ועדת הפנים והגנת הסביבה, כנסת 20, פרוטוקול מספר 650, 2018-06-12 14:18

יואב קיש: צהרים טובים.

יואב קיש: אני פותח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה בנושא תקנות כלי הירייה (הכשרה), התשע"ח-2018.

יואב קיש: אני מתנצל על האיחור.

יואב קיש: אולי לא עדכנו אותך אבל היה לנו דיון בנושא עומר שאקיר.

גלעד ארדן: עדכנו אותי.

יואב קיש: היינו עכשיו בדיון סגור.

גלעד ארדן: הייתה לך עמדה נכונה.

אמיר אוחנה: גם לך.

גלעד ארדן: זה כלל.

יואב קיש: בדרך כלל אנחנו מאתגרים אחד את השני ובמקרה הזה פחות.

יואב קיש: אני שמח שהשר גלעד ארדן, השר לביטחון פנים ונושאים אסטרטגיים, נמצא כאן אתנו.

יואב קיש: אני יודע שנושא תקנות כלי הירייה מהווה רפורמה מאוד מאוד משמעותית שאתה מוביל ובאמת יש לה חשיבות מאוד גדולה והשפעה על החיים של כולנו.

יואב קיש: כשאני אומר כולנו, זה לא רק אלה שנושאים כלי ירייה.

יואב קיש: זו המשמעות וזו המטרה של הרפורמה הזו.

יואב קיש: במקום להכביר מילים, אני אתן לך להציג ואחר כך נתקדם עם ההקראה והחקיקה.

גלעד ארדן: תודה אדוני היושב ראש.

גלעד ארדן: קודם כל, אני מודה לך על ששמת את התקנות על שולחנה של הוועדה.

גלעד ארדן: נמצא כאן גם חבר הכנסת אמיר אוחנה שפועל רבות מולי ומול המשרד בנושא המאוד חשוב הזה.

גלעד ארדן: חשוב לי לומר כבר בהקדמה שהתחום של אחזקת כלי ירייה – בדיוק אתמול נפגשתי עם השרה לביטחון המולדת והסברתי לה איך זה עובד במדינת ישראל וצריך לזכור את זה כמושכלת יסוד – הכלל הוא שלאזרחי ישראל אין זכות להחזיק בכלי ירייה.

גלעד ארדן: זה הפוך מהתיקון השני בחוקה האמריקאית.

גלעד ארדן: אין זכות.

גלעד ארדן: אלא מה, ברגע שהשר לביטחון הפנים שהוסמך בחוק לקבוע מי זכאי, בהתאם לכך נקבעת הזכות.

גלעד ארדן: יש אצלנו אגף כלי ירייה, יש כמובן את עמדת המשטרה, אנחנו עובדים גם על חוק רחב יותר בנושא הזה, בדיקות שהכנסנו בשנים האחרונות, בין אם אלה בדיקות פסיכולוגיות או עמדת משרד הבריאות.

גלעד ארדן: היכן שאני טועה, הרצל, תקן אותי כדי שלא אייצג אותך לא טוב.

גלעד ארדן: אני חייב לומר שההסתכלות הייתה בהקשר הזה טיפה יותר מצומצמת.

גלעד ארדן: היא הייתה הסתכלות של הצורך של בעלי מקצועות או אנשים שגרים באזור מסוים בארץ באחזקת כלי ירייה אל מול החשש המוצדק, גם של משטרת ישראל וגם של כלל האזרחים, שמישהו שמחזיק כלי ירייה שלא לצורך, עלול לעשות שימוש לא ראוי בו או שימוש לא מקצועי בו ואז ייפגעו חפים מפשע.

גלעד ארדן: אני חושב שמאז ספטמבר 2015 הנושא הזה הפך להיות קצת יותר מורכב וקצת יותר רחב כי בעצם אנחנו עברנו לעידן של מתקפות טרור מסוג אחר, מה שהתקשורת קוראת טרור יחידים – לא משנה אם אלה באמת יחידים או חוליות - אנשים שהם לאו דווקא מופעלים ישירות על ידי ארגוני טרור אלא אנשים שמוסתים על ידי הסתה ברשתות, באינטרנט או בכל מקום אחר, ולוקחים איזה כלי נשק פשוט – זאת יכולה להיות סכין מהמטבח או הרכב שלהם או הצתה או כל דבר אחר – ויוצאים החוצה כדי לבצע מתקפת טרור.

גלעד ארדן: כאן ההבדל בין חיים ומוות.

גלעד ארדן: ההבדל בין הרבה נפגעים או מעט נפגעים.

גלעד ארדן: זה כמובן זמן התגובה וזמן ההגעה של המשטרה, של כוחות הביטחון.

גלעד ארדן: כאשר הבנו את זה, אני חושב שהייתה תמימות דעים בין הרבה מאוד אנשים ואנשי מקצוע, כולל בתוך משטרת ישראל ובהקשר הזה יש שיח ותיאום עמדות ביני לבין המפכ"ל, אבל גם חברי כנסת כמו חבר הכנסת אוחנה ועוד – אני חושב שגם אתה התבטאת בעבר בנושא הזה, ראש עיריית ירושלים ועוד - כל מי שהבין את הצורך לייצר זמן תגובה מהיר יותר שלמעשה יעזור לנו להציל חיים.

גלעד ארדן: זה לא אומר שכל אחד במדינה צריך לשאת נשק, ברור שאנחנו צריכים לתעדף ולחשוב, וזה בדיוק התהליך שאני עושה מאז תחילת הקדנציה הזאת וכל פעם פותח עוד קצת בין אם זה לאנשים לפי אזור גיאוגרפי, למשל חקלאים שמתגוררים בדרך כלל במקומות יותר מבודדים וייקח למשטרה יותר זמן להגיע, ואני הוספתי את התבחין החקלאי כאישור נשיאת נשק, או בין אם אלה יוצאי יחידות מיוחדות שיודעים להשתמש והורגלו בכך בשירות הצבאי שלהם, ולא משנה אם זה דובדבן, אגוז וכולי, שהמשרד והאגף עושים מאמץ גדול כדי להעניק להם רישיון ושוב, מתוך ההסתכלות שגם צריך לבדוק כמובן את הרקורד שלהם וגם אם אין להם איזשהו עבר פלילי וכולי וכל הבדיקות שהוספנו.

גלעד ארדן: זה שונה מאוד ממה שקיים בארצות הברית, למי שמנסה להפחיד או לעשות איזושהי השוואה שההרחבה עלולה לסכן את הציבור.

גלעד ארדן: אנחנו כל הזמן מבינים שאנחנו צריכים לבדוק את הרקע של מי שמקבל, לשפר את הבדיקות שלנו אבל יחד עם זאת המדיניות שלי, בשונה ממה שהיה בעבר – אני שם את זה בצורה הכי גלויה על השולחן – היא להרחיב את מספר נושאי כלי הירייה בישראל בצורה אחראית ובצורה זהירה אבל בצורה שתעשה שינוי כי בסוף אי אפשר לשים שוטר על כל מטר מרובע.

גלעד ארדן: השגתי תקנים ויש לנו היום שוטרי סיור רגלי, מה שאנחנו רואים במזרח ירושלים או באזור העיר העתיקה, שער שכם, ואנחנו מנסים לשכפל את זה.

גלעד ארדן: המנכ"ל היה מפקד מחוז תל אביב ויש היום יחידת סיור רגלי גם בדרום תל אביב, גם בחופי תל אביב ובקרוב נחנוך בכינרת.

גלעד ארדן: כמובן לא נצליח לכסות את כל המקומות בהם יכולים להתחולל אירועי טרור.

גלעד ארדן: לכן אנחנו על סף סיום גיבוש ההמלצות להרחבת מדיניות כשבעצם הרחבת התבחינים והזכאים, כפי שהצגתי לך גם בשיחות ובפגישה שלנו, הרעיון הוא להרחיב באופן משמעותי את מספר הזכאים בכפוף לכל בדיקות הרקע.

גלעד ארדן: בשיח עם משטרת ישראל אומרת המשטרה, בצדק מבחינתה, אומר המפכ"ל, שגם כך, בלי קשר להרחבה, אנחנו חושבים שהדרישות היום מבחינת האימונים, אנחנו מבינים שיש כאן מענה לאירועי טרור, ואני אתן דוגמה.

גלעד ארדן: היום כשמישהו מקבל רישיון לכלי ירייה, הוא יורה 50 כדורים.

אמיר אוחנה: עם בשלוש שנים.

גלעד ארדן: אבל יש את האימון הראשוני.

גלעד ארדן: בכל מקרה, הירי הוא רק ירי סטטי במצב סטטי.

גלעד ארדן: אבל אומר המפכ"ל, בצדק, שאם הוא יצטרך לתפקד באירוע טרור, אתה חושב שהוא ישב סטטי?

גלעד ארדן: הוא צריך לירות תוך כדי ריצה וזה אחרת לגמרי.

גלעד ארדן: הוא עלול לפגוע באנשים תמימים ולכן יש צורך, בלי קשר לרצון שלנו להרחיב, להרחיב או לדרוש התמקצעות טובה יותר.

יואב קיש: היום ההגדרה היא פעם בשלוש שנים שעתיים?

הרצל קבלו: כן.

הרצל קבלו: פעם בשלוש שנים שעתיים.

גלעד ארדן: 50 כדורים.

הרצל קבלו: 50 כדורים פעם בשלוש שנים.

יואב קיש: ואם מישהו רוצה יותר, הוא יכול לבוא למטווח?

הרצל קבלו: יש המון אנשים כאלה, וסביב השולחן הזה יושבים לא מעט מהם.

הרצל קבלו: כן.

הרצל קבלו: גם מתוקף תפקידם ועיסוקם.

הרצל קבלו: התשובה היא כן.

גלעד ארדן: זה בעצם הרקע לתקנות.

גלעד ארדן: כפי שהסברתי לך, גם אני כשר, יש לי אחריות על האיזון הנדרש בין מספר מחזיקי כלי הירייה לבין ההכשרה שהם נדרשים לה.

גלעד ארדן: לכן כל כמה שאני רוצה להרחיב את מספר הזכאים – ואם היום נושאים כ-130,000, 140,000 - - -

הרצל קבלו: 145,000.

גלעד ארדן: כלי ירייה, אנחנו מדברים על לפתוח את האפשרות לעוד מאות אלפים.

גלעד ארדן: זה לא אומר שכולם ייקחו את זה.

גלעד ארדן: מהניסיון שלנו היחס הוא הרבה יותר מצומצם בין כמה זכאים לבין כמה שמבקשים.

גלעד ארדן: אבל עדיין לפני שאני מגיע וכבר פותח את זה, אנחנו רוצים לדעת שעשינו לפחות את המאמץ.

יואב קיש: כאן אנחנו פותחים את שני הדברים, גם משנים את ההכשרה וגם פותחים את התבחינים.

גלעד ארדן: אני עוצר כאן.

גלעד ארדן: אני מציע שהמנכ"ל וראש האגף יציגו מה יש בתקנות.

גלעד ארדן: היה חשוב לי לתת את המדיניות שלי ולהסביר מה הרקע לתקנות האלה שאנחנו זקוקים לאשר אותן ולהביא למקצועיות יותר גבוהה ולאימון יותר טוב של מחזיק כלי ירייה בישראל לפני שאני מקבל החלטה על פתיחת התבחינים.

יואב קיש: התבחינים לא נמצאים כאן?

גלעד ארדן: הם גם לא צריכים להיות.

אמיר אוחנה: זו החלטה של השר.

גלעד ארדן: כל עוד לא ינסו משפטנים גם את זה לקחת מהעם שבחר באנשים.

גלעד ארדן: לא המשפטן של המשרד שלי.

יואב קיש: לפני שנעבור לדרג המקצועי, אני רוצה לשמוע את חבר הכנסת אמיר אוחנה, יושב ראש השדולה לעיצוב מדיניות נשיאת כלי ירייה.

אמיר אוחנה: תודה אדוני היושב ראש על הדיון החשוב הזה.

אמיר אוחנה: כבוד השר, אני חייב לומר שאני מזדהה עם כל מילה שאמרת, אבל ממש כל מילה ובלי הסתייגות אחת.

אמיר אוחנה: בשבוע הראשון לכניסתי לכנסת אירע פיגוע בתל אביב.

אמיר אוחנה: סוף דצמבר 2015.

אמיר אוחנה: אז הודעתי שאני אקים את השדולה לעיצור מדיניות נשיאת כלי ירייה, למרות השם המסורבל אבל זה בדיוק הנושא בו אנחנו עוסקים היום, וזכיתי, באמת זכיתי, לעשות זאת תחת שר כמו השר לביטחון הפנים, השר גלעד ארדן, וראש האגף לרישוי כלי ירייה, הרצל קבלו ואני חייב לציין את שניהם כי ההבנה העמוקה שלהם שאזרח נושא נשק הוא לא איום אלא הוא פתרון, הוא לא דבר שאפשר לחשוש ממנו אלא הוא דבר שיכול לסייע ולשמש מכפיל כוח בידי רשויות הביטחון.

אמיר אוחנה: כמו שאמר השר, בצדק, אי אפשר גם בתרחיש הכי אופטימי לשים שוטר בכל פינת רחוב או חוליית ימ"מ בכל שכונה.

אמיר אוחנה: מה לעשות, אנחנו מדינה מאוימת, מדינה שאזרחיה מאותגרים כל העת.

אמיר אוחנה: להבדיל משרים קודמים, בא השר ובאמת נכון לשנות את המגמה.

אמיר אוחנה: לא לראות באזרחים כמו איום פוטנציאלי אלא לראות בהם כמו מי שיכול לסייע, ויש לנו אזרחים רבים שרוצים לסייע, רוצים להשתתף ומנסים לעשות זאת, אבל אתה שם להם ביד גיטרה, מוט סלפי, עגלת קניות, מגש פיצה, מטרייה – כל אלה מקרים שהיו.

אמיר אוחנה: הדברים האלה לא מסכלים טרור ולא עוצרים אף פיגוע.

אמיר אוחנה: להבדיל, ראינו לא מעט מקרים – למיטב זיכרוני 11 מקרים רק באזור ירושלים – שאזרחים נושאי נשק סיכלו פיגועים והצילו חיים.

אמיר אוחנה: אני מברך על ההבנה הזו.

אמיר אוחנה: אני מברך על המגמה הזו.

אמיר אוחנה: כבוד השר, אני חושב שאתה עושה עבודה מצוינת בכלל וגם בהקשר הזה.

אמיר אוחנה: אנחנו כמובן לשירותך.

אמיר אוחנה: אני חושב שאנחנו נפעל יד ביד כולנו בנושא הזה כדי לפתוח את המגמה וכדי לשמור על ביטחון הציבור.

אמיר אוחנה: זו המגמה העיקרית.

יואב קיש: תודה רבה חבר הכנסת אמיר אוחנה.

יואב קיש: מנהלת הוועדה, אם גורמים אזרחיים רוצים לדבר, נא להירשם.

הרצל קבלו: שלום לכולם.

הרצל קבלו: אדוני.

הרצל קבלו: התקנה הקיימת היא משנת 1992.

הרצל קבלו: עבר הרבה זמן ועברו הרבה מאוד דברים והמציאות השתנתה, גם הביטחונית וגם בכלל, גם הכשירויות וגם הכלים.

הרצל קבלו: הכול השתנה או הרבה השתנה.

הרצל קבלו: אנחנו כל הזמן בוחנים, בהמשך למה שאמר השר, את האוכלוסיות ואת הכשירות שלהם.

הרצל קבלו: השינוי שאנחנו הצענו או קיבלנו אותו כמציאות וזה מה שקורה היום על פי התקנה, הוא אימון פעם בשלוש שנים או אימון בסיסי של שעתיים.

הרצל קבלו: למי שמבקש פעם ראשונה, אימון בסיסי של שעתיים ואחרי שלוש שנים, זאת תקופת הרישיון, עוד אימון של שעתיים, 50 כדורים בכל פעם.

יואב קיש: זה מה שקיים כיום.

הרצל קבלו: זה קיים כיום.

הרצל קבלו: כן.

גלעד ארדן: שעתיים פעם בשלוש שנים.

הרצל קבלו: כן.

הרצל קבלו: לא מעט מהאנשים מימשו את זכותם על פי הכללים שלנו, כפי שהגדיר השר, לקחת את הנשק ולשים אותו בכספת ולא באים אתו במגע.

הרצל קבלו: בפעם הבאה שבאים אתו במגע, באים במהלך האימון במטווח וזה אומר שכשירותם מן הסתם היא פחות טובה, בניגוד להרבה מאוד אנשים שיושבים כאן ומתאמנים, מדריכי ירי ואוכלוסיות שמתעסקות עם זה לא בגלל שהרשות המוסמכת הנחתה אלא כי זאת גם הפרנסה, התחביב וכולי.

הרצל קבלו: השינוי שאנחנו מציעים הוא להגדיל את כשירות נושאי כלי הירייה מאימון פעם בשלוש שנים.

הרצל קבלו: דיברנו בהתחלה על אימון פעם בשנה ואנחנו אומרים אימון נוסף במהלך תקופת הרישיון.

יואב קיש: אחר כך אני אומר את ההשגות שלי.

משה אדרי: ההצעה שלנו היא לעשות אימון פעם בשנה במקום פעם בשלוש שנים.

משה אדרי: זה אומר להוסיף עוד שני אימונים על ציר הזמן בתקופת הרישיון.

יואב קיש: אם כן, הרישיון בעצם יינתן לשנה.

משה אדרי: לא.

משה אדרי: הוא יינתן לשלוש שנים אבל חובה לעשות אימון.

יואב קיש: ואם מישהו לא בא?

משה אדרי: יש מנגנון.

יואב קיש: לוקחים לו את הרישיון?

משה אדרי: לא.

משה אדרי: לא לוקחים לו.

משה אדרי: אם בסופו של דבר הוא עומד בכשירות - - -

גלעד ארדן: הוא לא צריך לבוא עוד פעם למשרד.

משה אדרי: הוא לא מאבד את הרישיון.

גלעד ארדן: יש דיווח בין המטווחים.

משה אדרי: נכון.

משה אדרי: יש.

משה אדרי: הכול ממוכן.

יואב קיש: אבל אם אתה אומר שהוא צריך פעם בשנה לעשות את האימון, ואם הוא לא עושה אותו פעם בשנה, הוא מאבד את הרישיון.

משה אדרי: לא.

אמיר אוחנה: הוא לא מאבד.

אמיר אוחנה: הוא מוזהר.

אמיר אוחנה: בסוף הוא יבוא לשימוע.

משה אדרי: חוק כלי ירייה היום אומר שלא יחזיק אדם בכלי ירייה שלא ברישיון.

משה אדרי: זה אומר שאסור לו להחזיק.

משה אדרי: זה לא אומר שאנחנו ניקח לו את הרישיון.

משה אדרי: עליו להפקיד אותו במשטרה ולבוא אלינו, אבל לפני כן הוא מקבל הודעות, SMS ותזכורות.

משה אדרי: הוא מקבל חלון זמן.

יואב קיש: זאת המהות העיקרית.

יואב קיש: כל הדרכה כזאת היא במקום שעתיים, ארבע שעות.

משה אדרי: לא.

משה אדרי: רק ההדרכה הבסיסית, הראשונית.

יואב קיש: פעם ראשונה מאז קבלת הרישיון?

משה אדרי: לא.

משה אדרי: בפעם הראשונה שבאתי לבקש רישיון, היום זה שעתיים ואנחנו העלינו את זה גם להיקף של 4.5 שעות במקום שעתיים.

יואב קיש: אני רוצה להבין.

יואב קיש: הפעם הראשונה, בן אדם מקבל רישיון, הוא בא ל-4.5 שעות.

יואב קיש: הפעם השנייה הוא בא לשעתיים.

משה אדרי: נכון.

יואב קיש: שהיא דומה להדרכות שקיימות כיום.

משה אדרי: פחות או יותר.

משה אדרי: גם אותה שינינו.

יואב קיש: פרק הזמן זהה.

משה אדרי: פחות או יותר.

יואב קיש: פעם שלישית, גם שעתיים.

יואב קיש: פעם רביעית, גם שעתיים.

משה אדרי: לא.

משה אדרי: פעם רביעית זה כבר תוקף רישיון חדש.

משה אדרי: זאת תקופת רישיון חדשה.

יואב קיש: פעם ראשונה זה לכל תקופת רישיון ובפעם הראשונה ארבע שעות.

משה אדרי: נכון.

אמיר אוחנה: לא.

אמיר אוחנה: אחרי שלוש שנים אני צריך לעשות ארבע שעות עוד פעם.

משה אדרי: לא.

משה אדרי: לא הבנתי אותך.

גלעד ארדן: הנחת העבודה היא שבפעם הראשונה שאתה מקבל רישיון אתה צריך ללמוד על הכלי.

גלעד ארדן: אחרי כן, אם הרישיון שלך נמשך - =- -

יואב קיש: לכן שאלתי.

גלעד ארדן: רק בפעם הראשונה בחיים.

יואב קיש: אם כן, לצורך העניין, פעם אחת בחיים ארבע שעות ובהמשך האימון הוא שגרתי למשך שעתיים.

משה אדרי: נכון.

יואב קיש: שעתיים ו-50 כדורים יגדל.

משה אדרי: יגדל ל-70 כדורים בפעם הראשונה.

קריאה: ל-100.

משה אדרי: כן.

משה אדרי: ל-100 כדורים.

משה אדרי: סליחה.

יואב קיש: 100 בפעם הראשונה.

משה אדרי: נכון.

יואב קיש: זה הגיוני.

יואב קיש: יותר זמן, יורים יותר.

משה אדרי: נכון.

משה אדרי: טעות שלי.

יואב קיש: ובשעתיים?

משה אדרי: 50 כדורים.

יואב קיש: נשאר 50 כדורים.

יואב קיש: הבנתי.

יואב קיש: אני רוצה לשמוע התייחסויות הציבור לפני שאני אומר את דעתי ומה מטריד אותי.

יואב קיש: אני רוצה לשמוע את מי שנרשם.

ישי פולק: בוקר טוב אדוני ותודה על ההזדמנות.

ישי פולק: אני אהיה קצר.

יואב קיש: מה הרקע שלך?

ישי פולק: יוצא יחידה ביטחונית, איש מערכת הביטחון, יורה ירי מעשי, מדריך ירי, מנכ"ל התאחדות האיכרים וכולי וכולי.

ישי פולק: באופן אישי אני רואה בתקנות המוצעות תיקון ראוי ונדרש ויפה שעה אחת קודם.

ישי פולק: בנוסח התקנה יש פספוס קטן בקטע של יורים מקצועיים.

אמיר אוחנה: צודק.

ישי פולק: הספורט שהיה פטור בתקנות הקודמות, למעשה הפטור הזה נמחק.

ישי פולק: צריך להבין שאנחנו מתאמנים בהכשרה ראשונית - אקדחים בלבד.

ישי פולק: אני מדבר על אקדחים בלבד ויש גם ספורט אולימפי עם רובים ארוכים – שלושה וחצי חודשים, לא ארבע שעות.

ישי פולק: אנחנו יורים כ-1,000 כדורים ולא 100 כדורים ואנחנו עושים את זה במערכות בטיחות בקטע של תנועה.

יואב קיש: אתה אומר שעל זה עוד ירצו מכם את הרישיון.

אמיר אוחנה: היה להם פטור.

הרצל קבלו: בתקנות הקיימות כתוב פטור.

הרצל קבלו: אנחנו שינינו את המנגנון.

הרצל קבלו: מי שמתעסק בכלי ירייה ויורה, מדריך כמוך, כמו חלק מהאנשים שיושבים כאן, המטווח ידווח לנו און ליין ואנחנו נכיר בזה.

הרצל קבלו: אתה לא פטור.

הרצל קבלו: זה לא אומר שאם לא ירית כל השנה, אתה תהיה פטור.

הרצל קבלו: בגלל שאתה יורה הרבה, המנגנון יהיה הכרה באימונים.

יואב קיש: זה כתוב במהלך השנה?

ישי פולק: לא.

ישי פולק: זה לא כתוב.

יואב קיש: זה לא כתוב כאן בתקנות?

הרצל קבלו: נכון.

יואב קיש: צריך לתקן את זה.

הרצל קבלו: נכון.

הרצל קבלו: אתה צודק.

יואב קיש: בסדר.

יואב קיש: יש הסכמה.

יואב קיש: בואו נעצור רגע את הדיון כי הרבה פנו אלי ואני אומר עוד פעם.

יואב קיש: מי שיורה, בין אם זה ספורט מקצועי או מדריך ירי או האנשים שזה המקצוע שלהם או התחביב המקצועי שלהם, נקרא לזה כך, זה לא מספיק לומר שיש לי אקדח ברישיון ואני מתחרה ובסוף אתה לא עושה כלום כמה שנים.

יואב קיש: המטווחים ידווחו על הירי, תחביב או לא יודע מה, ואז זה יוזן ואנחנו נכניס את זה לתיקון ואם צריך לזה ניסוח, תכף נדבר עם היועץ המשפטי.

יואב קיש: אין ספק ואין כאן דרישה ואני מניח שגם המשטרה אין לה התנגדות.

יואב קיש: בעניין הזה, את הנושא הזה פתרנו.

יואב קיש: אם אתה רוצה לדבר על דברים אחרים, בבקשה.

ישי פולק: לא.

יואב קיש: מישהו רוצה לדבר על דברים אחרים או שזה הנושא שתפס את כולם?

לוי אמיתי: הגענו בחוץ להסכמה.

יואב קיש: אתה אומר שהישיבה מיותרת.

לוי אמיתי: לא.

לוי אמיתי: חלילה.

לוי אמיתי: אם לא הייתה ישיבה, היינו חוטפים את זה בזווית אחרת.

לוי אמיתי: באמת לפרגן.

לוי אמיתי: האגף – ואני אומר את זה כאן בצורה הכי ברורה – לאורך כל השנה, יש לנו אוזן קשבת ויש לנו יכולת לתקשר עם האגף ולקדם את הנושא של הספורט.

לוי אמיתי: אנחנו מדברים על הספורט כי חשוב להבין שעד לפני עשר שנים היו בארץ 140 מועדוני קליעה של רובי אוויר, רובי טוטו, אקדחי אוויר ואקדחי טוטו.

לוי אמיתי: זה ירי אולימפי, זה משהו שישראל הייתה בו מיוצגת במפעלים בינלאומיים בצורה מאוד מכובדת.

לוי אמיתי: בעשר השנים האחרונות רובם נסגרו.

לוי אמיתי: נשארו בסך הכול כ-20 מועדונים בגלל כל מיני רגולציות כאלה ואחרות.

לוי אמיתי: נמצא כאן אתי אופיר שהוא המנכ"ל של המטווח האולימפי ואנחנו ביחד מנסים - יחד עם האגף ויחד עם עוד אנשים, רתמנו את אמיר אוחנה לעניין ועוד אנשים נוספים – לשקם ולהקים מחדש את מועדוני הקליעה לבני הנוער.

גלעד ארדן: יהיה מאוד חשוב לשמוע את עמדת המשטרה בקשר לאימונים.

יואב קיש: בוודאי.

יואב קיש: נשמע גם את המשרה.

לוי אמיתי: הרעיון והכיוון הוא שאנחנו רוצים לעשות את הכול כדי לשקם ולהקים מחדש את מועדוני הקליעה לנוער, מה שהיה פעם גדנ"ע קליעה ועוד כל מיני מפעלים טובים ובגלל תקציבים נסגרו.

לוי אמיתי: היום הספורט הזה הוא ספורט לעשירים, מרוכז במרכז הארץ ואנחנו רוצים לפתוח את זה לפריפריה, לשכונות העולים, ליהודה ושומרון ואנחנו חייבים את העזרה גם של הוועדה, גם של אגף כלי ירייה, גם של המשטרה ושל כולם.

לוי אמיתי: להבין, כל רגולציה ששמים על העולם הזה של הספורט, היא פשוט חונקת את זה.

לוי אמיתי: לכן כשראינו את התיקונים האלה נזעקנו כי הבנו שזה עוד איזה מסמר בארון המתים הזה.

לוי אמיתי: לכן שמחנו לדבר בחוץ עם הייעוץ המשפטי של המשרד ושל האגף.

יואב קיש: מה הבנתם?

לוי אמיתי: בדיוק מה שנאמר כאן כרגע.

יואב קיש: שהכוונה היא הפוכה.

לוי אמיתי: זה לא שהיא הפוכה.

יואב קיש: לתת ליותר אנשים.

לוי אמיתי: צריך לתקן את זה ברישוי, שזה יהיה רשום.

לוי אמיתי: לא רק שייאמר כאן בעל פה ובאווירה אלא שזה יהיה רשום כי בסוף הפקידים בשטח, מה שרשום להם, זה מה שהם עושים.

יואב קיש: זה ברור.

יואב קיש: תודה רבה.

יואב קיש: עוד מישהו רוצה להתייחס?

אמיר שושני: תושב מטולה, לשעבר רכז הביטחון יותר משני עשורים, בעלים של מטווח וחנות נשק בקצרין, רמת הגולן, מדריך ירי.

אמיר שושני: קודם כל, אני מצטרף לברכות.

אמיר שושני: אני חי בענף הזה כמעט 30 שנים ומעולם לא הרגשנו כל כך רצויים ושכל כך קשובים לדעה ולקול שלנו.

אמיר שושני: אני מעריך את זה בצורה שלא תאמן.

יואב קיש: אני שמח לשמוע.

יואב קיש: סליחה שאני עוצר אותך.

יואב קיש: אני אומר גם לשר.

יואב קיש: שיהיה ברור, אני בהחלט חושב שהמהלך הזה הוא מבורך.

יואב קיש: אני חושב שזה לא פשוט כי הכי קל היה לא לעשות אותו.

יואב קיש: זה שאתה תיתן כלי ירייה ונשק ליותר אנשים, זה נכון שהמהלך המצופה שאנחנו רוצים יכול יותר להתממש ואנחנו נראה יותר הגנה אבל יש בזה גם סיכון.

יואב קיש: אני כאן מייצג את אלה שלא נמצאים כאן שחושבים הפוך ממני וממך.

אמיר אוחנה: חושבות.

יואב קיש: בסופו של דבר השר הוא אחראי.

יואב קיש: נכון שאנחנו מאשרים אבל השר הוא אחראי והוא זה שיפתח את התבחינים.

יואב קיש: כל המהלך הזה, לא היינו נדרשים אליו אם לא הייתה כוונה לפתוח את התבחינים.

יואב קיש: באמת המהלך המשמעותי של בחינת התבחינים, אני חושב שזה המסר העיקרי שיוצא ממך.

גלעד ארדן: אני אשמח לבוא להציג ברגע שנקבל את ההחלטה הסופית.

יואב קיש: מאוד חשוב.

יואב קיש: באופן סטטיסטי יותר נשקים בחוץ, יהיו גם כנראה מקרים שאנחנו לא רוצים לראות אבל אני אומר שבהסתכלות ההוליסטית הכוללת, המהלך שלך הוא נכון, הוא נצרך והוא הכרחי.

יואב קיש: בעניין הזה אני רוצה לחזק אותך.

יואב קיש: זה שאתה לוקח אחריות ומבין את המשמעות, זה כמובן לברכה ואני שמח שיש כאן הרבה אנשים שנותנים לך את הגיבוי לזה.

אמיר שושני: אני אומר רק שהסופר רוברט איירליינס טבע את המשפט שהוא המוטו שלי כל החיים שלי בתחום הזה שהוא יותר ממחצית חיי.

אמיר שושני: חברה חמושה היא חברה מנומסת.

אמיר שושני: המשמעות של המשפט הזה היא שהעבריין או באזורנו הטרוריסט, שהוא יודע שמולו יש חברה שהיא חמושה – ואגב, אנחנו כולנו, כל הקולגות שלי, לא בעד לחמש את כל עם ישראל אלא אך ורק את מי שראוי ומתאים לשאת נשק ואנחנו נגד חימוש אנשים כי מגיע להם ואנחנו בהחלט מסכימים שלא לכולם מגיע.

אמיר שושני: אנחנו חושבים שהמגמה הזאת תמנע בעתיד גם אולי פשיעה פלילית.

אמיר שושני: אני חי באצבע הגליל, יש כפר אחד שמעיב על החיים של כל הגליל, הכפר טובא זנגריה.

אמיר אוחנה: גם טרור חקלאי.

אמיר אוחנה: לכן השר פתח תבחין חקלאי שזה תבחין שלא היה.

אמיר שושני: שהוא מקובל.

גלעד ארדן: לא נפתח.

גלעד ארדן: מתכוון.

אמיר שושני: נשיא התאחדות האיכרים תושב מטולה.

אמיר שושני: אנחנו חיים את הענף הזה ביחד.

אמיר שושני: הייתי מבקש משהו קטן והוא פחות להתמקד בנושא של שעות ויותר בנושא של תכנים.

אמיר שושני: אצלי למשל מטווח בוטיק.

אמיר שושני: אני מדריך לפעמים אדם אחד.

אמיר שושני: חשוב להתרכז בתכנים ופחות להיצמד לנושא של שעות.

אמיר שושני: מעבר לזה, הכול מבורך.

יואב קיש: תודה.

משה אדרי: פעם היית מגיע למטווח ויורה.

משה אדרי: היום יש מצבי ירי.

משה אדרי: נותנים לזה קצת יותר בהיבט המקצועי, את הידע לזה שמקבל את כלי הירייה.

יואב קיש: מה אתה עונה על מטווחי הבוטיק האלה?

יואב קיש: הוא אומר לך שהוא עושה את כל הסילבוס שאתה רוצה והוא מסיים את זה בשעה וחצי ולא בשעתיים או בשלוש ורבע שעות ולא בארבע.

יואב קיש: למה אתה מגביל אותו לזמן ולא לסילבוס?

הרצל קבלו: כאן עלולה להיווצר הזילות בתפיסה שלנו.

הרצל קבלו: אני לא יכול לפקח על כל מטווח בכל רגע נתון.

הרצל קבלו: אבל האמנה בינינו עם בעלי המטווחים צריכה להיות – והיא כזאת – שמה שמוגדר בסילבוס, והסילבוס הותקן והותאם למציאות של היום.

הרצל קבלו: אגב, בפורום שהקמתי עם לא מעט מהיושבים כאן מאנשי הציבור, חשבנו על הסוגיה.

הרצל קבלו: מכל הארץ, כל אנשי הציבור ולא רק בעלי מטווחים וכן הלאה.

הרצל קבלו: העניין הוא שבסופו של דבר מה שהכנסנו לתחולת ההכשרה, הסתכם בארבע וחצי שעות.

יואב קיש: ואם מישהו מסיים את זה לפני כן כי הוא לבד?

הרצל קבלו: הוא לא צריך לסיים את זה.

הרצל קבלו: זאת התחולה.

יואב קיש: אתה אומר שזמן המינימום שלוקח לאדם אחד במטווח לסיים את הסילבוס, אלה ארבע וחצי שעות.

הרצל קבלו: כך בנינו את זה.

הרצל קבלו: אלה אימונים, הוראות הרשות המוסמכת, בטיחות, מצבים.

הרצל קבלו: כן.

יואב קיש: אתם מגדירים סילבוס בדרישות?

הרצל קבלו: כן.

הרצל קבלו: בטח.

הרצל קבלו: כולל מצבי ירי.

יואב קיש: זמן האימון מוגדר כאן בתקנות?

הרצל קבלו: אמור להיות.

משה אדרי: הכשרה בסיסית 4.5 שעות והריענון שעתיים.

ירון אלוש: שלום ליושב ראש הוועדה, לחבר הכנסת אוחנה, למר קבלו.

ירון אלוש: אני מייצג את קבוצת חמוש מאומן בפייסבוק.

ירון אלוש: קבוצת חמוש מאומן הוקמה לפני כשנה ומונה נכון להיום כ-3,300 אזרחים חמושים בכל רחבי הארץ.

ירון אלוש: המטרה של הקבוצה למלא את הוואקום שחזר כאן בדיון.

ירון אלוש: להנגיש אימונים לאזרחים שמעוניינים בכך.

ירון אלוש: הדרכות, לא ברמה של חובה.

ירון אלוש: אנשים משלמים ממיטב כספם כדי לבוא ולהיות אזרח חמוש במרחב, אזרח חמוש ומאומן במרחב.

ירון אלוש: אנחנו רוצים להעלות את הכשירות.

ירון אלוש: אנחנו מברכים על נושא ההכשרות וחושבים שזה מעולה.

ירון אלוש: אנחנו מבקשים שתינתן גם האופציה לאזרח שעבר הדרכות כאלה בצורה פרטנית דרך קבוצה כמו חמוש מאומן, כמו IDPA, כמו ירי מעשי, לבוא ולהכיר בזה לטובת החידושים השנתיים האלה.

יואב קיש: יש כאן בעיה.

יואב קיש: קודם כל, אני לא יודע מי בודק אתכם.

יואב קיש: מטווח זה גורם מוסמך שנמצא תחת פיקוח ברישיון.

אמיר אוחנה: מי שמעביר את המטווח זה מדריך.

אמיר אוחנה: נכון?

ירון אלוש: מדריך ירי מורשה.

אמיר אוחנה: אם כן, אפשר להכיר בזה.

ירון אלוש: זה נעשה במטווחים מוסדרים.

הרצל קבלו: את הקבוצה הזאת אני פחות מכיר.

הרצל קבלו: אני יודע שקיימת קבוצה כזאת.

הרצל קבלו: אף פעם לא נפגשנו.

ירון אלוש: קבוצה הכי גדולה ומובילה בתחום.

הרצל קבלו: כן, אני יודע.

הרצל קבלו: היא נוסדה במאי 2017, אם אני לא טועה.

הרצל קבלו: אני קורא גם מה שאתם כותבים.

הרצל קבלו: מה שנאמר כאן, אנחנו נבחן את הכניסה שלכם בהתאם למה שיסכם יושב ראש הוועדה.

לוי אמיתי: חלק מהרעיון הוא להכניס אותם להתאחדות הקליעה כדי לפתור את כל הבעיות האלה.

יואב קיש: מי שמסוגל לפקח ולהכיר והוא אומר שהוא יכול דרך זה לאפשר, אין לי בעיה.

יואב קיש: אבל אם הוא אומר שהוא מצטער, הוא צריך שזאת תהיה הדרכת ירי במטווח עם אותם אנשים.

יואב קיש: אתה מדבר על היכן לעשות את זה, במטווחים?

ירון אלוש: אין הדרכת ירי שהיא לא במטווח.

יואב קיש: נכון.

אמיר אוחנה: יש דבר כזה אבל זה לא חוקי.

יואב קיש: תיאורטית, בלי ירי.

יואב קיש: אפשר בלי ירי.

יואב קיש: אתה יכול לעשות הדרכה שהיא בלי ירי.

ירון אלוש: כל בן אדם רשאי, כשהוא מחזיק אקדח, לעשות אימון יבש אצלו בבית.

יואב קיש: אם כן, למה התכוונת?

יואב קיש: תסביר לי למה התכוונת.

קריאה: הם יורים על בסיס קבוע.

יואב קיש: אתם יורים על בסיס קבוע תחת הדרכה של מי?

ירון אלוש: מדריכי ירי.

יואב קיש: מוסמכים?

ירון אלוש: כן.

ירון אלוש: מוסמכים, מורשי בט"פ.

יואב קיש: אתה אומר כמו שאמרנו על הספורטאים, למה להם זה לא ייחשב.

ירון אלוש: בדיוק.

יואב קיש: אם יהיה מנגנון של דיווח, אפשר להשתמש בו.

יואב קיש: בסדר.

יואב קיש: עוד מישהו רוצה להתייחס?

אורן שם טוב: אני מייצג כאן את עמותת מדריכי הירי.

אורן שם טוב: בלי קשר, אני אחד המדריכים הבכירים שמסמיך מדריכים מטעם האגף לרישוי.

אורן שם טוב: גוף אזרחי לחלוטין, מעבר להנחיות המקצועיות.

אורן שם טוב: אני מבקש קודם כל לשאול שאלה.

אורן שם טוב: אתמול קיבלתי ממנהלת הוועדה נוסח אחר של התקנות ולא ברור לי על איזו טיוטה מדברים.

יואב קיש: אחרי כן אני אומר לכם מהיכן זה הגיע.

יואב קיש: זה השינוי שאני ביקשתי.

יואב קיש: התייחסנו למה שהמשרד הגיש ותכף אני אומר מה הדברים.

אורן שם טוב: אני מבקש, בהקשר של מה שעלה כאן כרגע, בהנחה שאנחנו מדברים על התיקון שקיבלתי אתמול, לדבר על תהליך ההכשרה ומשך ההכשרה.

אורן שם טוב: אני עוסק בהדרכה כבר יותר מ-20 שנים.

אורן שם טוב: אני לא חושב שניתן להעביר את התכנים האלה בשעות שהוגדרו.

אורן שם טוב: 100 כדורים, זה משהו בסדר גודל של בין שמונה לתשע שעות עבודה, רק הירי, כולל הדרכה.

אורן שם טוב: לא יכול להיות שיעבירו את זה בשעתיים וחצי.

יואב קיש: לא.

יואב קיש: 10 כדורים בארבע וחצי שעות.

אורן שם טוב: כן, אבל יש גם תכנים תיאורטיים ויש לעשות אימון יבש לפני הירי.

יואב קיש: אתה לוקח את הסילבוס שהם הציעו לארבע וחצי שעות ואומר שאי אפשר לעשות את זה.

אורן שם טוב: אי אפשר לעשות את זה.

אורן שם טוב: יש התעלמות מוחלטת, לפחות בתכנים כרגע, ממה שניתן להבין מהכתוב, ואין שום תוכן שמדבר על הגנה עצמית.

אורן שם טוב: אין שום תוכן שמדבר על עבודה במרחב, איך חוברים לשוטר, מה קורה כשאני באירוע ואני לא החמוש היחידי.

אורן שם טוב: אין שום התייחסות למה שקורה במרחב ואין שום התייחסות לצפיפות האוכלוסייה.

אורן שם טוב: תקנות מהסוג הזה נכתבות, נחתמות בימים האלה אבל יחזיקו מעמד חמש-שבע שנים קדימה.

אורן שם טוב: האוכלוסייה מתרבה ואנחנו מצטופפים יותר.

אורן שם טוב: משטרת ישראל פועלת במנגנונים שונים.

אורן שם טוב: יש הרבה מאוד חמושים במרחב ואין שום התייחסות לנושא הזה.

אורן שם טוב: זה תהליך שלא יכול להילמד בטווח זמן קצר.

אורן שם טוב: אלה תהליכים מקצועיים שהם לא נכנסים.

אורן שם טוב: ההגדרה של שעות, אין הגדרת הכשרה בכלל ומהי מטרת ההכשרה.

אורן שם טוב: לא מוגדרת מטרת ההכשרה.

אורן שם טוב: מוגדר למי היא מיועדת אבל לא מה המטרה שלה.

אורן שם טוב: המטרה שלה ירי או המטרה שלה פגיעות?

אורן שם טוב: האחוזים שמצוינים, גם הם נמוכים.

אורן שם טוב: 80 אחוזים פגיעה.

אורן שם טוב: מה זה, מבחן בהיסטוריה?

אורן שם טוב: 80 אחוזים פגיעה, זה לא הגיוני.

אורן שם טוב: לא ברור מה הטווחים שהם נבחנים, לא ברור באיזה גודל המטרות, לא ברורים הרבה מאוד דברים בתהליך הזה.

אורן שם טוב: בעיני יש כאן לא מעט כשלים מקצועיים.

יואב קיש: כשנגיע לזה, נדבר על זה.

אורן שם טוב: יש לי עוד הרבה מה לומר בהנחה שמדברים על התקנות הצרות.

אורן שם טוב: אם מדובר בתקנות הארוכות, אני יכול לומר עוד דברים.

יואב קיש: המשטרה, אתם רוצים להתייחס?

מיה וינקלר: כן.

מיה וינקלר: אני ראש מדור רישוי עסקים בחטיבת האבטחה, משטרת ישראל.

מיה וינקלר: העמדה שלנו היא שיהיה צריך להגביר את ההכשרות.

מיה וינקלר: אני אשווה את זה לנהגים שנמצאים על הכביש.

מיה וינקלר: נהג שמקבל רישיון נהיגה, יש לו הזדמנות יום יומית לתרגל את הנהיגה שלו וזאת להבדיל מהמצב היום למי שמחזיק רישיון לכלי ירייה.

יואב קיש: למה?

יואב קיש: גם הוא יכול לתרגל.

מיה וינקלר: הוא יכול לתרגל אבל בפועל הוא נדרש לתרגל פעם בתקופה.

יואב קיש: אבל הוא יכול.

יואב קיש: גם הנהג יכול לא לנהוג אם אין לו רכב.

יואב קיש: את בודקת אם הוא נוהג?

יואב קיש: הנה, היא לא נהגה עשר שנים ויש לה רישיון, את בודקת אותה?

יואב קיש: לא משנה, בואו לא נשווה.

יואב קיש: בואו נדבר לעניין.

מיה וינקלר: בסדר.

מיה וינקלר: מאחר וגם אין מחלוקת שמספר אוחזי כלי הירייה הולך לעלות בקרוב בעקבות הרחבת התבחינים, ברור שצריך להקפיד יותר על ההכשרה ועל הלמידה.

מיה וינקלר: מי שנמצא במרחב הציבורי, למעשה יוצר סכנה לשלום הציבור, גם לעצמו וגם לסביבה.

יואב קיש: יש לו פוטנציאל אולי.

יואב קיש: לא יוצר אלא יש לו פוטנציאל.

מיה וינקלר: נכון, יש פוטנציאל.

מיה וינקלר: חשוב גם להקפיד על שימוש נכון בנשק.

מיה וינקלר: גם כשאתה מיומן, חשוב לדעת מתי לשלוף את הנשק כדי שהשימוש בו באמת יהיה ראוי.

מיה וינקלר: לכן אנחנו סבורים שצריכים להגביר את משך ההכשרה.

יואב קיש: תודה רבה.

יואב קיש: אני רק רוצה להבין מתי הגיע הנוסח.

יואב קיש: מה זה שינוי הנוסחים?

עידו בן יצחק: הנוסח הזה עוד לא כולל את הדברים שאמרת.

מאיר פוקס: אני משמש כיושב ראש חטיבת כלי ירייה ומטווחים בלשכת המסחר.

מאיר פוקס: 43 שנים אני יבואן ויצואן של כלי נשק אזרחי וביטחוני, מדריך ירי, בעל מטווחים.

מאיר פוקס: אני רוצה במשפט קצר לברך על השינוי בגישה לגבי חימוש אזרחים.

מאיר פוקס: אני רוצה גם לומר שגם כאשר היו אימונים שנמשכו שעתיים, אני מניח שלא זכור לאף אחד מאתנו מקרה שקרה איזשהו אסון על ידי אזרח שהשתמש בנשק לאחר שעבר אימון של שעתיים.

מאיר פוקס: כל היורים נוסח יורה חמוש, ירי מעשי, מבורכים.

מאיר פוקס: אנשים שבאים ויורים הרבה.

מאיר פוקס: על מנת להתערב באירוע אמת צריך גם איזושהי מוכנות נפשית.

מאיר פוקס: האנשים האלה באים ומתאמנים.

מאיר פוקס: אני מניח שיש להם גם מוכנות נפשית.

מאיר פוקס: האנשים האלה מתאמנים ויורים גם בשירות מילואים.

מאיר פוקס: כל מה שאנחנו עושים לאזרחים שבאים אלינו זאת הסבה מרובה לאקדח.

מאיר פוקס: הוא יודע מהיכן יוצא הקליע, הוא יודע כמה הכלי הזה מסוכן ואנחנו מכשירים אותו.

מאיר פוקס: אזרח שחושב שבמקרה אירוע הוא לא יסתובב אחורנית ויברח אלא יתערב עם האקדח שלו, הוא מגיע למטווחים ויורה יותר.

מאיר פוקס: אין שום סיבה שנגזול מאזרחים שאין להם את המוכנות הנפשית והם קונים את האקדח על מנת להגן על המטר הקרוב שלו, שנגזול מהם וניקח מהם סכומי כסף מיותרים באימון ותחמושת.

מאיר פוקס: אנחנו כבעלי מטווחים, כסוחרים, יש לנו אינטרס מסחרי שזה יקרה אבל יחד עם זאת יש לנו גם אחריות והאחריות אומרת שחייב להיות שביל הזהב ושאנחנו נשמור עליו.

יואב קיש: תודה.

יואב קיש: אני חייב לומר לך שאני בכוונה עוד לא דיברתי אבל מה שאתה אומר, זה בדיוק מה שרציתי לדבר עליו.

יואב קיש: אני עוסק רבות בתחום של הקלת בירוקרטיה ורגולציה.

יואב קיש: אני חושש מאוד מהכבדה ואני רואה בתהליך הזה בדיוק את הכשלים שאתה מדבר עליהם.

יואב קיש: לכן אני באתי ואמרתי, וזה בעצם ההליך שהיה לי מול השר, שזה שיש כאן את הגופים המקצועיים, גם המשטרה, המשטרה, כמו שאת אומרת, השווית לרכב, שיבוא כל יום למטווח אם הוא רוצה אקדח ויירה כל יום 100 כדורים וילך אחר כך לעבוד.

יואב קיש: היא רוצה אותו כל יום הכי טוב שיש.

יואב קיש: בסדר, זה לגיטימי שתהיה לך דרישה כזאת.

יואב קיש: אני מסתכל על מכלול השיקולים ובמכלול השיקולים אני חושב, גם המציאות והסטטיסטיקה הוכיחו את זה על עשרות שנים, מ-1992, אנשים שבאו פעם בשנה, התאמנו שעתיים וברוך ה' לא ראינו, כמו שאתה אומר, אנחנו במציאות ולא באנו למהלך הזה ממשבר במציאות.

יואב קיש: לכן אני אמרתי לשר וההנחיה שאני ביקשתי למצוא לה פתרון, התפיסה שלי הייתה כזו: בוא נפריד בין מקבל רישיון חדש היום לבין מי שיש לו כבר רישיון 10, 15 שנים, שהוא כבר עם הרישיון.

יואב קיש: אז אני אומר שתגדיר קטגוריה לתחילת התקופה.

יואב קיש: כיוון שקשה לנו להפריד בין אותו אחד שעכשיו מקבל רישיון, היכן הוא נמצא, בוא נגיד שחמש השנים הראשונות יהיו שנות "מאמץ" של ההכשרה.

יואב קיש: מי שרוצה היום רישיון חדש לאקדח, יעבור בחמש השנים האלה או בשש השנים האלה – אם אנחנו עדיין יושבים על השלוש שנים – בהן יהיו לו יותר אימונים ויותר שעות.

יואב קיש: מי שיש לו כבר היום רישיון מעל שש שנים, ימשיך בנוהל הרגיל.

יואב קיש: אני לא רואה סיבה לשנות.

יואב קיש: אלה שלושה ימי עבודה שהוא מפסיד, במקום להפסיד יום אחד פעם בשלוש שנים.

יואב קיש: אתה משלש לו את העלות הבירוקרטית.

יואב קיש: אתה אומר לו שבמקום לבוא היום פעם בשלוש שנים לשעתיים, אתה אומר לו שיבוא שלוש פעמים.

יואב קיש: לתפיסתי עוד פעמיים, מיותרות.

יואב קיש: אם אני היום הייתי רואה משבר והייתי רואה בעיה עם הרישיונות הקיימים, הייתי אומר בואו נתקן את זה אבל אני לא רואה את זה.

יואב קיש: אני רואה מהלך מבורך של הוספת כלי נשק לאנשים אחראיים.

יואב קיש: מצוין.

יואב קיש: אני אפיל אומר יותר מזה.

יואב קיש: אתם רוצים, בואו ניקח את אלה שהיום באים ורוצים רישיון ונעשה להם הכשרה יותר מעמיקה בשש השנים הראשונות, אבל בשום פנים ואופן אני לא בא עכשיו לפגוע.

יואב קיש: ריה עשו להם?

יואב קיש: אתה יודע מה זה ריה?

יואב קיש: עשיתם?

יואב קיש: אתה יודע להגיד כמה שווים יומיים?

יואב קיש: זה לא יומיים כי על 20 שנים הוא מפסיד.

הרצל קבלו: אלה לא יומיים כי מדובר על שעתיים בערב.

יואב קיש: זה עוד יום שהוא צריך למצוא לעצמו סידור.

יואב קיש: לכן זה המסר העיקרי שלי.

יואב קיש: אני ניסיתי לבוא עם פתרון ולא באתי להגיד שאני לא מוכן.

יואב קיש: אמרתי שאני רוצה לשמר את האימון הקיים למי שמסוגל.

יואב קיש: אני בהחלט חושב שכל מי שיש לו היום רישיון, הקטגוריה הזו, הוא מסוגל.

יואב קיש: יותר מזה, לצערי גם אלה החדשים שיקבלו יוכלו אבל אתה אומר שאתה לא יכול לאבחן אותם ולכן נגדיר להם.

יואב קיש: אני מאוד שמח שדווקא זה הגיע.

יואב קיש: אתה פוגע בעסקים שלך, אני מצטער, אבל זה רק מחזק שאתה עוסק באמת ולא באינטרס כי האינטרס שלך כבעל מטווח היה שיבואו כל יום להתאמן וישלמו כמה שיותר כסף, ואני מניח שלכולם זה ברור, ומצד שני אתה בא ואומר באמת ביושר כשאתה שומע את האנשים כי אתה רואה אותם.

יואב קיש: לכן הכיוון שאני רוצה ללכת אליו הוא להגדיר בתקופת שש שנים.

יואב קיש: קח את הפעמיים רישיון של שלוש שנים, בשש השנים האלה אני מוכן לזרום אתכם גם בניגוד לתפיסה שלי כי אני אומר שאתם כנראה בעניין הזה, עם כל הרצון והידע והניסיון.

יואב קיש: גם הרצון להוסיף מסגרות נוספות, בסדר גמור, אבל מי שסיים את שש השנים האלה, מי שכבר היה לו רישיון פעמיים, את שני הסיבובים האלה, שימשיך פעם בשלוש שנים לשעתיים כמו שאנחנו עושים.

יואב קיש: בעיני זה סביר ואני לא רואה צורך להיכנס.

יואב קיש: מי שירצה, יבוא ויעשה.

מאיר פוקס: אני רוצה להוסיף לעניין מספר הכדורים שיורים.

מאיר פוקס: אנחנו המלצנו לירות רק 70 כדורים ולא 100 כדורים בארבע וחצי שעות.

מאיר פוקס: חילקנו את מספר הכדורים למספר התרגילים.

יואב קיש: אתה נכנס ספציפית.

יואב קיש: אני עוד לא רוצה להיות שם.

יואב קיש: אני מדבר ברמת העיקרון.

יואב קיש: אני רוצה לשמוע התייחסות של מישהו לדברים האלה.

אלכסנדר זוהר: יושב ראש העמותה לקידום תרבות הנשק, מדריך בכיר קרוב ל-40 שנים בהדרכת ירי ולחימה.

אלכסנדר זוהר: ראשית, הדעה של העמותה לגבי רישוי כלי ירייה.

אלכסנדר זוהר: אזרח ישראלי, בוגר שירות צבאי מלא שמעוניין שיהיה לו נשק, מסוגל לעמוד בדרישות - - -

אמיר אוחנה: שאין לו עבר פלילי.

אלכסנדר זוהר: ללא קריטריונים פוסלים, זכאי.

יואב קיש: אנחנו לא עוסקים בקריטריונים.

אלכסנדר זוהר: אני יודע.

אלכסנדר זוהר: לא איזושהי מערכת מסורבלת מאוד מלאה חורים של קריטריונים מתירים.

אלכסנדר זוהר: דבר שני, נושא ההכשרה.

אלכסנדר זוהר: אנחנו לא נגד הכשרה, להפך, אנחנו בעד ההכשרה.

אלכסנדר זוהר: אנחנו גם מעבירים סמינריונים שמכשירים את האדם להתערבויות במקרים של פיגועים.

אלכסנדר זוהר: אני רוצה להתייחס לתקנות ההכשרה שכרגע מונחות על השולחן.

אלכסנדר זוהר: דבר ראשון, קיבלנו אותן אתמול בשעה 2:00 בצהרים.

אלכסנדר זוהר: פעם ראשונה שראינו אותן.

יואב קיש: מה השינוי שנעשה?

אלכסנדר זוהר: שינוי תהומי יחסית למה שמופיע באתר.

יואב קיש: מה היה השינוי?

הרצל קבלו: שלוש ושתיים.

הרצל קבלו: אימון נוסף במהלך השנה.

מאיר פוקס: מה שפורסם זאת הכשרה מאוד רחבה גם לבעלי תפקידים נוספים בחוק וזה מה שבסופו של דבר לא הכנסנו כרגע.

יואב קיש: מה שפורסם אתמול זה משהו רלוונטי?

אלכסנדר זוהר: לא.

אלכסנדר זוהר: מה שפורסם אתמול זה מה שאנחנו דנים עליו כרגע.

מאיר פוקס: אני רוצה להעביר משהו קטן.

מאיר פוקס: בזמנו, מה שפורסם לציבור, זה נוסח רחב של תקנות ההכשרה שעוסקות גם במה שאנחנו מדברים עליו עכשיו וגם בהכשרות נוספות לבעלי תפקידים על פי חוק כלי ירייה.

מאיר פוקס: בסופו של דבר, לאחר דיון שנעשה אצלנו במשרד, החלטנו להיצמד רק לסוגים ספציפיים מאוד שזה אדם בעל רישיון פרטי ובעל הרשאה ולמאבטח לפי סעיף 10(ג) לחוק.

מאיר פוקס: זה מה שעמד בפני הוועדה.

יואב קיש: מדריך ירי, לא.

מאיר פוקס: לא.

מאיר פוקס: כרגע לא.

קריאה: ודאי שכן.

אלכסנדר זוהר: כמו שאמרתי, אין לי בעיות בהבנת הנקרא וברור לי שכאן מתייחסים רק לשני סעיפים מהתקנות המורחבות.

אלכסנדר זוהר: אבל יש הבדלים רבים בין מה שכתוב כאן לבין מה שכתוב בתקנות שפורסמו באתר.

יואב קיש: תכף נעשה הקראה ואז נתייחס.

אלכסנדר זוהר: היו לנו בסך הכול פחות מ-24 שעות לקרוא, להתייחס ולגבש דעה.

אלכסנדר זוהר: לדעתי לא זאת הדרך לפרסם תקנות ולדון עליהן.

עידו בן יצחק: המשרד לביטחון פנים העביר לנו נוסח מתוקן של התקנות ביום ראשון אבל השינויים הם לא דרמטיים.

מאיר פוקס: תיקונים מינוריים ביותר.

אלכסנדר זוהר: ממש לא.

יואב קיש: בואו נעבור להקראה ונמשיך.

יואב קיש: אני רוצה גם לראות איך פותרים את מה שאני העליתי.

אלכסנדר זוהר: עוד מילה אחת.

אלכסנדר זוהר: היות ואני הרבה זמן מתעסק בהדרכה, לא לקח לי הרבה זמן לקחת את כמות הכדורים ואת הנושאים ולפרק את זה מעשית למה אפשר לעשות עם זה.

יואב קיש: אנחנו נגיע לזה.

אלכסנדר זוהר: בצורה חפיפית ביותר יצא לי שבע שעות במקום ארבע וחצי.

יואב קיש: נגיע לזה.

יואל הדר: אדוני, להצעה שלך אתה רוצה להתייחס תוך כדי ההקראה או לפני כן?

יואב קיש: אני מנסה לחשוב מה יותר יעיל.

ליאור חיימוביץ: אולי התייחסות ראשונית עכשיו.

יואב קיש: בסדר.

יואב קיש: ההצעה שלי היא כזאת.

יואב קיש: שמעתי שיש לכם איזשהו רצון להימנע מהגדרה של שתי קטגוריות.

יואב קיש: זאת אומרת, לנסות להישאר בקטגוריה אחת ובוא נמצא איזו פשרה, שני אימונים בשלוש שנים.

יואב קיש: אני חושב שזאת טעות.

יואב קיש: אני רוצה להבין מה הבעיה להישאר בקטגוריות נפרדות, קטגוריה שתתייחס לפעמיים ברישיון הראשון ולאחר מכן, מצדי שהמערכת תישאר כמו שהיא היום.

יואב קיש: זאת אומרת, לאשר למי שעבר שני סשנים, שש שנים ראשונות, ההגדרה תהיה כמו שקיימת בחוק היום.

יואב קיש: אנחנו מזקקים את התקנות האלה רק לשני הסשנים הראשונים.

יואל הדר: המטרה של התקנות האלה היא לתת הכשרה.

יואל הדר: ברגע שאתה יוצר את ההבחנה, מה שאתה עושה, בשש השנים הראשונות נניח הכשרה מוגברת, אחרי כן אנשים גם מתבגרים יותר והם שוכחים את הדברים.

יואל הדר: בנושא של ירי צריך להיות מיומן.

יואב קיש: למה ברישיון נהיגה אתה נותן לו רישיון ואתה לא בודק אם הוא נוסע או לא נוסע?

יואב קיש: הוא בן 80 והוא מסתובב עם רכב.

יואל הדר: בן 80 נדרש לעשות מבחן.

יואב קיש: בוא נלך על גיל.

יואל הדר: לא.

יואל הדר: דעתנו היא שכאן יש רישיון להרוג.

יואב קיש: לא.

יואב קיש: אין רישיון להרוג.

אמיר אוחנה: לא.

אמיר אוחנה: אין.

יואב קיש: מאיפה זה הגיע?

אמיר אוחנה: גם רישיון לרכב הוא רישיון להרוג?

קריאה: הרבה יותר אנשים נהרגים מרכב.

יואב קיש: לא להפריע לו.

יואב קיש: אני מודה שלחברי כנסת יש פריבילגיה להפריע אבל רק להם.

יואל הדר: המטרה של נהיגה היא כדי להגיע ממקום למקום.

יואל הדר: המטרה של נשק היא - - -

אמיר אוחנה: היא להגן.

אמיר אוחנה: לא להרוג.

יואל הדר: אם תצטרך להגן על עצמך, אתה גם צריך להרוג מישהו.

אמיר אוחנה: יכול להיות אבל לא בהכרח.

יואל הדר: יש כאן רישיון להרוג בתוך האירוע הזה כי הגנה עצמית מאפשרת גם להרוג במקרים מסוימים.

יואל הדר: לכן יש לך רישיון להרוג.

יואב קיש: המילה רישיון להרוג לא נשמעת טוב.

יואל הדר: בסדר, אבל ברעיון.

יואב קיש: יש לך רישיון להגנה עצמית.

יואל הדר: רישיון להגנה עצמית כאשר יכולת להגנה עצמית היא האפשרות להרוג.

יואב קיש: בסיטואציות מסוימות.

יואל הדר: אדוני טייס, האם אחרי שש שנים במקום לבוא למילואים פעם בשבוע צריך לבוא פעם בשבועיים כי אתה יותר מוכשר.

יואל הדר: התשובה היא לא כי אתה צריך להיות מיומן.

יואב קיש: אתה רוצה לענות במקומי?

יואב קיש: בוודאי שיש הבדל בין מי שסיים קורס טיס והשעות שהוא צריך לבין טייס ותיק.

יואב קיש: הרי מה זה השינוי הזה של יום בשבוע?

יואב קיש: טייס מסיים קורס טיס אחרי שלוש שנים ועוד שש שנים הוא בקבע, הוא טס הרבה, ואז בגיל הזה הוא יוצא והוא עובר לטוס יום בשבוע.

יואב קיש: זה בדיוק המצב.

יואב קיש: לדוגמתך, כן, דוגמה מצוינת.

יואל הדר: לא היית אומר שאחרי זמן מסוים צריך לרדת לפעמיים.

יואב קיש: אבל עשיתי מדרוג אחד.

יואב קיש: נתתי לך את המדרוג.

יואב קיש: אני טוען, ובזה לא תצליח לשכנע אותי, שבן אדם שהגיע למיומנות שלו אחרי שש שנים בתהליך שמצדי יכול להיות יותר מורכב, לא צריך כל שנה לעשות את אותו הדבר.

יואל הדר: הוא שוכח.

יואל הדר: הוא צריך להיות מיומן והוא צריך להיות מוכשר.

יואב קיש: תסביר לי למה היום אתה מאפשר את זה.

יואב קיש: אולי אתה היום פושע?

יואל הדר: היום זה לא תקין.

יואב קיש: אתה פושע?

יואל הדר: זה לא תקין.

יואב קיש: מה לא תקין היום?

יואל הדר: לא תקין.

יואב קיש: לפי מה אתה אומר את זה?

יואב קיש: בגלל שהתחשק לך להגיד את זה?

יואב קיש: אנחנו רואים הריגות?

יואב קיש: אמרת רישיון להרוג.

יואב קיש: ראינו הריגות כאלה על ימין ועל שמאל?

יואל הדר: זה לא קשור.

יואב קיש: לא, זה לא שם.

יואב קיש: מאיפה זה הגיע?

יואל הדר: כי אדם צריך להיות מוכשר.

יואל הדר: גם פעם בשנה.

יואל הדר: שאל את כל האנשים כאן.

ליאור חיימוביץ: זה הגיע כתוצאה מעבודה מקצועית גם במשטרה וגם במשרד והגיעו למסקנה שיש צורך לעשות שינוי, שהמצב הנוכחי היום לא מספק.

יואב קיש: אני מסכים עם המשטרה שבן אדם צריך כל יום לירות 50 כדורים ואז ילך לעבודה.

יואל הדר: פעם בשלוש שנים זה כלום.

יואב קיש: לא תשכנעו אותי בזה.

יואב קיש: אתה תעשה אתי שמונים דיונים, אתה רק חיזקת אותי בזה שאני צודק באמירה שלי.

יואב קיש: אני רוצה פתרון.

יואב קיש: אתה לא רוצה פתרון?

יואב קיש: לא יהיה.

יואל הדר: מה זאת אומרת לא יהיה פתרון?

יואל הדר: יש לך פתרון.

יואב קיש: לא.

יואב קיש: אין לי פתרון.

יואל הדר: פעם בשנה, זה מעט.

מאיר פוקס: ההצעה שאדוני הציע, אנחנו רואים קשיים נוספים משפטיים ומעשיים בכלל.

מאיר פוקס: לדוגמה, אתה מאפשר לאדם שש שנים ראשונות לעשות כל שנה ואחרי כן כל חידוש רישיון.

יואב קיש: נכון.

מאיר פוקס: אדם שעשה שש שנים, עברה תקופה של חמש שנים שנגיד לא היה לו רישיון, איך אתה מתייחס אליו עכשיו?

יואב קיש: מה זאת אומרת חמש שנים לא היה לו רישיון?

מאיר פוקס: הוא עשה שש שנים ועכשיו חמש שנים הוא היה בחוץ לארץ וחזר.

יואב קיש: תגדיר הכשרה.

יואב קיש: יש לך את זה גם בשלוש השנים שלך.

יואב קיש: הוא ירה בפעם הראשונה והוא לא בא בפעם השנייה והשלישית, אז מה אתה עושה עכשיו?

יואב קיש: אותה בעיה קיימת.

יואב קיש: תגדיר הכשרה.

מאיר פוקס: יש כל כך הרבה סיטואציות.

מאיר פוקס: אדם שהמשטרה התנגדה ואחרי שנתיים המשטרה חזרה בה.

מאיר פוקס: איך אני מתייחס אליו?

יואב קיש: מה אתה עושה היום?

מאיר פוקס: היום אין לי את זה.

יואב קיש: מה הקשר?

יואב קיש: למה?

יואב קיש: זה אותו הדבר.

יואב קיש: אל תלכו לי לדברים לא רלוונטיים.

יואב קיש: בוויכוח המהותי אני חושב אחרת מהיועץ המשפטי והכול בסדר.

יואב קיש: לגבי מה שאמרת, אותה בעיה שציינת נמצאת בכל ולא השתנה כלום בקריטריונים.

יואב קיש: יש לו שלוש, שלוש ואחרי כן הוא עושה אימון בשלוש.

יואב קיש: איפה שהוא ייתפס בדרך כמפר אימונים, תתייחס לזה אותו הדבר.

יואב קיש: אם זה היה אחרי השנה הרביעית ואם זה היה אחרי השנה ה-14?

יואב קיש: מה זה משנה?

יואב קיש: אם הוא הפסיק לירות חמש שנים בלי קשר בכל תקופת זמן, תחליט אם אתה פוסל לו את הרישיון או עושה לו הכשרה בכל סיטואציה.

יואב קיש: זה לא רלוונטי.

מאיר פוקס: אנחנו חושבים שאדם שהגיל שלו עולה, דווקא אז צריך לעשות את ההכשרה יותר תדירה.

יואב קיש: מצדי תגיד גיל 65, תפסול רישיון.

הרצל קבלו: לא.

הרצל קבלו: מה פתאום לפסול?

יואב קיש: שמעת מה הוא אמר, שהגיל בעייתי.

יואב קיש: תביא את הרישיון.

קריאה: יש יורים גם בגיל 85.

יואב קיש: איך הוא מדריך את המדריכים שלכם?

יואב קיש: תסביר, בן כמה אתה, אם אפשר לדעת?

אורן שם טוב: בן 51.

יואב קיש: הוא צעיר.

יואב קיש: בקיצור, תבואו אלי בנימוקים ענייניים ולא בקשקושים.

הרצל קבלו: הנושא של כשירות, גם שמעת כאן מהנוכחים, צריך לשפר את הכשירות.

הרצל קבלו: זאת התובנה המקצועית שהגענו אליה.

הרצל קבלו: לשפר את הכשירות.

הרצל קבלו: אני רוצה לצייר סצנריו ותגידו מה דעתכם.

הרצל קבלו: אני מגיע לזירת אירוע ויש לי רישיון ארבע שנים, חמש שנים.

הרצל קבלו: עשיתי אימון, חמישה אימונים.

הרצל קבלו: אני מגיע ברמת כשירות איקס.

הרצל קבלו: בא אלכס באותה זירת אירוע והוא לא עשה אימון כי הוא כבר מבוגר.

הרצל קבלו: בהכרח על פי החוק הכשירות שלו נמוכה משלי כי אני עשיתי אימונים חמש שנים.

הרצל קבלו: איך אני אתמודד עם זה?

יואב קיש: למה אתה חושב שהכשירות שלו נמוכה משלך?

הרצל קבלו: כי הוא לא מתאמן.

הרצל קבלו: אתה רוצה לפטור אותו.

יואב קיש: לא.

יואב קיש: אני טוען שאלכס צריך – ונתת דוגמה טובה – פחות אימונים.

הרצל קבלו: לא אלכס אישית כי הוא יורה יותר ממני.

יואב קיש: יש לי הרגשה ואני חושב שאני הייתי רוצה שאלכס יהיה שם.

הרצל קבלו: גם אני.

יואב קיש: בלי שאני מכיר אותו.

יואב קיש: לכן, הרצל, הדוגמה שלך לא טובה.

יואב קיש: אני מסביר לך שוב.

יואב קיש: השימוש והניסיון, וזה שאתה מגדיר תקופת הכשרה שבה הוא יעבור יותר אירועים ויתרגל יותר, זה בסדר גמור, זה לגיטימי ואני אומר שזה הגיוני.

יואב קיש: דרך אגב, אנחנו לא מדברים על סתם בן אדם שבא מהרחוב.

יואב קיש: אנחנו הרי יודעים מי האנשים שמגיעים.

יואב קיש: למה התבחינים?

יואב קיש: מי זה האדם שבא מהרחוב?

יואל הדר: כל קצין, כמעט כל סגן, יכול לקבל היום כלי נשק.

יואל הדר: מה הוא עושה עם זה?

יואל הדר: כלום.

יואל הדר: הוא אפילו לא מסתובב אתו.

יואל הדר: אני הייתי קצין בחיל האוויר ותאמין לי שהיה עדיף שאני לא ירה ולכן החזרתי את הנשק.

יואב קיש: עכשיו אתה מוציא רישיון נשק, אתה היית קצין ואתה בא להוציא רישיון נשק, אתה תעבור הליך הכשרה של שש שנים, של פעמיים-שלוש שתגדיר אותו.

יואב קיש: אחרי כן אתה נכנס לנוהל הרגיל.

יואל הדר: לא, אבל אני אשכח.

יואל הדר: אני לא השתמשתי.

יואב קיש: הוויכוח הבסיסי בינינו הוא שאתה טוען שמה שקורה היום זה אסון למדינת ישראל וצריך לתקן אותו ואני אומר לך שמה שקורה היום במבחן העבר, אני רואה בו בהחלט מספק.

יואל הדר: אתה לא חושב שאנשים צריכים לעבור הכשרה?

מאיר פוקס: מטבע הדברים אפשר להגיע גם – כמנהל מטווח – לאיזושהי פשרה שאני חושב שתעזור מכל הבחינות ואני אסביר.

מאיר פוקס: כרגע יש מתווה לפיו האימון יתבצע במשך שעתיים.

מאיר פוקס: על מנת לגרום לכך שהציבור לא ירגיש שבאיזשהו מקום לא סומכים עליו, הוא לא מספיק והוא לא כך ולא כך, ניתן לעשות את הדבר הבא.

מאיר פוקס: הרישיון יחודש אחת לשלוש שנים או אחת לשש שנים, מה שאמור לקרות בעתיד.

מאיר פוקס: אפשר להביא למצב שאזרחים יבואו למטווחים אחת לשנה או אחת לשנתיים, אפילו אחת לשנה, והם יציגו את הנשק, נראה שהנשק קיים, נראה שהאדם כשיר, יירה 30 כדורים, שתי מחסניות, נגיד לו תודה רבה, שלום, לך הביתה, ראינו שהכול בסדר אתך.

מאיר פוקס: החוק לא משתנה לבקרים.

מאיר פוקס: לא צריך להגיד לבן אדם שיבוא ויבזבז שעתיים במטווח, שב, תשמע עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם.

מאיר פוקס: אפשר לבוא ולומר לו, ידידי, ירית, עשית את האימון, עשית את השלוש שעות, את הארבע וחצי שעות, תגיע למטווח, 30 כדורים ולך לשלום.

יואב קיש: אתה אומר להפריד בין הירי המעשי לבין ההדרכות היומיות.

יואב קיש: תעשה את ההדרכות בתקופה וירי, שיבוא לירות 30 כדורים.

מאיר פוקס: כן.

מאיר פוקס: הוא יבוא אחת לשנה ויירה את 30 הכדורים.

מאיר פוקס: יהיה איזשהו קופון כנספח לרישיון, נחתום לו על זה ולך לשלום, הוכחת כשירות, ראינו את הנשק, ראינו שהכול בסדר, תהיה בריא וחזק.

מאיר פוקס: אני חושב שזה יכול להיות פתרון טוב.

אמיר שושני: כביכול, מה שנאמר כאן, אנחנו נפרח כלכלית.

אמיר שושני: מצבי הכלכלי ישתפר לאין ערוך.

אמיר שושני: אני בא מהמערכת הזאת וטובת הציבור וביטחון הציבור חשובים לי לא פחות מאשר חשובים לאדון שיושב מולי.

אמיר שושני: כשאני עושה את מערכת האיזונים, אני יודע כמה דברים.

אמיר שושני: הדבר הראשון הוא שכל אזרח במדינת ישראל כשהוא יגיע לסיטואציה שאולי הוא צריך לשלוף, הדבר הראשון שהוא יחשוב עליו הוא האם הוא עלול להסתבך או לא, ואני שמח שהוא חושב כך.

אמיר שושני: אזרחים לא שולפים אקדחים כמו במערב הפרוע כי הם יודעים שכל הוצאת נשק מחייבת הפקדה במשטרה, חקירה, שזה דבר מבורך בעיני.

אמיר שושני: לכן לא יהיו כאן אירועים שאזרחים שלפו את האקדחים וירו כמו מטורפים והרגו חפים מפשע.

אמיר שושני: הדבר השני.

אמיר שושני: לנו יש סמכות שאתם נתתם לנו ואנחנו עושים בה שימוש, והסמכות הזאת לא עלתה כאן והיא לפסול רישיונות.

אמיר שושני: כשאדם מגיע אלי ואני חושב שהוא לא ראוי לשאת נשק, אני לא מהסס לשנייה אחת ליצור קשר עם פקיד הרישוי באגף כלי ירייה ולומר לו שהבחור הזה והזה לעניות דעתי לא ראוי להחזיק נשק.

אמיר אוחנה: זו נקודה חשובה מאוד.

יואב קיש: תגיד עוד פעם.

אמיר אוחנה: הוא אומר שיש דיווח.

אמיר אוחנה: המדריכים מדווחים אם הם מרגישים שמישהו לא כשיר.

אמיר שושני: המדריך שלי במטווח.

אמיר אוחנה: אז עושים בדיקה פרטנית.

אמיר שושני: המדריך שלי במטווח יצא עם הבן אדם מהמטווח ואומר לי שהאזרח הזה לעניות דעתו לא כשיר לשאת נשק.

אמיר שושני: באותה שנייה אני מדווח.

יואב קיש: אני רוצה להתקדם.

הרצל קבלו: ברשותך, עוד משפט.

הרצל קבלו: אני רוצה לומר משהו כללי על כל העניין הזה כדי אולי לשנות טיפה את דעתך.

יואב קיש: יהיה קשה.

הרצל קבלו: בסדר.

הרצל קבלו: ננסה.

הרצל קבלו: כשעושים כזה מהלך שהוא חוצה ארגון והוא גדול, הפוטנציאל, אמר את זה קודם השר, אלה מאות אלפים.

הרצל קבלו: אנחנו מעריכים, לפי האחוז באוכלוסייה שמימש את זכותו היום, 35,000 אנשים.

הרצל קבלו: יכול להיות שטעינו, יכול להיות שצדקנו אבל פחות או יותר כמה עשרות אלפים.

הרצל קבלו: זה הביא אותנו לכ-200,000 כלי ירייה במרחב הציבורי.

הרצל קבלו: האחריות שלנו ושלי כמנהל אגף ברמת האחריות שיש לי מתוקף התפקיד היא לוודא שכאשר אתה מגדיל, אתה מוריד, אתה עושה ניהול סיכונים בסופו של דבר.

הרצל קבלו: כמו שאמרת, משטרת ישראל יכולה לשים בן אדם, כל יום אימון והוא יהיה בהכרח יותר מיומן.

הרצל קבלו: אני מסכים עם מה שאמר אורן אבל זה לא בר ביצוע.

הרצל קבלו: זה ניהול הסיכונים שאנחנו עושים.

הרצל קבלו: לזכור שהעלינו משעתיים לארבע וחצי שעות וכן הלאה.

הרצל קבלו: לכן הפשרה צריכה להיות לדעתי סוג של פשרה שאתה תכוון ותסכם, אבל היא צריכה להיות קוהרנטית.

יואב קיש: מה זאת אומרת קוהרנטית?

הרצל קבלו: לכל האוכלוסיות.

הרצל קבלו: לא להבדיל אוכלוסיות.

יואב קיש: למה לא.

הרצל קבלו: כי לא השתכנעתי מדבריך.

הרצל קבלו: אין גם אישיו מקצועי.

יואב קיש: אתה לא רואה שמי שמאומן יותר, עם ותק יותר גדול, יכול להיות?

הרצל קבלו: באותו רגע נתון, כן, אבל השנים עוברות.

הרצל קבלו: אחרי שש שנים, הפעם הבאה שהוא יעשה, אלה תשע שנים מיום שהוא הוציא.

הרצל קבלו: שלוש שנים הוא לא עשה אימון, אז בהכרח הוא פחות כשיר ומיומן מאחד שעשה אימון לפני דקה.

יואב קיש: אני אומר לך מה הכיוון שאפשר ללכת אליו.

יואב קיש: אחד משניים.

יואב קיש: היום אנחנו מדברים על אימון של שעתיים פעם בשלוש שנים.

יואב קיש: לכם קשה ההפרדה.

יואב קיש: אפשר לרדת לאימון של פעם בשנתיים, גם שעתיים, אם זה יעשה לכם יותר קל מההפרדה.

יואב קיש: במקום כל שנה, פעם בשנתיים שעתיים.

יואב קיש: לתפיסתי אני חושב שזה לחלק מהאוכלוסייה מוגזם ובעניין הזה זה ישאיר את זה כקטגוריה אחת.

יואב קיש: אפשר ללכת למתווה אחר, אותו אני הצעתי.

יואב קיש: אתה רוצה יותר שנים, לא אכפת שאפילו תשע שנים, נגיד שלוש, שלוש ושלוש, יתנהלו בצורה מסוימת ואחרי תשע שנים אנחנו נרגיש שהבן אדם כבר קיבל מספיק אימון ונישאר במה שקיים כיום.

יואב קיש: לדעתי אלה שתי האלטרנטיבות שכרגע מבחינתי על השולחן.

אמיר אוחנה: האופציה הראשונה נשמעת טוב.

אמיר אוחנה: היא גם מגבירה את האימון, מגבירה את המיומנות של האזרחים אבל גם פשרה, כמו שדיברנו.

אמיר אוחנה: לא פי שלוש אבל הרבה יותר.

אמיר אוחנה: נראה לי הגיוני.

הרצל קבלו: אני מקבל את זה.

יואב קיש: לכם יותר פשוט ללכת לפעם בשנתיים.

הרצל קבלו: כן.

הרצל קבלו: המנגנון יהיה, בשנה השנייה לרישיון אימון במהלך כל השנה.

הרצל קבלו: תהיה גמישות.

הרצל קבלו: לא לכבול אף אחד דווקא בחודש הנתון או בחודש כזה ואחר אלא במשך השנה.

הרצל קבלו: יש לנו את האמצעים לעשות.

יואב קיש: איך אתה רוצה לעשות את זה?

יואב קיש: תסביר לי שוב.

יואב קיש: יש לו שלוש שנים רישיון.

הרצל קבלו: באימון שהוא עושה עכשיו, או חדש או ריענון, לא משנה, מי שזה לא יהיה, נכנס לאימון, עושה אימון, האימון הבא, הפעם הבאה שהוא יידרש להיכנס היא בשנה השנייה.

אמיר אוחנה: במהלך השנה השנייה.

הרצל קבלו: אם אני עשיתי היום אימון, במהלך השנה השנייה, עוד 365 ימים פלוס יום, עד 365 ימים פחות יום.

הרצל קבלו: כלומר, שנה שנייה, במהלך השנה, מתי שתרצה.

יואב קיש: אני לא רוצה שאחרי כן בשנה השלישית אתה תדרוש ממנו עוד פעם אימון.

הרצל קבלו: זה לא אימון.

הרצל קבלו: זה חידוש לתקופת הרישיון הבאה.

הרצל קבלו: זה לא קורה היום.

יואב קיש: אני לא מוכן שיהיו בשלוש שנים פעמיים.

יואב קיש: אני מוכן פעמיים בארבע שנים.

יואב קיש: לצורך העניין, קח תקופה של 12 שנים כדי שיתחלק בארבע ולא שש.

יואב קיש: מבחינתי בשש שנים הוא צריך לעשות שלוש פעמים.

יואב קיש: זהו.

יואב קיש: אתה רוצה ארבע.

הרצל קבלו: לא.

הרצל קבלו: ממש לא.

הרצל קבלו: אני אסביר.

הרצל קבלו: לפי מה שאתה אומר, היום יש שני אימונים בשלוש שנים.

הרצל קבלו: זה לא נכון.

יואב קיש: למה שניים?

הרצל קבלו: כי יש אחד היום ואחד בעוד שלוש שנים פחות יום.

יואב קיש: נכון.

הרצל קבלו: כדי לחדש לו את תקופת החידוש הבאה.

יואב קיש: הוא עושה כל חידוש.

יואב קיש: כל שלוש שנים יש לו.

הרצל קבלו: כן, אבל זה יוצא שהוא עשה שני אימונים בשלוש שנים לכאורה, לדבריך.

הרצל קבלו: אבל אני אומר, לא, הוא עושה את זה בבסיס כמו היום, הוספתי עוד אימון אחד בשנת הרישיון השנייה, מתי שהוא רוצה לעשות אותו כדי שתהיה לו גמישות.

הרצל קבלו: אז הוא בהכרח עושה עוד אימון אחד ולא יותר.

ישי פולק: לצורך העניין, פעם בשנה וחצי.

הרצל קבלו: בממוצע?

יואב קיש: זה פעם בשנה וחצי.

יואב קיש: אני לא מוכן.

הרצל קבלו: זה שנתיים.

הרצל קבלו: פעם בשנתיים.

יואב קיש: אתה רוצה לעשות את הרישיונות לארבע שנים?

בוסנה מהרט דסה: יש תקנות כלי ירייה, תוקפן של רישיונות, שם המועד לחידוש הוא כל שלוש שנים.

בוסנה מהרט דסה: הרישיון ניתן לתקופה של שלוש שנים.

בוסנה מהרט דסה: הכשרה ראשונית שנעשית לצורך קבלת הרישיון הראשוני, כיום היא שעתיים.

בוסנה מהרט דסה: מה שהרצל מציע זה שבשנה השנייה של חיי הרישיון, מקבל הרישיון יקבל הודעה מתי הוא נדרש לעשות את הכשרת הריענון.

יואב קיש: כן, אבל זה לא מה שאני מוכן לו.

יואב קיש: מה שאתם אומרים לי זה שני אימונים על תקופה של שלוש שנים.

יואב קיש: אני לא רוצה את זה.

יואב קיש: אני מדבר על שש שנים, על שלושה אימונים.

יואב קיש: אתם רוצים בשש שנים ארבעה אימונים.

יואב קיש: לא מוכן.

יואב קיש: נישאר עם הנוהל של השלוש שנים.

יואב קיש: אני לא אוותר.

יואב קיש: אני לא מוכן ללכת למקום הזה.

יואב קיש: תחליטו מה שאתם רוצים לעשות.

ישי פולק: אדוני, יש לנו דיבור שאנחנו רוצים להעביר בחוק החדש פעם בשש שנים.

ישי פולק: זה עונה בדיוק למה שהיושב ראש רוצה.

ישי פולק: השאלה האחרת.

ישי פולק: התקנות האלה שעכשיו עוברות, הן כפופות לחוק שיצא בשנת 1949.

ישי פולק: זאת אומרת שיהיה את החוק החדש, התקנות האלה נופלות.

ישי פולק: צריך להגדיר איזשהו מבנה.

קריאה: נכון, אבל אנחנו עוד לא שם.

קריאה: הכוונה היא נכונה.

ישי פולק: אני רוצה להיות קצר.

ישי פולק: אני חושב שהדבר הנכון הוא להחליט על שש שנים ולעשות פעם בשנתיים, כמו שהיושב רוצה.

ישי פולק: זה גם נכון.

ישי פולק: לאזרח זה גם נכון.

ישי פולק: זה פותר את הבעיה המתמטית.

הרצל קבלו: זה מעקר את מנגנון החידוש כי אני פונה אליו שלוש שנים פחות שלושה חודשים.

אמיר אוחנה: סליחה, אני לא הבנתי.

אמיר אוחנה: היום יש פעם בשלוש שנים.

אמיר אוחנה: הם מציעים פעם בשנה.

אמיר אוחנה: אתה אומר פעם בשנתיים.

אמיר אוחנה: עד כאן הבנתי נכון?

הרצל קבלו: נכון.

יואב קיש: אבל הבעיה שבגלל שהם מגבילים את זה לשלוש שנים, פעם בשנתיים אומר - - -

אמיר אוחנה: למה?

אמיר אוחנה: בגלל התקנה הזאת?

אמיר אוחנה: נשנה את התקנה.

אמיר אוחנה: מה הבעיה?

יואב קיש: הם בעצם אומרים תכניס עוד אימון במהלך שלוש השנים, בשנה השנייה.

יואב קיש: אז כל רישיון, תקופת רישיון, יהיו שני אימונים.

יואב קיש: אני לא מוכן לזה.

יואב קיש: בעיני זה יותר מדי.

אמיר אוחנה: הבנתי.

הרצל קבלו: בכל מקרה זה אחד יותר בתקופת החידוש.

אמיר אוחנה: זה עוד אימון אחד.

יואב קיש: זה לתקופה של שש שנים.

יואב קיש: קח תקופה של שש שנים ונשווה את שתי הגישות.

יואב קיש: אני היום בשש שנים מחייב את האזרח לעשות שני אימונים.

יואב קיש: אני צודק או לא?

הרצל קבלו: לא.

הרצל קבלו: שלושה אימונים.

יואב קיש: למה?

הרצל קבלו: את האימון שלקראת תוקף החידוש.

הרצל קבלו: זה מה שאני מנסה להסביר.

יואב קיש: אם אתה עושה כך, אני אקח אותך לתקופה יותר ארוכה ואני אראה לך שאתה טועה.

ישי פולק: אבל אין הבדל בין האימון לבין החידוש.

ישי פולק: כאן הטעות שלך.

יואב קיש: בדיוק.

יואב קיש: בן אדם עם רישיון ותיק, פג התוקף של הרישיון, שלושה חודשים לפני הוא צריך ללכת לעשות אימון.

יואב קיש: עשה אימון, קיבל רישיון לשלוש שנים.

הרצל קבלו: כן.

יואב קיש: שלושה חודשים לפני השלוש השנים, שוב עושה אימון.

יואב קיש: נכון?

הרצל קבלו: כן.

יואב קיש: קיבל עוד פעם לשלוש שנים.

הרצל קבלו: נכון.

יואב קיש: זה אומר שני אימונים בשש שנים, איך שתספור את זה.

הרצל קבלו: הרישיון תקף לעוד שלוש שנים, עד השנה התשיעית פחות שלושה חודשים.

יואב קיש: לא דיברתי על תשיעית.

יואב קיש: דיברתי על פעמיים.

הרצל קבלו: אבל תוצאתית זה מה שנוצר.

הרצל קבלו: אתה עושה שלושה אימונים בשש שנים כשהאימון השלישי נותן לך תוקף לשלוש שנים הבאות.

יואב קיש: נכון.

יואב קיש: אתה רוצה לדבר על תשע שנים, בסדר תשע שנים, עשיתי אימון שלוש פעמים.

יואב קיש: נכון?

הרצל קבלו: ארבע.

יואב קיש: זה ארבע ל-12 שנים.

יואב קיש: אתה לא יכול להגיד לי עכשיו אימון בו התחלתי והאימון האחרון, אני לא סופר את שלוש השנים הנוספות שלו.

הרצל קבלו: ארבע אימונים ל-12.

יואב קיש: ארבע אימונים ל-12.

יואב קיש: אתה רוצה לחזור לשש שנים?

יואב קיש: יהיה יותר קל.

יואב קיש: אני בכוונה הולך על שש שנים.

יואב קיש: בשש שנים הוא עשה פעמיים.

יואב קיש: אל תספור לי את האימון בסוף שנותן לו עוד שלוש שנים אחר כך.

הרצל קבלו: אתה סופר אותו כי אתה קורא לזה אימון נוסף.

יואב קיש: בוודאי.

הרצל קבלו: אתה אומר שהוא עושה אימון נוסף.

יואב קיש: אני רוצה לשקף את כמות האימונים שהוא עושה למשך הרישיון שיש לו.

יואב קיש: עשה אימון היום, קיבל רישיון לשלוש שנים.

יואב קיש: לפני תום שלוש שנים, עשה עוד אימון וקיבל לעוד שלוש שנים.

יואב קיש: זאת אומרת, בשני אימונים הוא הכשיר לעצמו שש שנים.

הרצל קבלו: נכון.

יואב קיש: על זה הסכמנו?

הרצל קבלו: כן.

יואב קיש: בוא ניקח את מה שאני הסכמתי לעשות.

יואב קיש: אני אמרתי שלצורך העניין מבחינתי זה לא אפשרי, אבל תן לו רישיון לשש שנים כי אני רוצה להתכנס לשש שנים, בשש השנים האלה הוא יעשה אימון בהתחלה, קיבל שנתיים, עושה עוד אימון ומקבל עוד שתיים, ועושה עוד אימון ומקבל עוד שנתיים.

יואב קיש: כך הגיע לשש שנים.

יואב קיש: במקום פעמיים, הוא יצטרך לעשות שלוש פעמים.

יואב קיש: לזה הסכמתי.

יואב קיש: אתה אומר לי לתפיסתך שהוא עושה אימון היום, מקבל רישיון לשלוש שנים אבל חייב לעשות עוד אימון באמצע.

הרצל קבלו: נכון.

יואב קיש: עשה אימון באמצע והאימון באמצע לא נתן לו יותר מהשלוש שנים.

יואב קיש: נגמרו שלוש השנים, עשה עוד אימון, זה האימון השלישי, קיבל את שלוש השנים ושם הוא חייב לעשות עוד אימון.

יואב קיש: זאת אומרת, ארבע אימונים.

יואב קיש: לא מסכים לזה.

יואב קיש: הבנו את הבעיה.

יואב קיש: לפחות הבנו מה לא יהיה.

יואב קיש: עכשיו השאלה איך עושים את מה שיהיה.

בוסנה מהרט דסה: אני רוצה לעשות הבחנה בין אנשים שכבר כיום מחזיקים רישיון שהם לא צריכים לעשות את האימון הראשוני לבין מי שלמעשה מבקש רישיון חדש.

יואב קיש: אני הולך אתך.

יואב קיש: מבחינתי תשאירו את כל מי שיש לו היום.

יואב קיש: מי שרוצה רישיון חדש, תעשו אתו תשע שנים את האימונים שאתם רוצים ואחרי תשע שנים שיהיה בשיטה הקיימת היום.

יואב קיש: לכו לשתי קטגוריות.

יואב קיש: אמרתי לכם.

יואב קיש: אתם טוענים שזה לא טוב.

יואב קיש: מכיוון שאני לא רואה שאנחנו מסתדרים, אתם רוצים לחשוב חמש דקות ולחזור?

הרצל קבלו: כן.

הרצל קבלו: ברשותך.

יואב קיש: בסדר.

יואב קיש: נעשה חמש דקות הפסקה ונחזור לכאן.

יואב קיש: אנחנו מחדשים את הדיון.

יואב קיש: הרצל, אני אומר לך על מה דיברתי עם חבר הכנסת אוחנה ונראה אם זה מתאים גם לכם.

יואב קיש: אלה שתי תפיסות שונות.

יואב קיש: אנחנו חושבים אחרת וזה בסדר.

יואב קיש: התפיסה שלי אומרת שתעשו שתי קטגוריות.

יואב קיש: אתם חושבים שעדיף ללכת לתבחין אחיד בעניין הזה כי זה עושה את זה יותר פשוט.

יואב קיש: בסדר.

יואב קיש: אני לא אכנס לזה אבל כאן צריך להסתכל על מה שדיברנו ארוכות וזה האימון מול התועלת ומול הטרחה.

יואב קיש: שם אנחנו נמצאים.

יואב קיש: הגענו למקום שלא היינו רחוקים.

יואב קיש: אתה אומר שעל שלוש שנות רישיון יהיה לו אימון ראשון בעת קבלת הרישיון לשלוש שנים, ואם בהתחלה אמרתם שני אימונים, ירדת לאימון אחד.

יואב קיש: אני אמרתי שעדיין זה יותר מדי והפשרה שמאיר רוט הציע היא שהוא יבוא, יירה 30 כדורים בלי הדרכות.

אמיר אוחנה: בלי שעתיים.

הרצל קבלו: אני יכול לתת פרשנות לדברים שלך ברשותך?

יואב קיש: כן, בבקשה.

הרצל קבלו: אתה מתכוון שכל שנה, כל מחזיק כלי ירייה יירה לפחות 30 כדורים.

יואב קיש: לא כל שנה.

הרצל קבלו: תוצאתית זה מה שקורה.

יואב קיש: לא.

יואב קיש: ממש לא.

אמיר אוחנה: בממוצע אתה מתכוון?

הרצל קבלו: כן.

יואב קיש: איך הגעת לזה?

הרצל קבלו: לא חייב להיות בתאריך ספציפי.

הרצל קבלו: זה מה שהוצע קודם.

אמיר אוחנה: הוא בהתחלה יורה 100 כדורים.

יואב קיש: כמה יורים היום כל שעתיים?

הרצל קבלו: 50 כדורים.

יואב קיש: אבל 100 כדורים יורה רק מי שזה רישיון ראשון.

הרצל קבלו: הראשון, נכון.

יואב קיש: אבל בוא נדבר על השוטף.

הרצל קבלו: 50 כדורים.

יואב קיש: הוא יורה עוד שלושים באמצע?

הרצל קבלו: לא.

הרצל קבלו: 50 כדורים.

הרצל קבלו: כל חידוש, 50 כדורים.

הרצל קבלו: זה מה שכתבנו.

יואב קיש: אתה כל פעם סופר לי את הירי הראשון לשלוש שנים ואת הירי האחרון לשלוש השנים הבאות ואתה מאחד אותם.

הרצל קבלו: לא.

עידו בן יצחק: יש את הבקשה הראשונית.

יואב קיש: אני מבקש להפריד מאדם חדש שבא.

יואב קיש: אדם חדש, תכף נדבר עליו.

יואב קיש: אנחנו מדברים על אדם שיש לו רישיון ועכשיו הרישיון שלו עומד להסתיים ומה קורה אתו עכשיו בשלוש השנים הבאות.

יואב קיש: רק על זה אנחנו מדברים.

הרצל קבלו: על המחזיק הוותיק.

יואב קיש: בדיוק.

הרצל קבלו: מה שהציע מאיר זה לבוא למטווח, לא להגדיר שעתיים אלא לעשות אימון פעם בשנה 30 כדורים.

יואב קיש: אני לא מאמץ את מה שהוא הציע.

הרצל קבלו: אני אומר שבשנה השנייה, במקום לקרוא לזה אימון, נגיד לו, לא, במהלך השנה השנייה, ירי שדל 30 כדורים בלי שעתיים ובלי שום דבר.

אמיר אוחנה: וזאת פעם אחת.

הרצל קבלו: וזאת פעם אחת.

יואב קיש: במהלך רישיון של שלוש שנים.

הרצל קבלו: כן.

הרצל קבלו: נכון.

יואב קיש: זה מה שהסכמנו.

הרצל קבלו: זה בסדר?

אמיר אוחנה: כן.

יואב קיש: אני מדבר על בעל רישיון קיים כיום.

יואב קיש: הוא עכשיו מחדש רישיון, בא לשעתיים הדרכה לפי הנוהל הקיים כיום – אם תרצו לשנות את הנוהל, דברו אתי – אבל התחולה אמורה להיות זהה.

יואב קיש: הוא לא יעשה עכשיו פי שתיים.

הרצל קבלו: לא.

הרצל קבלו: מבחינת זמן זה אותו דבר.

יואב קיש: אנחנו נשב במסודר על כל ההגדרות כי עוד לא עשינו את זה.

יואב קיש: תכף אני אומר לכם מה בכוונתי לעשות.

יואב קיש: אנחנו צריכים לסיים בעוד רבע שעה ואנחנו נסיים לפני כי אנחנו לא הולכים להקריא.

יואב קיש: אנחנו הולכים לסגור את המתווה ואתם תוציאו את זה מסודר.

יואב קיש: אנחנו ניתן זמן לכולם לקרוא וללמוד.

יואב קיש: הם שמעו את ההערות שלכם לגבי משך הזמן והאימון והם יבדקו אם הם צריכים לטייב כן או לא.

יואב קיש: אני לא יודע, הם יעשו את העבודה.

יואב קיש: אז יהיה לכם זמן ואנחנו נעשה כאן עוד דיון בו נקריא ונדבר, אבל עכשיו אנחנו סוגרים את המתווה וזה חשוב לי שתשמעו בעיקר גם המשטרה וכמובן אם תרצו, תתייחסו.

יואב קיש: זה המתווה שאני חושב שאפשר ללכת אתו.

יואב קיש: המתווה הוא כזה.

יואב קיש: אני מבחין בין שני סוגי בעלי רישיון - חידוש וחדש.

יואב קיש: מי שמוציא חדש, אני שם בצד ותכף אני מדבר עליו.

יואב קיש: אני מדבר על בעל רישיון ותיק שהיום בא פעם בשלוש שנים לשעתיים.

יואב קיש: הוא עדיין יבוא פעם בשלוש שנים לשעתיים.

יואב קיש: מה שאנחנו מוסיפים לאותו בעל רישיון זה שבשנה השנייה, במהלך תחילת השנה השנייה, עד לסיומה, הוא יצטרך לבחור מתי לבוא למטווח ויירה 30 כדורים בלי מגבלת זמן.

יואב קיש: הדבר היחידי שכן אפשר כדי שזה לא יהיה סתם לבוא, תהיה הנחיה איך הוא יורה.

אמיר אוחנה: אחוזי פגיעה.

יואב קיש: מה שהגיוני וסביר.

יואב קיש: זה בעיקר נועד כדי לראות אם יש כאן מישהו שקרה לו משהו בבריאות במהלך שלוש השנים האלה.

יואב קיש: לא ללמד אותו עכשיו על הדריכה ועל השליפה.

יואב קיש: לא.

יואב קיש: הוא אמור לעשות את זה פעם בשלוש שנים.

יואב קיש: זה ההליך ולכן לא תהיה עם השעון עם הסטופר.

יואב קיש: לדעתי זה יהיה אימון הרבה יותר קצר שעדיין ייתן את התרגול.

לוי אמיתי: הדיפרנציאליות.

יואב קיש: הדיפרנציאליות.

יואב קיש: הוא עדיין משתמש בכלי, הוא נתן לו את הגישה והשגנו את ההישג שרצינו לאותם אנשים.

יואב קיש: עד כאן היה ברור מה שהנחיתי?

הרצל קבלו: כן.

יואב קיש: עכשיו אנחנו מדברים על בעל רישיון חדש שירצה להוציא רישיון חדש.

יואב קיש: כאן אנחנו נותנים עוד דבר.

יואב קיש: נותנים לו הדרכה ראשונה - במקום שעתיים, ארבע וחצי שעות – שתהיה יותר מפורטת ויותר מעמיקה.

אמיר אוחנה: עם 100 כדורים.

יואב קיש: 100 כדורים ולא 50.

יואב קיש: לדעתי מהרגע הזה נראה לי שזה ההבדל היחידי שצריך להיות בינו לבין אותו מחדש רישיון ואז הוא מסתנכרן על השנה השנייה ומכאן והלאה ממשיך כרגיל.

אורן שם טוב: זה לא נכנס בארבע שנים.

יואב קיש: ההערה של אורן שהייתי רוצה שהיא יהיה באירוע.

יואב קיש: הייתי רוצה שאחד משניהם יהיה באירוע.

יואב קיש: צריך להקשיב לדבריו.

יואב קיש: אני מציע שתתייעצו.

ישי פולק: הנושא השני הוא הנושא של הפטורים.

יואב קיש: זה לא פטור.

יואב קיש: הכרה.

יואב קיש: דיווח מטווח על מי שיורה כדי לאפשר לו הקלה בדרישות.

קריאה: רק תחת פיקוח של מועדונים או התאחדות הקליעה.

קריאה: אין שום קשר להתאחדות.

יואב קיש: אני לא מכניס את זה בחוק ולא בתקנות.

יואב קיש: המשרד יחליט.

יואב קיש: זה לשיקול דעת המשרד.

יואב קיש: אם אתם חושבים שיש לזה חשיבות, בסדר.

יואב קיש: אני לא נכנס לזה.

הרצל קבלו: זה שדרוג של המערכות שלנו.

הרצל קבלו: היום הדיגיטציה מכסה את זה.

הרצל קבלו: אין בעיה.

הרצל קבלו: אל תדאגו.

הרצל קבלו: זה בסדר.

הרצל קבלו: משפט אחד ברשותך.

הרצל קבלו: אני רוצה לנצל את הבמה ולומר כי דיברנו על זה ממש בסיפא של הדברים.

הרצל קבלו: יש הרבה גופים.

הרצל קבלו: אני מתעסק בזה ביום יום.

הרצל קבלו: אני רואה שיש כאן הרבה אנשים שמתעסקים או נוגעים בדבר הזה ועוסקים בספורט, בכל מיני יוזמות מקומיות, חמוש מאומן, IDPI, כל הגופים האלה.

הרצל קבלו: רבותיי, כדי להכניס את הדבר הזה, שבו, אני מוכן לכנס את כולם.

הרצל קבלו: אני אעשה את זה ונגבש את הכול אל מול מטריה אחת תחת כיפת הספורט.

הרצל קבלו: אני לא רוצה לפתוח את זה כי זה לא מעניינו של יושב ראש הוועדה אבל זה מתקשר לאותה כשירות שאנחנו נצטרך להכיר בה.

הרצל קבלו: לכן אני אומר לכולם, אני קורא לכם, אם אתם רוצים לקדם את הדבר הזה, אני רק בורג קטן, זאת הזדמנות.

הרצל קבלו: אנחנו יושבים כאן בפורום מכובד, זו ההזדמנות לשבת ולהכניס את כולם.

הרצל קבלו: את IDPI, את חמוש מאומן, יכולים לקום מחר עוד גופים ונדון בהם ונכניס אותם.

הרצל קבלו: אתם תכירו בהם בספורט.

הרצל קבלו: אני קורא לכולם באמת להיכנס לדבר הזה ואז יהיו לנו גם הגדרות מאוד ברורות את מי אנחנו מכירים.

ירון אלוש: למה זה קשור להתאחדות הספורט?

ירון אלוש: יש שם עלויות.

יואב קיש: לא ניכנס לזה.

יואב קיש: לפני שאנחנו מסיימים, המשטרה, אני מודה שהדרישות שלכם לא התקבלו בעניין הזה אבל האם אתם רוצים להתייחס למתווה עליו דיברנו?

מיה וינקלר: אנחנו נעשה איזושהי היוועצות וניתן התייחסות.

יואב קיש: בסדר גמור.

יואב קיש: זה גם חשוב.

יואב קיש: כדי שנתקדם, אני עכשיו תלוי בלוחות זמנים שלכם.

יואב קיש: אני מבקש שתוך שבועיים זה יונח על שולחן הוועדה כדי שהציבור יוכל לראות ולהתייחס.

יואב קיש: אולי עשרה ימים, בסדר?

יואב קיש: אני כן אומר לכם שאני רוצה להעביר את זה בהקדם כי חשוב לי לעשות את זה כמה שיותר מהר.

יואב קיש: המושב הזה מתקצר ויש לנו עוד חודש.

יואב קיש: אם אתם תיקחו שלושה שבועות, זה לא טוב.

יואב קיש: אני מקווה שסדר גודל של אפילו שבוע עד עשרה ימים יספיק.

יואב קיש: הרצל, תבדוק את הנושא של הסילבוס כדי שבאמת נחסוך את העבודה בוועדה בישיבה הבאה.

הרצל קבלו: החברים כאן שותפים אתנו בוועדות.

יואב קיש: תודה רבה לכולם.

יואב קיש: הישיבה נעולה.