הגורמים המרכזיים לאי השוויון גם הכלכלי, החברתי ושל ההון במדינת ישראל.

דורית אדלר: לכן חייבים לשים את הנושא הזה, גם של תקינה וגם של שכר של התזונאים על המפה.

אלי אלאלוף: תודה.

עיסאווי פריג': בשעה 12:30 מתקיים דיון בנושא.

אלי אלאלוף: נציגת אלו"ט ואחר כך נציגת האוצר.

נעמה הלר: תודה.

נעמה הלר: אני באתי היום כדי לדבר על הזכויות של הציבור שהסיבות שהובילו לשביתה הזאת משפיעות עליו.

נעמה הלר: אני רוצה להזמין את נציגי האוצר להצטרף אלי ליום עבודה אחד באלו"ט כשאני עונה על טלפונים של הורים.

נעמה הלר: הורים מהדרום שאומרים שבמעון היום השיקומי אין קלינאי תקשורת לילד עם אוטיזם, הם פונים לקופת חולים בקהילה – אין קלינאי תקשורת, בבתי הספר לחינוך המיוחד, בגני התקשורת – אין קלינאי תקשורת.

נעמה הלר: דוח מבקר המדינה אומר.

נעמה הלר: אני מציעה שזאת תהיה תכנית העבודה של משרד האוצר כשהוא טוען שאין בעיה.

נעמה הלר: שיפתח את דוח מבקר המדינה משנה שעברה ויקרא את הנתונים.

נעמה הלר: בנתיבות ילד מחכה שנתיים לקלינאי תקשורת.

נעמה הלר: בבית חולים סורוקה בבאר שבע, הוא מחכה 13 חודשים.

קארין אלהרר: הם היו בדיונים.

קארין אלהרר: הם מכירים את הנתונים.

נעמה הלר: יש שם תכנית עבודה איך לפעול.

נעמה הלר: צריך לתת מענקי עידוד לעובדים הפרא-רפואיים לבוא ולעבוד בפריפריה.

נעמה הלר: צריך לפתוח עוד תכניות לימוד.

נעמה הלר: נפתחת עכשיו תכנית לימוד אחת לקלינאי תקשורת במכללת אחווה, צריך להיפתח תכנית גם באוניברסיטת בין גוריון.

נעמה הלר: יש פתרונות, צריך לנקוט בהם ומהר.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: נציגת האוצר בבקשה.

ליאור קוטלר: אגף התקציבים, משרד האוצר.

ליאור קוטלר: כמו שאתם יודעים, בית הדין לעבודה פסק שעד ה-21 ביוני ייקבעו פגישות בין נציגי המדינה לבין ההסתדרות בכוונה להשיג פתרון שמוסכם על כל הצדדים.

ליאור קוטלר: משרדי הבריאות והאוצר פועלים בימים אלו בהתאם למתווה שסוכם בבית הדין והם עורכים בירור של הטענות השונות שנטענות על ידי ההסתדרות ועל ידי האיגוד המקצועי.

ליאור קוטלר: מחר יש פגישה עם האיגוד המקצועי ופגישה נוספת אמורה להתקיים ב-19 ביוני.

קארין אלהרר: את מקריאה את זה?

אלי אלאלוף: חברי, אם לא תאפשרו לה, לא נדע כמה היא לא מוכנה לדיון.

אלי אלאלוף: תנו לה להתייחס.

אלי אלאלוף: תמשיכי בבקשה.

אלי אלאלוף: אני אגן עליך.

ליאור קוטלר: בירור הנתונים יחד עם משרד הבריאות טרם הסתיים.

ליאור קוטלר: אנחנו מקווים שבימים הקרובים יחד עם נציגי אגף השכר ומשרד הבריאות הדיון בעובדות יסתיים ונוכל להמשיך להתקדם בהתאם למתווה שסוכם עם בית הדין.

מיכל בירן: יש כאן פיל בחדר.

מיכל בירן: אתם טוענים שלא חסרים תקנים.

מיכל בירן: כאילו אתם לא חיים כאן.

אורלי לוי אבקסיס: אם לא חסרים תקנים, למה התור לקלינאי תקשורת?

אלי אלאלוף: כיושב ראש הוועדה מותר לשאול וכן לשאר חברי הכנסת כולל ידידתי אורלי לוי.

אלי אלאלוף: את נותנת תשובה שבסוף זה אומר שאין תשובה או את נותנת תשובה מפני שאתם מתכננים פתרון לבעיה?

ליאור קוטלר: אנחנו עובדים עכשיו על בירור העובדות יחד עם משרד הבריאות.

דב חנין: הנושא חדש לכם?

אלי אלאלוף: בבקשה, תן לה לסיים.

ליאור קוטלר: נעשה תהליך עבודה מקצועי כדי להבין את הטענות השונות שנטענות על ידי נציגי ההסתדרות ועל ידי האיגודים המקצועיים.

ליאור קוטלר: עבודת המטה נעשית בימים אלה.

ליאור קוטלר: מחר יש ישיבה ובשבוע הבא יש ישיבה.

ליאור קוטלר: אנחנו עובדים יחד עם משרד הבריאות.

אלי אלאלוף: אתם תבואו לבית המשפט עם תשובות מספקות לאור המצב?

ליאור קוטלר: אני מקווה מאוד שנגיע לפתרון מוסכם בין הצדדים.

מיכל בירן: שלוש שנים מתקיימים הדיונים.

אלי אלאלוף: דב חנין, רצית לשאול שאלה.

דב חנין: גברתי, אני בהחלט מכבד אותך ואת כל עובדי המדינה.

דב חנין: אני חייב לומר לך שהתשובה שלך די מזעזעת אותי כי הביטוי הזה שאתם הולכים לברר את העובדות, הוא ביטוי דיפלומטי.

דב חנין: אנחנו רוצים להבין מה הן העובדות שאתם חושבים שהן עובדות.

דב חנין: כולנו מסביב לשולחן הזה משוכנעים שחסרים המון תקנים.

דב חנין: אם אתם חושבים אחרת, המקום שלכם לומר את זה הוא כאן בכנסת ותנסו לשכנע אותנו שיש עודף בתקנים או שאין שום בעיה, אבל אתם לא יכולים לטייח את הדברים בצורה כזאת.

אלי אלאלוף: סעיד אלחרומי, רצית להתייחס.

סעיד אלחרומי: כן.

סעיד אלחרומי: אני חושב שאחרי התשובה המזעזעת של נציגת משרד האוצר, לא נותר להוסיף הרבה.

סעיד אלחרומי: אני חושב שהמקום לברר את העובדות הוא כאן, זאת מליאת הכנסת.

סעיד אלחרומי: מי שהחליט לפני שעה קלה על קיצוץ רוחבי של מיליארדי שקלים ממשרדי הממשלה, זאת הכנסת וכאן המקום לומר את הדברים.

סעיד אלחרומי: זה אפילו מייתר את הדיון.

סעיד אלחרומי: היא אומרת שאין מחסור בתקנים, נדבר עם משרד הבריאות אבל מנכ"ל משרד הבריאות יושב כאן וכולנו יודעים שיש מחסור בתקנים, כולנו יודעים שבפריפריה מחכים שנה וחצי ושנתיים בתורים האלה.

סעיד אלחרומי: כולם יודעים שאנשי המקצוע מסתובבים ועובדים במלצרות ואנחנו עושים צחוק מעצמנו.

סעיד אלחרומי: כל החברה המכובדת של חברי הכנסת יושבת כאן לא כדי לשמוע תשובה מעליבה כזאת.

סעיד אלחרומי: זה באמת מעליב.

סעיד אלחרומי: אנשים יודעים שיש מחסור.

סעיד אלחרומי: תגידו שיש מחסור, אנחנו נשב, נברר מה אפשר לעשות עם התקציב.

סעיד אלחרומי: כן, אפשר לדבר אבל לומר שאין מחסור – זה צחוק מהעבודה.

סעיד אלחרומי: תודה אדוני היושב ראש.

אחמד טיבי: זאת פעם ראשונה שאני שומע את סעיד אלחרומי כועס.

אלי אלאלוף: אבל הוא תמיד כועס באלגנט.

אחמד טיבי: נכון.

אריה ליברמן: אני פיזיותרפיסט 45 שנים.

אריה ליברמן: אני מנהל שירות הפיזיותרפיה בבית חולים במרכז הארץ.

אריה ליברמן: פעם ראשונה שאני משתתף בדיון ואני מאוד הופתעתי לטובה על הערכת המקצוע שלנו אבל עם הערכה לא הולכים למכולת.

אריה ליברמן: כשאני בא בבוקר לבית החולים, אני צריך להחליט למי אני לא אתן את הטיפול היום.

אריה ליברמן: לאיזו משפחה אני אומר שהילד שלה לא מקבל היום טיפול.

אריה ליברמן: כנראה שאנשים לא מבינים את זה.

אריה ליברמן: אם הם ירגישו את זה על עצמם, איזה פתרון יהיה להם.

אריה ליברמן: כפי שנאמר, אנחנו גם ילדים וגם הורים ואיך אתה עומד מול ילד שחייב טיפול נשימתי ואתה לא מטפל בו כי יש לך עוד עשרים ילדים ואין לך כוח אדם?

אריה ליברמן: יש לך עשרה אנשים בהם יש לך אימהות עם ילדים חולים, אביה של אחת נפטר, אחרת בחופשת לידה ולשלישית מגיעה חופשת השתלמות.

אריה ליברמן: אתה נשאר עם התקן שלך כשהוא 50 אחוזים פחות.

אריה ליברמן: איך אפשר לתפקד?

אריה ליברמן: אני לא מבין את האוצר.

אריה ליברמן: אני לא מבין.

אריה ליברמן: זה כאילו הילד עירום.

אריה ליברמן: זה מזעזע.

אריה ליברמן: תודה.

אלי אלאלוף: תודה לך.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת חאג' יחיא ואחריו חברת הכנסת אורלי לוי.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כבוד היושב ראש, אם כבר רוצים לערוך בדיקה, הבדיקה צריכה לכלול כמה דברים כאשר הדבר האחד הוא השכר של האנשים שעובדים ומשקיעים ועוזרים לאנשים – אני לא רוצה לומר שלפעמים מצילים חיים – לחיות חיים נורמליים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה קריטריון אחד.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קריטריון שני שצריך לבדוק הוא כמה זמן אזרח צריך לחכות כדי שיגיע תורו.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני עושה את הבדיקה הזאת.

עבד אל חכים חאג' יחיא: קורה לי שאני רוצה לקבוע תור לבן משפחה ואז אנחנו מתחילים לחפש ולא מעניין אותי המרחק והיכן המקום.

עבד אל חכים חאג' יחיא: לפעמים מקרה פשוט, פיזיותרפיה לבני אחרי שנקע את הרגל, הוא צריך לחכות חודשיים-שלושה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אחרי התקופה הזאת היא כבר לא צריך את הפיזיותרפיה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני שואל בכל המקומות, אני רוצה לנסוע, אני רוצה להגיע למרחקים ארוכים.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנושא הזה, אם חסר או לא חסר, תלוי גם בכמה אנשים העובד הפרא-רפואי צריך לטפל במשך היום או במשך שעה וכמה זמן צריך לחכות בתור.

עבד אל חכים חאג' יחיא: זה הקריטריון שצריכים לקחת אותו בחשבון כאשר באים ואומרים שלא חסר.

עבד אל חכים חאג' יחיא: כשיש לו 50 אחוזים מהצוות, המשמעות היא שאנשים לא יקבלו את הטיפול, יחכו לתור חדש או שידחו תור של אנשים שכבר מחכים תקופה ארוכה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: הנתונים האלה שכל אזרח מכיר אותם ופוגש אותם, הם לא צריכים את הבדיקה העמוקה הזו שמחכים הרבה שנים כדי לעשות אותה.

עבד אל חכים חאג' יחיא: אני בדרך כלל נגד שביתות אבל אם השביתה תוכל להשיג את המטרה שהאזרחים גם ייהנו ואלה שעובדים ייהנו ויוכלו לחיות בכבוד, אני לא רוצה שהעובד יגיע למקום העבודה שלו וישאל את עצמו לשם מה הוא עובד או ילך לעבודה אחרת.

אורלי לוי אבקסיס: תודה אדוני היושב ראש.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו בדיון ואני רואה שכולנו תוקפים את נציגת האוצר, ובצדק, לאור התשובה שניתנה, אבל אני לא פוטרת את בר סימן טוב כמי שהיה פעם באוצר והיום נמצא במסגרת של הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: הלב שלו תמיד היה במקום הנכון ואני יכולה לומר זאת כמי שמבקרת בדרך כלל את פקידי האוצר.

אורלי לוי אבקסיס: במקרה הזה היה גם עם מי לעבוד.

אורלי לוי אבקסיס: לא יתכן שמערכת הבריאות לא יודעת מה החוסרים שלה, לא יודעת מה העתודה של אותם מטפלים, לא יודעת שזאת השקעה ולא הוצאה, לא יודעת לתמחר.

אורלי לוי אבקסיס: היא חייבת לדעת.

אורלי לוי אבקסיס: יש נוסחאות שאומרות איך מתמחרים.

אורלי לוי אבקסיס: ילד שלא קיבל את קלינאית התקשורת בזמן, איך הוא יתפתח?

אורלי לוי אבקסיס: לאן אנחנו מסלילים אותו?

אורלי לוי אבקסיס: מה היכולת שלו להשתלב בחברה?

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו יודעים שילדים יכולים להיות אכזריים.

אורלי לוי אבקסיס: לקות דיבור יכולה להפוך ילד להיות אאוט-סיידר חברתי.

אורלי לוי אבקסיס: זה אומרים לי שיש מספיק תקנים, אז בואו אני אספר לכם.

אורלי לוי אבקסיס: אני גרה בפריפריה.

אורלי לוי אבקסיס: אני גם מקבלת הרבה פניות ציבור.

אורלי לוי אבקסיס: מה שקורה עכשיו, זה אבסורד גדול ואני רוצה שבר סימן טוב ישים לב.

אורלי לוי אבקסיס: התורים בעצם יוצרים מציאות וירטואלית כי התורים האלה מסתירים ביקוש שאין לו מימוש ואין יכולת.

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת, זה הולך ומתפוצץ.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו דוחים את ההתמודדות בתורים.

אורלי לוי אבקסיס: מה קורה בתווך?

אורלי לוי אבקסיס: כאשר מגיעה אימא לילדה ואומרת שהיא בבאר שבע מנסה להשיג קלינאית תקשורת, יש חלון הזדמנויות שהוא בערך עד גיל 5-6.

אורלי לוי אבקסיס: לא יקבל הילד בזמן, בנגישות וכדומה את אותו טיפול, תהיה לו לקות שתמשיך אתו הלאה.

אורלי לוי אבקסיס: סביר להניח שהיכולת לטפל תהיה הרבה יותר קשה ונצטרך להשקיע בו יותר משאבים.

אורלי לוי אבקסיס: אבל כשאומרים לה שתחכה שנה וחצי, יבואו ויאמרו באוצר שיש פתרון.

אורלי לוי אבקסיס: אנחנו אומרים שאם בגיל הרך לדוגמה לא מקבלים, תוך ארבעה חודשים לכו תקבעו באופן פרטי.

אורלי לוי אבקסיס: אתה יודע מה זה אומר אדוני היושב ראש?

אורלי לוי אבקסיס: שהאוכלוסייה מלווה כסף למערכת.

אורלי לוי אבקסיס: היא הולכת וקונה את השירותים באופן פרטי, הולכת אחר כך ואומרת למשרד הבריאות או לקופה שיחזירו לה את הכסף.

אורלי לוי אבקסיס: מנהלת שם מאבק.

אורלי לוי אבקסיס: זה גם נוח לקופות ואני אומר לך למה.

אורלי לוי אבקסיס: הן לא צריכות ליצור התקשרויות חדשות, הן לא צריכות ליצור מבנים עם הוצאות קבועות, אלא הן חותכות לעצמן.

אורלי לוי אבקסיס: הן אומרות שחלק יוותרו, חלק ילכו ויקנו את השירותים אם הם במצב סוציו אקונומי.

אורלי לוי אבקסיס: חלק מהאנשים לא יודעים לעמוד מול בירוקרטיה ולהגיש את הטפסים ולקבל את הכסף בחזרה וכבר הולך לקופות חלק מהתשלום.

אורלי לוי אבקסיס: יותר מכך.

אורלי לוי אבקסיס: מי שנשאר בתוך התור, אלה האוכלוסיות החלשות כי אם יש לי כסף, כמובן שאני אלך ואשלם באופן פרטי.

אורלי לוי אבקסיס: קלינאי תקשורת, זה לא ביקור חד פעמי אלא זה טיפול ארוך.

אורלי לוי אבקסיס: זאת אומרת, אנחנו נשקיע אלפי שקלים בחודש בהלוואה למשרד הבריאות.

אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לומר דבר נוסף.

אורלי לוי אבקסיס: כל מי שמכיר ועדת השמה של ילד בגן, יודע שהמחסור במקצועות הפרא-רפואיים הגיע לכדי אבסורד.

אורלי לוי אבקסיס: הם אומרים שהילד צריך טיפול באומנות, אבל אין להם מטפלים באומנות ולכן ניתן לו גננת שיח.

אורלי לוי אבקסיס: זה אומר שנותנים מה שיש ולא מה שצריך.

אורלי לוי אבקסיס: לכן לא פותרים את הבעיה.

אורלי לוי אבקסיס: כאשר אנחנו אומרים שאין לנו ולכן ניתן לו משהו אחר, זה אבסורד.

אורלי לוי אבקסיס: נותנים לנו מניפולציה במספרים והילדים האלה, אתה יודע איפה בדיוק נמצא אותם ומה יהיה אתם והם גם יהיו אאוט-סיידרים חברתית שזה הדבר הכי נורא שיכול להיות לילד.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: איציק שמולי.

איציק שמולי: אני מוותר.

איציק שמולי: הייתי כאן הראשון והייתי צריך לדבר בהתחלה ולא בסוף הדיון.

אלי אלאלוף: אני מתנצל.

אלי אלאלוף: זה היה מובן, עד כדי כך שלא רשמנו אותך.

אלי אלאלוף: אני מתנצל.

אלי אלאלוף: חבר הכנסת ואאל יונס.

ואאל יונס: אדוני היושב ראש, כבר אמרו הכול ואני רוצה לומר רק דבר אחד.

ואאל יונס: אני הראשון שהגשתי שאילתה לסגן שר הבריאות לגבי השביתה.

ואאל יונס: התשובה שלו הייתה מאוד מעליבה.

אלי אלאלוף: איציק, תסתכל היכן אתה רשום, אתה רשום כאן אחרון.

אלי אלאלוף: אני מתנצל.

אלי אלאלוף: לא רשמו.

אלי אלאלוף: אני הולך לפי הרשימה.

ואאל יונס: אדוני היושב ראש, אני הראשון שהגיש שאילתה לסגן שר הבריאות לגבי שביתת 5,000 העובדים הפרא-רפואיים ולגבי סבל המטופלים.

ואאל יונס: לצערי הרב התשובה שלו הייתה שיש היום דיון בבית המשפט לעבודה ונראה מה יהיה.

ואאל יונס: אני מתפלא על תשובה כזאת שניתנה על ידי סגן שר הבריאות שמחכה לבית המשפט שיכריע במה שיעלה בגורלם של העובדים.

ואאל יונס: העובדים הפרא-רפואיים – גם אני לא אוהב לקרוא להם כך – הם הצוות הנכון בבתי החולים ואי אפשר לקיים בתי חולים בלעדיהם, כמו שאי אפשר לקיים מסעדה בלי שף.

ואאל יונס: הצוות הזה עושה מאמצים רבים.

ואאל יונס: אני מכיר הרבה אנשים שאפילו יש להם תואר שני בפיזיותרפיה אבל הם עובדים במפעלי נייר כי במפעלי נייר משלמים יותר עבור שעת עבודה והתנאים שם הרבה יותר טובים.

ואאל יונס: זה אומר דרשני.

ואאל יונס: אם סגן שר הבריאות רוצה שבית המשפט ידון בסוגיה הזאת, חבל שהולכים לחוקק כאן את החוק שנקרא פסקת ההתגברות.

ואאל יונס: בואו ניתן לבתי המשפט לנהל לנו את המדינה.

ואאל יונס: תודה.

אלי אלאלוף: תודה.

אלי אלאלוף: אני רוצה לומר לכם שהמשבר הוא משבר אמיתי ולא יסתיים בישיבה אחת וגם לא יסתיים בדיון בבית הדין לעבודה.

אלי אלאלוף: משרד הבריאות חייב לקחת כאן אחריות וקודם כל לתת לנו בנתונים שלו ובניתוחים שלו את תמונת המצב האמיתית.

אלי אלאלוף: כשתהיה לנו תמונת מצב אמיתית, הוא יצטרך גם להציג בפנינו כוועדה תכנית עבודה שתראה איך הוא מתמודד עם זה.

אלי אלאלוף: איך הוא היה רוצה להתמודד עם זה כולל הצורך בהכשרת עובדים, אם יש צורך, ובוודאי לאייש את התקנים הלא מנוצלים כרגע.

אלי אלאלוף: לכן אני מבקש מהמנכ"ל בשם הוועדה להכין תכנית עבודה אמיתית למקצועות הפרא-רפואיים.

אלי אלאלוף: כל אחד מאתנו יכול לתת דוגמאות כולל אני.

אלי אלאלוף: אני אומר לכם שהיום בכלל לא כדאי להתקרב לשם, ולפעמים גם עם כסף.

אלי אלאלוף: המצב הוא פשוט חמור.

אלי אלאלוף: העברנו אחריות מהמדינה לקופות החולים ולקופות החולים אין את היכולת להתרומם ולהרים את האתגר המדהים הזה, העצום הזה שנופל לידיהן.

אלי אלאלוף: גם התשלומים שלהן, הם פחותים יותר מכל מה שמוכן מישהו לשלם ואחר כך יש איזו סחר-מכר כזה של תלכו, קחו שירות פרטי בחוץ ותבואו ונשלים לכם.

אלי אלאלוף: לכן אני חושב שיש כאן אחריות שאי אפשר לברוח ממנה והיא קודם כל על משרד הבריאות.

אלי אלאלוף: זה לא קשור לידידות האישית הוותיקה שלי עם מר משה בר סימן טוב והערכה לסגן השר.

אלי אלאלוף: משרד הבריאות לא יודע ולא יכול היום לתת תמונה מסודר לגבי המצב בתחומים האלה של הפרא-רפואי, שעושים עבודת קודש.

אלי אלאלוף: אני אומר לכם שכל מערכת הבריאות, כל מי שעובד בה היום, אם הוא לא קדוש, מה הוא עושה שם?

אלי אלאלוף: מסכן.

אלי אלאלוף: לכן אנחנו זקוקים לנתונים.

אלי אלאלוף: הייתי רוצה מאוד שתוך חודש, חודשיים, משרד הבריאות ייתן לנו את התמונה הכוללת של המצב.

אלי אלאלוף: תוך חודשיים.

אלי אלאלוף: אני מציע שיסיימו את הדיון בבית הדין לעבודה בפשרה.

אלי אלאלוף: אני לא מצפה שבית הדין לעבודה גם ימצא את הכסף.

אלי אלאלוף: גם אם הוא יכתיב תשובה, זה ברור שאחר כך יגידו שאין כסף.

אלי אלאלוף: אם משרד הבריאות יכול לתת לנו קודם כל את התמונה לפי ראות עיניו במסגרת אחריותו לתחום הזה, במסגרת האחריות שלו לבתי החולים ולקופות החולים, אז אפשר יהיה להתחיל להתמודד.

אלי אלאלוף: אני רוצה להודות קודם כל לפרא-רפואיים.

אלי אלאלוף: באמת.

אלי אלאלוף: להודות ליושב ראש שלהם, לאלי.

אלי אלאלוף: הבאתם אלינו בדיון מכובד מצב אקוטי של מערכת הבריאות.

אלי אלאלוף: ביום חמישי אני הייתי בפגישה בנושא בריאות עם שר האוצר.

אלי אלאלוף: הוא אמר לי: אתה לא תאמין, אני שלוש-ארבע ישיבות ביום מתעסק במערכת הבריאות.

אלי אלאלוף: אני חושב שיש כאן בעיה מערכתית ענקית בתחום הבריאות.

אלי אלאלוף: אין תחום שהוא עם כל הכלים כדי לתת תשובה לאזרחים.

אלי אלאלוף: אין.

אלי אלאלוף: אין תחום.

אלי אלאלוף: אגלה לכם סוד כמוס ואומר שגם בית החולים אסותא באשדוד בבעיה.

אלי אלאלוף: זאת אומרת, גם ההתחלה, משהו מתחיל יפה, מכובד, סופר מקצועי אבל תכנון לקוי.

אלי אלאלוף: אני אומר לך המנכ"ל – וממה שאני יכול בתפקידי הנוכחי, ואני שמח על מספר חברי הכנסת שהיו בדיון, מה שמוכיח שאנחנו רוצים לעזור – שכל מה שאפשר לעשות, מערכת הבריאות חייבת לעשות בדיקה כוללת אבל כרגע אני אסתפק בבקשה לגבי הפרא-רפואיים.

אלי אלאלוף: תוך חודשיים אנחנו נרצה לשבת על זה ולראות איך אנחנו מתמודדים כי זאת באמת פגיעה לפעמים אנושה, לפעמים חלקית, תפקודית, ברוב המערכת, ברוב התושבים של המדינה שלנו.

אורלי לוי אבקסיס: אולי לחשוב על רעיון שבמקום לשלם באופן פרטי, ייתנו איזה שובר ואחר כך הקופות ישברו את הראש.

אורלי לוי אבקסיס: לאנשים אין כסף להוציא מהכיס.

אלי אלאלוף: אני כרגע לא נכנס לזה.

אלי אלאלוף: משה בר סימן טוב, בבקשה.

משה בר סימן טוב: תודה.

משה בר סימן טוב: דבר ראשון, האחריות היא אצלנו ואני אומר את זה כל הזמן, גם כאשר אנחנו בקשיים מול האוצר.

משה בר סימן טוב: יתקפו אותנו, זה בסדר.

משה בר סימן טוב: אני מעולם לא מגלגל אחריות למשרד האוצר ולא משנה את מי הם שולחים לדיון.

משה בר סימן טוב: האחריות היא שלנו והאחריות היא גם שלנו כמדינה.

משה בר סימן טוב: אני אומר לכם שבסוף יש כאן איזשהו ביטוי של בעיה.

משה בר סימן טוב: הפיל שבחדר הוא בכלל אחר.

משה בר סימן טוב: אי אפשר לקיים מערכת בריאות ב-7.5 אחוזים הוצאה לאומית ו-4.5 אחוזים הוצאה ציבורית.

משה בר סימן טוב: לא יעזור כלום.

משה בר סימן טוב: היה אפשר לעשות את זה עד 2014-2015.

משה בר סימן טוב: עכשיו ההשקעה הציבורית שלנו בבריאות, לא תאפשר לנו לקיים מערכת ציבורית לאורך זמן.

משה בר סימן טוב: אנחנו מזדקנים, נהיים יותר חולים, גדלים, הציפיות של הצרכנים עולות, המחירים של התרופות עולים וזה הפיל שבחדר.

משה בר סימן טוב: לא התקינה.

משה בר סימן טוב: בסוף זה הדבר האמיתי.

משה בר סימן טוב: כל פעם אנחנו דנים כאן על איזשהו היבט אחר, ביטוי אחר של בעיה שהיא הרבה יותר עמוקה.

משה בר סימן טוב: עם 4.5 אחוזים הוצאה ציבורית, לא נצליח.

משה בר סימן טוב: כל פעם אנחנו ניתן איזשהו מענה אחר.

אורלי לוי אבקסיס: מה שקורה זה שכל פעם השותפות של האזרח הפרטי הולכת וגדלה והציבורי הולך וקטן.

משה בר סימן טוב: אני כן רואה – וזה החלק האופטימי – ניצנים של שינוי בשיח.

משה בר סימן טוב: היו גם אמירות של שר האוצר שאני מאמין שבסוף הן תגענה לכדי ביטוי ממשי ושינוי עמוק בהיקף המשאבים שמוקצים לבריאות.

אילן גילאון: דבר בכסף.

אילן גילאון: שינוי בשיח, אתה יודע מתי יהיה?

אילן גילאון: כשיבינו שיותר אנשים מתים מלחץ דם ומסוכרת מאשר מערבים שנוהרים לקלפיות.

אילן גילאון: זה שינוי בשיח.

משה בר סימן טוב: אני דיברתי בכסף.

משה בר סימן טוב: לגבי הדיון הקונקרטי הזה שנערך בוועדה בשעה האחרונה.

משה בר סימן טוב: היה כאן ערבוב של שני דיונים חשובים כל אחד בפני עצמו.

משה בר סימן טוב: האחד הוא מקצועות הבריאות, בעיקר בסקטור בתי החולים שם זו בעיה מסוג אחד שנמצאת במסלול של בית הדין.

משה בר סימן טוב: יש לנו את כל הנתונים.

משה בר סימן טוב: העדפנו למצות את הדיון קודם בתוך הממשלה ביחד עם משרד האוצר, לפני שאנחנו מציגים אותם אבל לנו יש את כל הנתונים מוכנים להצגה בכל עת.

משה בר סימן טוב: הדיון השני שהיה כאן שהוא לא פחות חשוב, אולי אפילו יותר, הוא כל הדיון על הקהילה או התפתחות הילד, שזה בסוף משהו אחר.

משה בר סימן טוב: היו אצלך דיונים בנושא הזה שהוא נושא מאוד חשוב.

אלי אלאלוף: מצאתם לנכון להעביר את זה מחר לדיון בוועדת הכספים.

אלי אלאלוף: מחר בוועדת הכספים יש דיון בהתפתחות הילד.

משה בר סימן טוב: אני לא מכיר.

אלי אלאלוף: זה עניין של סוג הכובעים בישיבה?

משה בר סימן טוב: אני לא מכיר דבר כזה.

משה בר סימן טוב: אנחנו לא מנתבים דיונים לוועדות.

אלי אלאלוף: זאת צורה לברוח מאחריות.

אלי אלאלוף: אני ממליץ לך שאנשי הבריאות לא ילכו לדיון בוועדת הכספים שעוסק בהתפתחות הילד.

משה בר סימן טוב: או.

משה בר סימן טוב: קיי.

משה בר סימן טוב: אני אומר שהנושא הזה הוא נושא שאנחנו עובדים עליו כבר הרבה זמן.

אורלי לוי אבקסיס: אלי, המלצה.

אורלי לוי אבקסיס: ברגע שתסגור להם כאן את החקיקה הממשלתית, תאמין לי שהם יעברו לכאן.

אורלי לוי אבקסיס: הם חושבים ששם הם ישיגו כסף כי שם גפני יעשה שרירים.

אורלי לוי אבקסיס: הם יוצאים מנקודת הנחה שאתה חבר במפלגה.

אורלי לוי אבקסיס: הם לא מכירים אותך מספיק ולכן הם חושבים שאתה תיתן להם לעבור על זה כך.

אורלי לוי אבקסיס: אני במקומך אומרת שאין יותר חקיקה ממשלתית כאן בוועדה ואז תראה אותם באים מהר ומביאים פתרונות.

אלי אלאלוף: ואז דופקים – סליחה – את הדיור המוגן.

אלי אלאלוף: לא.

אלי אלאלוף: אני לא אעשה את זה.

אילן גילאון: הייתי הולך יותר רחוק.

אלי אלאלוף: תודה על העצות.

אלי אלאלוף: תסיים בבקשה.

משה בר סימן טוב: אני אומר שזה דיון אחר ואנחנו מודעים לצורך לטפל בעניין.

משה בר סימן טוב: גם היינו אצלך כאן

משה בר סימן טוב: בוועדה ונבוא שוב בכל עת שתזמין אותנו כדי להציג לכם את התכנית שלנו שכמו שאמרתי בפעמים הקודמות היא מורכבת וארוכת טווח אבל אנחנו ניתן מענה לבעיות הקשות שאנחנו רואים היום בהתפתחות הילד.

משה בר סימן טוב: יהיה מענה ואנחנו נגביר את הנגישות.

משה בר סימן טוב: הבטחתי.

משה בר סימן טוב: אנחנו נעשה את זה.

משה בר סימן טוב: גם אם אנחנו לא נצליח לייצר את כל המשאבים שאנחנו רוצים לעניין, אנחנו נשפר את המצב באופן משמעותי.

משה בר סימן טוב: זאת התחייבות גם של סגן השר וגם אני נתתי אותה בכמה הזדמנויות, וזה יקרה.

אלי אלאלוף: חברים, אני מתנצל אבל הישיבה נעולה ואנחנו מיד ממשיכים בדיון הבא על נושא המתמחים בתזונה וברפואת שיניים.

אלי אלאלוף: תודה.