הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 218, 2018-05-21 11:00

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם, אני ברשותכם מבקשת לפתוח את הדיון בנושא סיוע לילדים עם מוגבלות פיזית באמצעות כלבי שירות.

יפעת שאשא ביטון: זה למעשה דיון מעקב לדיונים קודמים שהתקיימו כאן, כשאנחנו ביקשנו בעצם שורה של צעדים שינקטו על מנת להסדיר את הנושא של כלבי שירות ולהשוות את מעמדם לכלבי הנחייה.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה נציג – הכלב כאן?

יפעת שאשא ביטון: כמו שאתם שמים לב, גם פעם קודמת שמנו לב שאנחנו אפילו לא מרגישים בנוכחותם, הם פשוט כאן כדי לסייע.

יפעת שאשא ביטון: במערכת החינוך הצלחנו להתקדם בצורה משמעותית, ובאמת לאפשר לאותם כלבי שירות להגיע עם הילדים למוסדות החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אבל אני לא ראיתי שחלה התקדמות משמעותית או דומה לזו בתחומים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: יתכן שיש שיח על תקנות.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שהדברים הם נידונים, אבל אנחנו לא ראינו שום צעד קונקרטי בשטח.

יפעת שאשא ביטון: לכן אנחנו מתכנסים כאן, כדי לראות איך אנחנו משלימים את הצעדים האופרטיביים שביקשנו בפעם הקודמת.

יפעת שאשא ביטון: קיבלנו כאן נייר עמדה של משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, מנהל המוגבלויות.

יפעת שאשא ביטון: המסמך הגיע לידינו רק כעת.

יפעת שאשא ביטון: הוא כנראה מוען למישהו אחר, אז אנחנו נבקש מכם להציג אותו ולומר איך בעצם אנחנו מתקדמים.

יפעת שאשא ביטון: טלי, את רוצה לומר כמה מילים לפני שאנחנו פותחים את הדיון?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

טלי קפלן: בוקר טוב.

טלי קפלן: תודה לך חברת הכנסת שאשא ביטון, אני מודה לך מאוד שאת רואה לנכון לסייע לנו להסדיר את התחום הזה.

טלי קפלן: הכלבים האלה שהתחלנו את המיזם הזה לפני 3 שנים, אנחנו רואים שהם מאוד עוזרים לילדים, מקדמים אותם גם בהיבט פיזי וגם בהיבט הרגשי.

טלי קפלן: יש כאן את עידו ויש כאן את תום שיוכלו אחר כך באמת להעיד מה הם עושים להם.

טלי קפלן: יש לנו היום עוד משפחות, ואנחנו שמחים גם ומברכים על הדרך המשותפת שיצאנו עם הקרן למפעלים מיוחדים של ביטוח לאומי, להכשרה של כלבים נוספים ובאמת להסדיר את התחום הזה.

טלי קפלן: אנחנו באמת נשמח לעזרה הזאת כדי להבין איפה אנחנו עומדים, כי אנחנו יודעים שלצד העזרה הזאת המשפחות נתקלות בקשיים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, טלי.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אקריא לפרוטוקול, כי גם הילד בטח ירצה לדבר בהמשך.

יפעת שאשא ביטון: אני קובעת כי לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך, ימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בדיון, או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינים של קטינים, או ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה.

יפעת שאשא ביטון: אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לו נזק או לזולתו.

יפעת שאשא ביטון: אני גם מזכירה לכולם, הדיון משודר ואנחנו גם יודעים שיש מכשירים פרטיים שהרבה פעמים משתמשים בכל הלייב למיניהם ומוציאים החוצה.

יפעת שאשא ביטון: חשוב שתדעו, כי על הדברים האלה יש לנו פחות שליטה.

יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה והשירותים החברתיים, מישהו רוצה להציג את נייר העמדה?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, שם מלא ותפקיד לפרוטוקול.

מירי מאיר שטטמן: בוקר טוב, שמי מירי מאיר שטטמן.

מירי מאיר שטטמן: אני מנהלת תוכן בתחום שיקום תפקודי והנגשה, ולשם אנחנו משייכים את הנושא שנקרא, בין היתר, כלבי נחייה.

מירי מאיר שטטמן: זה הניסיון שאני מביאה איתי אל השולחן הזה.

מירי מאיר שטטמן: באמת בזמנו נדרשנו לכתוב איזשהו נייר עמדה, והנייר עמדה נכתב על ידי דוקטור אילנה גלייקמן, מנהלת השירות ראייה, שמיעה וטכנולוגיה.

מירי מאיר שטטמן: אני קודם כל מציבה שאלה.

מירי מאיר שטטמן: אנחנו כל הזמן קוראים לזה כלב שירות, אבל אני מזכירה שבתקנות נגישות השירות כתוב חיית שירות.

מירי מאיר שטטמן: אז אני ככה שמה את זה כסימן שאלה.

מירי מאיר שטטמן: כלב שירות זה כלב שמאומן ספציפית למטרה מסוימת.

מירי מאיר שטטמן: הניסיון שאנחנו מביאים מכלב נחייה הוא כמובן כלב שמאומן לנושא של התמצאות וניידות.

מירי מאיר שטטמן: זה תהליך שהוא מוסדר היום בארץ.

מירי מאיר שטטמן: יש את הוראת התע"ס 6.2 שכותבת את כל התהליך של כלב נחייה ומוגדרים בו דברים.

מירי מאיר שטטמן: הנושא של כלבי שירות, היינו שותפים אבל אני מבינה שהדברים עוד בתהליך.

מירי מאיר שטטמן: יש איזשהו פרוטוקול שיצא בדצמבר 2016, שההסדרה נמצאת בידי משרד המשפטים.

מירי מאיר שטטמן: אז אני לא יודעת לעדכן איפה זה עומד שם.

מירי מאיר שטטמן: לאחר ההסדרה הזאת, שאנחנו כמובן שותפים לה, נצטרך באמת לתת את הדעת על הנושא, בדומה לכלב נחייה, איך הוא תהליך האימון.

מירי מאיר שטטמן: למשל בכלבי נחייה, יושב פה נציג ויוכל לספר את זה טוב ממני, אבל עוברים תהליך מאוד אינטנסיבי של קורס שאדם מגיע לחודש ימים ועוברים תהליך של התאמה.

מירי מאיר שטטמן: הלכתי ישר להתאמה, אבל כמובן שיש עוד תהליך לפני.

מירי מאיר שטטמן: מרגע שהכלב – הגור נחייה נולד, ועד שהוא מגיע לאדם.

מירי מאיר שטטמן: יש את הנושא הנוסף שאנחנו גם משלמים לאדם שנעזר בכלב נחייה.

מירי מאיר שטטמן: אנחנו נותנים לו גמלה של דמי אחזקת כלב- - -

יפעת שאשא ביטון: שזה למעשה מה שביקשנו בהמלצות הדיון - - -

מירי מאיר שטטמן: אבל כל זה יוכל להיבחן רק אחרי כמובן שהנושא יוסדר, הקריטריונים, מי זכאי לזה, מי מאמן את הכלבים האלה, מי בית הספר שמוכר לצורך העניין הזה.

מירי מאיר שטטמן: יש הרבה תהליכים קודמים לזה.

מירי מאיר שטטמן: אני כן יכולה לספר שיש איזשהו פיילוט עם ביטוח לאומי כיום, על כ-13 ילדים.

מירי מאיר שטטמן: זה לפחות מה שאני יודעת מהמפקחת מטעם ביטוח לאומי.

מירי מאיר שטטמן: אני לא יודעת אם יש פה נציג מטעמם.

מירי מאיר שטטמן: הפיילוט הזה עדיין בתהליך, הוא יהיה במשך של 3 שנים.

מירי מאיר שטטמן: מתוך זה יוכלו לבנות אולי איזשהו מודל, שגם אני מזכירה זה 13 ילדים, בנושא של מחלת הדושן ובקר.

מירי מאיר שטטמן: זאת אומרת, עוד פעם ,זה גם משהו ממש ספציפי שכמובן שאחרי נלמד את הנושא נוכל לדעת יותר טוב מה אני יכולה להמליץ על זה או לא, אבל אני מלכתחילה אומרת שזה כלב שנוכל ללמוד ממנו משהו על מוגבלות מסוימת.

מירי מאיר שטטמן: בניגוד לכלב נחייה שיש לו מטרה אחת שלשמה הוא קיים, לכלב שירות יש המון סיבות איזה שירות הוא נותן ולמה הוא מאומן, וזו סוגיה הרבה יותר רחבה שאנחנו נמצאים בתהליך שלה כדי להבין אותה, להסדיר אותה, ואחר כך את הפועל היוצא של הדברים שמשרד הרווחה יכנס אליהם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר שמשהו מטריד אותי בסיפור הזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על דיון שהתקיים באמת בדצמבר 2016, לפני הרבה זמן.

יפעת שאשא ביטון: אני גם קצת מרגישה החמצה, כי אם הייתי יודעת שעד שלא נקיים דיון נוסף לא יתעוררו פה, אז אולי הייתי צריכה לקיים דיון כל חודש.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת ששנה וכמה?

יפעת שאשא ביטון: וחצי?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו אחרי.

יפעת שאשא ביטון: מספיק זמן כדי גם אם משרד המשפטים עוד לא הוציא את ההתוויה ועוד לא כתב את הדברים בצורה מאוד מפורשת, הדיון התקיים.

יפעת שאשא ביטון: השיח הוא כאן.

יפעת שאשא ביטון: ברור לנו שאנחנו הולכים לכיוון כזה.

יפעת שאשא ביטון: איך זה ייראה?

יפעת שאשא ביטון: מי יאמן את הכלבים?

יפעת שאשא ביטון: איזה בית ספר יוכר?

יפעת שאשא ביטון: תשמעי, זה עניינים טכניים.

יפעת שאשא ביטון: אני דיברתי פה על המהות, והמהות אומרת: פעם אחת הנושא של הכרה בהם, בכלבי השירות, בדיוק כפי שמכירים בכלבי הנחייה, והקצבה שמקבל בעצם אותו אדם שמחזיק את הכלב.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, הדברים היו מאוד מדויקים.

יפעת שאשא ביטון: אני גם יכולה להקריא לך.

יפעת שאשא ביטון: האחד, זה תמיכה בבקשות העמותה שמופנות לקרנות המוסד לביטוח לאומי, לשלם לאדם מוגבל בעל כלב שירות קצבה חודשית לאחזקת הכלב ולהשתתף כספית במימון תהליך ההכשרה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, הדברים הם מאוד ברורים ומוגדרים.

יפעת שאשא ביטון: לא צריך לחכות שמשרד המשפטים יאמר את דברו כדי שמשרד העבודה והרווחה יישב ויחליט שהולכים לכיוון כזה, ולמי נותנים קצבה, ומי יכשיר את הכלב, וכל הדברים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: את זה יהיה אפשר לעשות בהתאמות אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: מה אתם אומרים?

יפעת שאשא ביטון: בואו נחכה שהם יגידו את דברם, אנחנו נשב אחר כך ועוד שנה ניפגש בדצמבר 2018 או 2019, ונראה איך מתקדמים.

יפעת שאשא ביטון: זה לא עובד ככה, יש פה ילדים.

יפעת שאשא ביטון: תסתכלי, ילדים.

מירי מאיר שטטמן: אם יורשה לי, את לקחת את הדברים – הדברים נאמרים חד צדדית, אבל כמובן שהדברים נמצאים בתהליך.

מירי מאיר שטטמן: זה אומר שכשיש פיילוט, אי אפשר לקפוץ ישר לדעה לפני שפיילוט מסתיים.

מירי מאיר שטטמן: לומדים את תוצאותיו - - -

יפעת שאשא ביטון: מה אומר הפיילוט?

יפעת שאשא ביטון: מי מקיים אותו?

יפעת שאשא ביטון: מי מכשיר את הכלבים?

מירי מאיר שטטמן: המוסד לביטוח לאומי, זה כתוב לכם פה.

מירי מאיר שטטמן: ביקשתם מאתנו כמו שהקראת מקודם, סעיף 5, לתמוך בבקשת העמותה המופנית לקרנות המוסד לביטוח לאומי.

מירי מאיר שטטמן: אנחנו המלצנו.

מירי מאיר שטטמן: בהחלט הפיילוט הזה מתקיים, הוא לא הסתיים.

מירי מאיר שטטמן: אני לא יודעת אם יש פה נציג - - -

יפעת שאשא ביטון: יש פה נציג של ביטוח לאומי?

טלי קפלן: לא, אבל אנחנו יכולים להגיד.

טלי קפלן: זה התחיל ביולי, יש לנו בעצם 3 שנים.

טלי קפלן: מצד שני במקביל, בעצם הביטוח הלאומי אומר לנו אל תגבילו משפחה לפי המצב הסוציו אקונומי שלה, אנחנו רוצים שזה לא יהיה כלב לעשירים.

טלי קפלן: ברגע שבאמת מאפשרים קצבה כזאת שמכסה את העלויות, את הווטרינריה ואת הטיפול, אני חושב שזה דברים שהם הולכים ביחד.

טלי קפלן: עד שהפיילוט הזה יסתיים, מחכות לנו עוד כשנתיים לפחות, ועד שיוסקו מסקנות.

טלי קפלן: בינתיים, נכון להיום, יש כבר 14 משפחות עם כלבים – עוד לפני הפיילוט, יש 3 משפחות שבשבוע שעבר קיבלו.

טלי קפלן: זאת אומרת, הדברים מתקדמים.

מירי מאיר שטטמן: אבל כדי שמשרד הרווחה יוכל לתת את הדעה שלו, הוא צריך ללמוד מתהליך כזה.

מירי מאיר שטטמן: זאת אומרת, אנחנו עוד לא שם.

יפעת שאשא ביטון: מה צריך ללמוד?

יפעת שאשא ביטון: אם הילד צריך או לא צריך?

מירי מאיר שטטמן: לא, זה לא מה שאמרתי.

מירי מאיר שטטמן: להסדיר מה הכוונה חיית שירות, מה הקריטריונים.

מירי מאיר שטטמן: למשל, בכלב נחייה, יש ממש קריטריונים מאוד ברורים של גיל - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל במחלת הדושן ובקר - - -

מירי מאיר שטטמן: לא כתוב בתקנות שום קריטריונים מי מקבל חיית שירות.

מירי מאיר שטטמן: כתוב כבר כשאדם נעזר בחיית שירות.

מירי מאיר שטטמן: לא נתנו שום קריטריונים, לא הסדירו את העניין.

מירי מאיר שטטמן: להביא את תקנות השירות זה דווקא להביא את הדוגמה הפחות טובה, כי נתנו מינוח, אבל לא פירטו בתקנות מה המינוח הזה.

מירי מאיר שטטמן: בניגוד לכלב נחייה שאני יכולה היום ממש למען ולומר מי האדם שמקבל אותו, מה הוא עבר כדי לקבל את ההכרה שהוא באמת צריך להיעזר בכלב הנחייה, ומכאן כל הדברים האחרים של קצבה.

מירי מאיר שטטמן: אני מסכימה איתך שזה מאוד קשה למשפחה שצריכה להחזיק את זה לבד, אבל זה חלק ממה שצריך לעשות בפיילוט, לתת את התמיכה גם בזה, אבל זה לא מה שכרגע משרד הרווחה עושה.

מירי מאיר שטטמן: משרד הרווחה נכנס לתהליך - - -

יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה יושב, מחכה שלוש שנים – דברו איתי עוד שלוש שנים.

טלי קפלן: עד שהפיילוט הזה יצא לדרך העבודה נמשכה שנתיים כחלק מהתהליך, כדי שמשרד הרווחה, ביטוח לאומי יקבל את זה, בדיוק כל הדברים האלה.

טלי קפלן: מי יכול לקבל כלב שירות, כל ההגדרה, כל התהליך זה דברים שבעצם ידועים להם שיצאנו לדרך.

טלי קפלן: היום אנחנו יותר מחדדים אותם - - -

מירי מאיר שטטמן: אני לא הבנתי, ידועים למי?

יפעת שאשא ביטון: מירי אני רוצה רגע פה לעשות סדר.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל, אנחנו - - -

מירי מאיר שטטמן: אני מסכימה שזה נושא חשוב מאוד, את מתארת את זה כאיל אנחנו יושבים בצד, אבל זה ממש לא.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל זה ככה נשמע.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עוד לא הגדרנו, עוד לא עשינו.

יפעת שאשא ביטון: תראי, אנחנו יושבים פה סביב השולחן, גם בדיון הקודם.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה ביושר.

יפעת שאשא ביטון: בגלל או בשביל מחלת הדושן והבקר, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: בשולחן הורחבה ההגדרה לחיית מחמד.

יפעת שאשא ביטון: אני הראשונה לתמוך ולסייע, אם זה יסייע לאנשים נוספים.

מירי מאיר שטטמן: חיית שירות זה לא חיית מחמד.

יפעת שאשא ביטון: לא חיית מחמד, סליחה, חיית שירות.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, הדברים מבחינתנו מאוד ברורים ומוגדרים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים מי הילדים ומי האוכלוסייה שאמורה לקבל אותה, אנחנו יודעים כבר מי - - -

מירי מאיר שטטמן: אנחנו לא יודעים, אנחנו יודעים שחלק מזה.

יפעת שאשא ביטון: את לא יודעת?

יפעת שאשא ביטון: מי אמור להגדיר?

יפעת שאשא ביטון: הביטוח הלאומי אמור להגדיר את זה?

מירי מאיר שטטמן: זה חלק מהלמידה מהפיילוט.

יפעת שאשא ביטון: מי מגדיר?

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לדעת מי מגדיר?

יפעת שאשא ביטון: הביטוח הלאומי מגדיר?

יפעת שאשא ביטון: ביטוח לאומי יחד עם משרד הרווחה?

יפעת שאשא ביטון: למי אני יודעת לפנות בעוד חודשיים לשאול מה מתקדם?

יפעת שאשא ביטון: איך זה עובד?

יפעת שאשא ביטון: למה בכלל צריך שלוש שנים?

יפעת שאשא ביטון: באמת אני שואלת, למה צריך שלוש שנים?

טלי קפלן: כשהתכנית אושרה, יש לה הגדרה מי יכול לקבל, מה הקריטריונים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע את נציבות שוויון זכויות, את אמיתי, בבקשה.

אמיתי שוחט: אמיתי, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

אמיתי שוחט: הנושא שהעלתה כאן מירי ממשרד הרווחה הוא באמת הנושא של ההסדרה של מה זה חיית שירות, מי מאלף חיית שירות, איך מגדירים חיית שירות.

אמיתי שוחט: זה באמת נושא שנתקלנו מול משרדים שעמדנו בהם.

אמיתי שוחט: המשרדים רוצים לעשות את ההסדרה, משרד הרווחה ומשרד הבריאות רוצה לקדם את הנושא ונתקלים – אומרים רגע, אנחנו לא יודעים מה אפשר ומה אי אפשר.

אמיתי שוחט: לכן עשינו בחודשים האחרונים, כבר יותר מכמה חודשים, עבודת מטה.

אמיתי שוחט: לקחנו גם ייעוץ חיצוני לנושא הזה.

אמיתי שוחט: באמת לגבש מי האדם שמאלף חיית שירות, מה מוגדרת חיית שירות.

אמיתי שוחט: זו בקשה שאמורה ביוני, זאת אומרת בחודש הקרוב, להיות מוגשת למשרד הרווחה ומשרד העבודה.

אמיתי שוחט: יש וועדה של הסדרת מקצועות.

אמיתי שוחט: זה אמור להיות מוגש בחודש הקרוב ואנחנו מקווים שברגע שזה יוסדר תיפתח הדלת שנוכל לעזור למשרדים אחרים להסדיר את כל הנושא הזה.

אמיתי שוחט: אז זו העבודה שאנחנו עשינו בשנה האחרונה.

אמיתי שוחט: אני רוצה לציין לחיוב את משרד החינוך, שהוא כבר בתקנות נגישות ה - - -

יפעת שאשא ביטון: לא חיכה שלוש שנים ויצא לדרך, ועשה את מה שצריך.

אמיתי שוחט: שם כבר הגדרה בתקנות, בעצם מחכים לחתימה של השר.

אמיתי שוחט: אנחנו מקווים שברגע שהשר יחתום אז התקנות כבר ייכנסו ובאמת חיות שירות, כלבי נחייה כמובן וחיות שירות אחרות, יוכלו להיכנס כלבי שירות כבר מוגדרים לתקנות, ואם תהיה חיה אחרת לפי מה ש - - - כמובן שהמשרד עושה עבודה במקביל.

אמיתי שוחט: יש כאן את שולמית, שעושה עבודה של כל הנהלים הפנימיים כדי לאפשר לזה לקרות.

אמיתי שוחט: כלב שירות כבר נכנס.

אמיתי שוחט: חיית שירות אחרת זה יהיה בכפוף לאישור של המנכ"ל.

יפעת שאשא ביטון: והתקנות טרם נחתמו?

אמיתי שוחט: מחכים לאישור של השר.

אמיתי שוחט: כמובן שהמשרד עושה את העבודה הפנימית שלו כדי שבאמת השלטון המקומי וכולם יוכלו לעשות את העבודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: משרד המשפטים, יש לי נציגות?

יפעת שאשא ביטון: רק אתם הגעתם?

יפעת שאשא ביטון: אוקי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ביקשנו גם ממשרד הבריאות, הגיעו אלינו גם פניות בתקופה האחרונה לגבי הגבלה בעצם של כניסה של כלבי שירות למרחבים רפואיים, נקרא לזה, בתי חולים וכאלה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שילדים שנדרשים באופן שוטף להגיע לטיפולים, לא יכולים להגיע עם מי שמהווה קביים עבורם.

יפעת שאשא ביטון: אז אשמח להתייחסות שלכם.

אורלי בוני: אורלי בוני, אני מנהלת השירות הארצי לריפוי בעיסוק, ממונת שוויון ונגישות במשרד הבריאות.

אורלי בוני: אנחנו מאמצים את ההגדרה בתקנות נגישות השירות שנמצאות עכשיו בסיומי דיון בכנסת של שירותי הבריאות.

אורלי בוני: אנחנו מאמצים את ההגדרה של חיית שירות.

אורלי בוני: לגבי נהלים פנימיים, כל מערכת בריאות תצטרך לעשות את הנהלים הפנימיים שלה יחד עם האפידמיולוגים והזיהומולוגים בכל מקום ומקום לגבי – ההגדרה אומרת שחייבים להכניס חיית שירות.

אורלי בוני: זה כתוב בתקנות של השירות שיעברו, אלא אם יש התניה רפואית שלא מאפשרת הכנסה של חיית שירות, ואז המערכת צריכה לתת חלופה סבירה.

אורלי בוני: אני מכירה את הפניות שהיו למערכת הבריאות, חלקן אני משערת נפתרו ברמה סבירה בכל מקום ומקום שהייתה פניה.

אורלי בוני: בחלקן אפילו מערכת הבריאות הלכה קדימה עם זה והוציאה נהלים פנימיים, לעדכן את כל עובדי בית החולים, במקרה הזה בתי חולים, לעדכן את כל בתי החולים שיש כזו תקנה ושאנחנו נאמץ אותה ואנחנו מאמצים אותה.

אורלי בוני: ברגע שמגיע למקום כזה, כל מחלקה צריכה לפנות לזיהומולוגים והאפידמיולוגיים לבדוק האם אפשר להכניס כלב נחייה.

אורלי בוני: אותה הוראה העברנו גם לקופות החולים, כי הייתה תלונה גם על רופאי משפחה שלא מוכנים להכניס כלבים.

אורלי בוני: קופות החולים הוציאו הוראה לכל הרופאים שלהם שזו התקנה ואנחנו מאמצים אותה וצריך לנהוג על פיה.

יפעת שאשא ביטון: אז רגע, אז כרגע כבר יש תקנות?

אורלי בוני: לא, תקנות נגישות השירות של הבריאות עדיין לא הסתיימו.

אורלי בוני: הקליטה שלהן לא הסתיימה.

יפעת שאשא ביטון: באיזה שלב אנחנו נמצאים בתהליך?

אורלי בוני: זה שלבים ארוכים, כי אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: זה לא חייב להיות ארוך.

יפעת שאשא ביטון: מה שאנחנו רוצים לקצר אנחנו יודעים.

אורלי בוני: לא, אבל זה תקנה אחת.

אורלי בוני: התקנות עצמן ככלל הן קצת יותר מורכבות, כי יש לנו הרבה דיונים של שולחנות עגולים, יש הרבה הסכמות שצריכות להגיע מהרבה גופים ואנחנו לא מצליחים – כל פעם שאנחנו מצליחים לסגור סט של תקנות, אנחנו גומרים אותן.

יפעת שאשא ביטון: רגע, אז מה?

יפעת שאשא ביטון: אז כלבי שירות עכשיו התקנה שלהם תלויה בכל התקנות האחרות?

אורלי בוני: לא, ההוראות בשטח מאוד ברורות.

אורלי בוני: עדיין, גם כשאין תקנות, שירותי הבריאות נוהגים על פי התקנות.

יפעת שאשא ביטון: יצא נוהל?

יפעת שאשא ביטון: יצאה הנחיה מפורשת חוץ ממה שסיפרת עכשיו לרופאים?

אורלי בוני: מקומיות.

אורלי בוני: כל בית חולים מוציא את ההנחיה שלו ברגע שהוא נתקל בעניין הזה.

אורלי בוני: לא יצאה הנחיה מטעם משרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: למה?

אורלי בוני: כי שוב, זה ביצה ותרנגול כי זה רשום בתקנה, אבל יצאו הנחיות מקומיות.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל מה הבעיה של משרד הבריאות להוציא הנחיה לבתי החולים שממילא אתם הולכים לכיוון הזה, ושיאפשרו לכלבי שירות להיכנס עם הילדים?

אורלי בוני: כי צריך לגבות את זה באיזשהו נוהל של איך עושים את זה.

אורלי בוני: יש לנו בעיה באיך מחזיקים – יש לנו סדרה שלמה של נהלים שצריכה להתלוות לזה.

אורלי בוני: למשל, אחד הדברים שמתלווים זה איפה מחזיקים את הכלב ברגע שאדם נכנס לניתוח או משהו כזה, מי מטפל.

אורלי בוני: אנחנו בדיונים עם ה- - -

קריאה: אם מישהו נכנס לניתוח, הכלב לא יגיע איתו.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים - - -

אורלי בוני: יש מצבי חירום.

אורלי בוני: תראו, זה לא חד משמעי.

אורלי בוני: כל נושא דן – אנחנו צריכים לתת את ההוראות הכלליות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על מקרים שילדים מגיעים לטיפולים שוטפים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נמצאים רגע במקום הזה.

יפעת שאשא ביטון: אולי לדברים היותר מורכבים אפשר לחכות ולראות איך מסדירים בנהלים קצת יותר מפורטים.

יפעת שאשא ביטון: הדבר הפשוט הזה, למה כל דבר פה הוא כזה מסובך?

אורלי בוני: זה מטופל מקומית באותו רגע.

יפעת שאשא ביטון: אצל מי שכבר נתקל בזה, ומי שלא נתקל?

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נחכה שהוא ייתקל ואז הוא יוצא הנחיה?

אורלי בוני: באותו יום הם יוציאו נוהל לכל העובדים.

אורלי בוני: אני הייתי מעורבת ביום שהייתם בתל השומר.

אורלי בוני: אני נורא מבקשת גם מהמשפחות, תבינו – תל השומר זו הייתה דוגמה מאוד יפה שכל בית החולים היה מעורב.

אורלי בוני: תבינו שהמערכת הרפואית לא התמודדה עם זה.

אורלי בוני: הם היו צריכים להתייעץ עם אפידמיולוגים ועם הזיהומולוגים.

יפעת שאשא ביטון: כלב נחייה, מותר לו להיכנס לבית חולים?

אורלי בוני: לבית חולים באופן עקרוני כן.

יפעת שאשא ביטון: אז למה כלב שירות לא?

אורלי בוני: זה לא לעניין של כלב שירות ולא.

אורלי בוני: כלב לבדיקה ספציפית, למקום הספציפי שהם היו אמורים להיכנס, היו צריכים לבדוק את זה עם הזיהומולוגים.

אורלי בוני: זה לא משנה אם זה כלב נחייה או כלב שירות.

אורלי בוני: אין מה לעשות, יש מקומות שיש שם רגישות מבחינה של מערכות חיסוניות ובודקים את הדברים האלה.

אורלי בוני: אנחנו עכשיו באופן כללי, אני מקווה שאנחנו נוציא פרוטוקול כללי שיהיה יותר – בכל מקרה, כל מקום יצטרך לבדוק.

אורלי בוני: ברור שרופא משפחה זה פחות קריטי, אבל במקומות של בית חולים זה קצת יותר קריטי, אבל יש נכונות.

אורלי בוני: יש מרכזי נגישות, פונים ל- - -

טלי קפלן: אבל תביני את הסיטואציה שמשפחה עכשיו צריכה להגיע, היא צריכה מראש לדעת לבית חולים הזה כן, לבית חולים הזה לא.

טלי קפלן: המרפאה הזאת כן, המרפאה הזאת לא.

אורלי בוני: אפשר להודיע מראש שמגיעים עם כלב כשמזמינים את התור.

אורלי בוני: יש רכז נגישות בבית החולים והוא מטפל בזה מראש.

טלי קפלן: אז בבית חולים הדסה הם אמרו שהם לא מכירים, אל תגיעו עם כלב.

טלי קפלן: למי עכשיו אמורה לפנות?

אורלי בוני: אליי.

אורלי בוני: המייל שלי מפורסם באתר, אפשר לפנות אליי.

אורלי בוני: אני אפנה לרכז הנגישות של הדסה ואני אבקש שיעשו את אותה עבודה שעשו עם תל השומר.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל לדעתי אפשר פשוט להוציא מסמך על אותו בסיס שאת תפתרי את המקרה הנקודתי של טלי, אפשר להוציא מסמך שמשרד הבריאות מבקש מהם לפעול בצורה כזו עד אשר יהיו התקנות המפורטות.

אורלי בוני: אין בעיה.

יפעת שאשא ביטון: גם לך זה יחסוך.

יפעת שאשא ביטון: במקום שכל משפחה עכשיו תתחיל להתקשר אלייך.

יפעת שאשא ביטון: מכירים את אילוצי היום יום.

יפעת שאשא ביטון: שתצא איזושהי הנחיה ואנשים יעשו את השיקולים.

יפעת שאשא ביטון: אם אי אפשר להיכנס לאזור מסוים, שאני יכולה להבין שלפעמים יש אילוצים, אז הם יידעו מראש להתארגן כדי שזה יקרה באזור אחר, או שהמשפחה תדע להתארגן.

אורלי בוני: לא כל המשפחות מוכנות, זו בעיה.

אורלי בוני: יש כאן איזה משא ומתן שלפעמים מתנהל באותו רגע שהטיפול צריך להינתן ואין מה לעשות, הטיפול צריך להינתן.

אורלי בוני: אי אפשר לדחות טיפולים שנקבעו מראש.

אורלי בוני: אז צריך להבין שגם המערכת מתארגנת, זה חדש למערכת.

אורלי בוני: צריך להיות קצת יותר גמישים משני הצדדים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גמישים כבר שנה וחצי, את יודעת איזה גמישות זה מצדי?

אורלי בוני: לא, במערכת הבריאות כל נושא נפתר לגופו באותו רגע.

אורלי בוני: אני חייבת לציין, זה מגיע לשולחני ובאותו רגע אנחנו פותרים.

קריאה: אבל עדיין יש עוגמת נפש של משפחה.

אורלי בוני: במקרה הספציפי הזה, כי הייתה פה התארגנות, המשפחה – הציעו לכם משהו סביר, זה לא היה מקובל עליכם.

קריאה: עשו לו בדיקת דם במסדרון כי לא הסכימו להכניס אותו.

אורלי בוני: לא במסדרון, בחדר – בסדר, זה לא כל כך חשוב.

אורלי בוני: למדנו מהנושא הזה.

אורלי בוני: לקחנו את הנושא הזה וחקרנו אותו.

קריאה: זה מאוד פגע בו וזה היה מיותר, כי עובדה שהיום הוא נכנס.

אורלי בוני: כי נעשתה שם עבודה ונכנסו זיהומולוגים - - -

קריאה: אז למה לא להוציא את ההנחיה - - -

יפעת שאשא ביטון: אוקי, אבל זה מה שביקשתי.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מבינה, אנחנו מחזירים פה גם את השיח?

יפעת שאשא ביטון: חבל, זה מה שביקשתי, שתצא הנחיה מסודרת ממשרד הבריאות לכל בתי החולים, כדי שהם יידעו להתארגן בהתאם במקרים כאלה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה אורלי.

אורלי בוני: אבל זה יהיה לגבי כל חיות שירות, לאו דווקא – אנחנו נוציא הנחייה כללית, זה לא כלב נחייה או משהו.

אורלי בוני: אנחנו מאמצים את הנושא של חיית שירות.

יפעת שאשא ביטון: זה שלכם.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, תודה רבה אורלי.

יפעת שאשא ביטון: משרד החקלאות, יש לי פה נציגות?

יפעת שאשא ביטון: נציגות של משרד החקלאות?

יפעת שאשא ביטון: לא הגיעו.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו מבקשים לפנות אליהם.

יפעת שאשא ביטון: צריך להוציא פניה למשרד החקלאות, לבקש מהם התייחסות לנושא של פטור כלבי השירות מתשלום אגרת כלבת בדומה לכלבי הנחייה.

קריאה: הם ענו לנו, ענו בעניין.

יפעת שאשא ביטון: ענו כן, אבל כולם בתהליכים.

יפעת שאשא ביטון: בכנסת כולם בתהליכים.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת שבחינוך זה תהליכים, אבל גם שם יש נקודות בזמן שעוצרים ובודקים את עצמנו, ופה אנחנו נשארים בתהליך מתמיד.

יפעת שאשא ביטון: אולי אתם יודעים, כבר נעבור קדנציה, אז יהיה להם עוד פעם תהליך של ארבע שנים.

יפעת שאשא ביטון: הם מבקשים הסדרה על ידי משרד העבודה, משרד העבודה מחכה להסדרה של משרד המשפטים, וכולם מחכים.

יפעת שאשא ביטון: משרד הפנים, מרכז שלטון מקומי, רוצים להתייחס?

יפעת שאשא ביטון: רותי?

רות דיין מדר: לא, אנחנו פועלים בהתאם להנחיות של משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל מה לגבי אגרת רישיון לאחזקת כלב, שמשולמת לרשות המקומית?

רות דיין מדר: זה לא מוכר לי.

יפעת שאשא ביטון: אוקי.

יפעת שאשא ביטון: אם אני מסכמת רגע, בלי שאני עוד מתקדמת שניה.

יפעת שאשא ביטון: אמיתי, הכל לפתחכם?

יפעת שאשא ביטון: אתם צוואר הבקבוק?

אמיתי שוחט: לא.

אמיתי שוחט: אני אגיד את זה ככה, כל משרד יכול לעשות את זה כבר בפני עצמו.

אמיתי שוחט: אנחנו רצינו לעזור למשרדים ולהקל.

אמיתי שוחט: כל משרד יכול – למשל, משרד הבריאות יכול להגיד שאנחנו כבר עושים את הנהלים שלנו, אולי אפילו מגמישים יותר את הנהלים – זאת אומרת, זה לא עוצר.

אמיתי שוחט: התקנות מדברות על זה שצריך לעשות התאמה בנהלים.

אמיתי שוחט: זה לא עוצר אותנו.

אמיתי שוחט: אנחנו מנסים לעזור למשרדים בסיפור הזה, זה לא עוצר אותם.

אמיתי שוחט: נגיד ככה, הם יכולים ונשמח אם יתקדמו בלעדינו.

אמיתי שוחט: אנחנו לא עוצרים אותם.

אמיתי שוחט: אנחנו עשינו - - -

יפעת שאשא ביטון: גם משרד העבודה והרווחה יכול להתקדם בנהלים?

אמיתי שוחט: כל מי שרוצה יכול כבר לעשות התאמות לנהלים שלו.

אמיתי שוחט: אנחנו מנסים להקל עליהם ואומרים: כדי שלא ישברו את הראש איך אנחנו מגדירים, אנחנו מנסים לעזור להם.

אמיתי שוחט: אבל המשרדים יכולים להתקדם לבד, הם לא צריכים אותנו.

אורלי בוני: אנחנו צריכים את העזרה שלכם.

אורלי בוני: מה שאנחנו כן צריכים ממשרד העבודה והרווחה וגם מהנציבות, אחד הדברים שנתקלנו בהם זה איזו תעודה קבילה.

אורלי בוני: זאת אומרת, לא כל חיית שירות נכנסת, אלא באים בבתי חולים ואמרו לי איזו תעודה קבילה.

אורלי בוני: היום אין תעודות קבילות.

אורלי בוני: זה משהו שאנחנו כן נצטרך הסדרה, כי אנחנו נקבל – ניתן את השירות בהתאם לתעודות קבילות שיהיו מוסכמות על ידי הרווחה ועל ידי נציבות שוויון.

אמיתי שוחט: נכון, ומה שאני אומר אבל – השאלה היא בינתיים אתם יכולים להתקדם בדברים אחרים.

אמיתי שוחט: למשל, כלב נחייה, אין בעיה עם השירות הזה.

אמיתי שוחט: כלב שירות, זו עבודה שאפשר לעשות מול הגופים.

אמיתי שוחט: אפשר להגמיש, נקרא לזה להגמיש את הנהלים, ובהמשך כשתהיה את ההסדרה אולי להסדיר את זה או להכניס רק תעודה כזו וכזו קבילה.

אמיתי שוחט: אבל אפשר לעשות בינתיים עבודה.

אמיתי שוחט: הייתי אומר את זה ככה: לא לסגור קטגורית אלא לפתוח קטגורית, ובהמשך כשיהיו את ההגדרות אז באמת לסגור את זה.

אמיתי שוחט: אבל כיום כשבן אדם צריך את השירות הזה, הרי אמור להיות בבתי חולים מורשה נגישות.

אמיתי שוחט: אז אפשר שהם כבר יעשו - - -

אורלי בוני: לא מורשה, רכזי נגישות.

אמיתי שוחט: סליחה, רכזי הנגישות.

אמיתי שוחט: אפשר שהם יעשו את העבודה הזאת - - -

אורלי בוני: לא, הם לא יכולים לעשות את העבודה, מה פתאום.

אמיתי שוחט: אפשר להגיד שהם יהיו הסמכות.

אמיתי שוחט: יתנו להם את ההנחיות, יתנו להם את הנהלים, והם יהיו הסמכות בעניין הזה.

יפעת שאשא ביטון: בואו רגע גם ננסה להבין את ההיקפים.

יפעת שאשא ביטון: על כמה אנחנו מדברים בסך הכל?

יפעת שאשא ביטון: על כלום.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על כלום.

יפעת שאשא ביטון: זה מספר מאוד קטן.

קריאה: אין אפשרות רק למחלת הדושן?

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו לא – רגע, סליחה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים רגע גם לגופה של מחלה, לצורך העניין, או של תנאי.

יפעת שאשא ביטון: כלב שירות הוא כלב שירות.

יפעת שאשא ביטון: כמה כלבי שירות יש במדינת ישראל?

קריאה: זה תלוי במה את שואלת, אבל זה כמה עשרות.

אמיתי שוחט: אפשר גם לשאול כמה פעמים נתקלתם במקרים שהגיע סתם אדם עם כלב ואמר שזה כלב שירות.

אמיתי שוחט: זו גם שאלה.

אורלי בוני: חבר'ה, זו מערכת בריאות.

אורלי בוני: יושב רופא ונכנס לו מישהו עם כלב, והוא לא יודע מה זה הכלב הזה.

אורלי בוני: הוא אומר שזה כלב שירות ואין לו שום תעודה.

יפעת שאשא ביטון: לכלבי שירות אין תעודה?

אורלי בוני: לא במקרה הזה, אני מדברת על המקרה שהגיע אליי, שבא רופא ואמר שהוא לא יכול להכניס כל מישהו שנכנס עם כלב ואומר שזה כלב שירות.

יפעת שאשא ביטון: טלי, לכלבי שירות אין תעודה?

טלי קפלן: יש תעודות שאנחנו הנפקנו.

טלי קפלן: זה לא כלב שסתם הולך וכל אחד יכול לבוא ולהגיד.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומרת לכם מראש אנחנו לא באים לייצג ארגון כזה או אחר, אני לא נכנסת לפוליטיקה שבין הארגונים.

יפעת שאשא ביטון: אני מתייחסת למהות.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, רק תאמר שם ותפקיד לפרוטוקול.

אילן פרומקין: אילן מהמרכז להכשרות כלבי שירות.

אילן פרומקין: העליתם נקודה שאני רק אתייחס אליה.

אילן פרומקין: אמרנו את זה גם פה וגם בוועדות אחרות.

אילן פרומקין: עבדנו למול נציבות שוויון זכויות, למול הילה, צביה וחיברנו אותם לארגון העולמי – יש ארגון גג עולמי שעוסק בתחום הזה של הכשרת כלבי שירות וקבע איזשהו רף וסטנדרט.

אילן פרומקין: אנחנו שואפים להיות חלק מהארגון הזה, והיום כבר בשנה וחצי האחרונות אנחנו חברים בארגון הזה.

אילן פרומקין: אני לא חושב שצריך להמציא את הגלגל מחדש כל פעם.

אילן פרומקין: עשו עבודה מאוד טובה.

אילן פרומקין: יושבים פה חבר'ה מהארגון לכלבי נחייה לעיוור, הגיעו לאיזשהן הגדרות מה זה, מי זכאי.

אילן פרומקין: נכון שפה הראייה היא יותר רחבה, כי כלב נחייה לעיוור קל לנו באופן יחסי להגדיר מי הוא עיוור.

אילן פרומקין: להגדיר מי הוא הלום קרב ומי הוא ילד על הספקטרום האוטיסטי ונכי גפיים וכמה אחוזים, זה הרבה יותר רחב וזה ברור.

אילן פרומקין: העבודות האלה כבר נעשו בעולם, גם בארץ.

אילן פרומקין: אני חושב שמאוד חשוב לעשות איזשהו סטנדרט כי לנו יש כלבים שמסתובבים, והם באים לקופת חולים.

אילן פרומקין: אז בסוף זה תלוי באותו מנהל של סניף, כמה הוא רגיש, ואותו רופא – יש פה את גל שמגיע לטיפולים קבועים בבתי חולים, ובסוף זה הכל תלוי באותן רגישויות של אותם מנהלים ואותם בעלי תפקידים- - -

יפעת שאשא ביטון: ורצון טוב של האנשים האלה.

אילן פרומקין: אני חושב שלשם צריך לשאוף.

אילן פרומקין: לא ניכנס כרגע לפוליטיקות ואני מסכים, אבל כן הנושא שאת הזכרת, לגבי התעודה, היא איזשהו סטנדרט שמחייב את כולם.

אילן פרומקין: זה יכול להיות פתוח, יכול להיות צר, סגור, זה לא משנה כרגע.

אילן פרומקין: איזשהו סטנדרט שכל בעלי התפקידים פה יידעו שהכלב – הרשות המקומית תדע למי היא נותנת את ההנחה, ובבית הספר יידעו שהכלב הזה באמת עבר איזשהו מסלול ובאמת מותר לו להיכנס, ובדקו את זה ומישהו עומד מאחורי זה.

אילן פרומקין: אני חושב שלשם צריך ללכת.

אילן פרומקין: זהו, סליחה שלקחתי את זכות הדיבור.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אמיתי, רק אני רוצה לשאול, בשביל לקבוע לגבי התעודה הזו ומי מנפיק אותה והכל, זה צריך להשלים את התהליכים אצלכם?

אמיתי שוחט: את התעודה ספציפית כן, אבל זה לא מונע את ההסדרה של הנהלים במקומות אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, מאה אחוז.

מירי מאיר שטטמן: התעודה הזו תגזור – מה ההכשרה?

מירי מאיר שטטמן: מה הקריטריונים שבן אדם - - -

יפעת שאשא ביטון: מירי, אבל בואי נגיד את האמת.

יפעת שאשא ביטון: ברצון טוב כולם יכולים לדחוף לשם.

יפעת שאשא ביטון: לא צריך לחכות שאני אכנס את כולם כדי לתת עוד איזושהי דחיפה.

מירי מאיר שטטמן: אמיתי כל מה שנתקע שם - - -

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אנחנו נלחץ גם על אמיתי, אבל גם אתם יכולים להתקדם.

אמיתי שוחט: התופעה לא כל כך נפוצה, וכמו שאתם רואים כלבי שירות היום מגיעים.

אמיתי שוחט: אפשר לראות את הכלבים שנמצאים כאן, הם נכנסו לכנסת, כן?

אמיתי שוחט: זאת אומרת שאפשר לעשות את זה, ונשמח באמת אם כבר תעשו איזו הוראה מקלה.

אמיתי שוחט: אנחנו כמובן נמשיך לעבוד אתכם, אבל נשמח את תעשו משהו מקל, שאפשר יהיה להתחיל.

מירי מאיר שטטמן: תראה, יש לזה השלכות.

מירי מאיר שטטמן: ברגע שאנחנו קובעים מי הבן אדם, אנחנו לוקחים אחריות גם כלפי התוצר שהוא מקבל וגם מנגד נותנים לו איזושהי גמלה חודשית כדי להתמודד עם הגידול שלו.

מירי מאיר שטטמן: אז אתה אומר להגמיש נהלים, אין פה הגמשה.

מירי מאיר שטטמן: ברגע שמגיעים לזה, אז בהחלט חפץ ואנחנו רוצים.

יפעת שאשא ביטון: אבל השאלה אם יש שיח בכלל או שאתם מחכים שביטוח לאומי יגיד.

יפעת שאשא ביטון: זו השאלה שמטרידה אותי מתחילת הדיון.

מירי מאיר שטטמן: יש שיח משותף עם ביטוח לאומי.

מירי מאיר שטטמן: ביטוח לאומי ביום חמישי הקרוב אנחנו אמורים להיפגש בפגישה סביב הפיילוט הזה בביטוח לאומי.

מירי מאיר שטטמן: יש, דברים נעשים.

מירי מאיר שטטמן: אני מתנצלת או לא מתנצלת על הזמן שנראה - - -

יפעת שאשא ביטון: זה הרבה זמן.

יפעת שאשא ביטון: ביטוח לאומי בכלל, יש לו זמן יותר מאשר – מישהו שם צריך לדחוף את זה.

יפעת שאשא ביטון: שלוש שנים בעיניי זה יותר מידי.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת, אפשר לעשות את זה מודולרי.

יפעת שאשא ביטון: להחליט עם הדברים שברורים לנו – לצורך העניין, מחלת דושן ברורה לנו, מחלת בקר ברורה לנו.

יפעת שאשא ביטון: אולי יש עוד דברים שהם ברורים לנו.

יפעת שאשא ביטון: לבנות את זה ככה בהדרגה.

יפעת שאשא ביטון: ואז תגידי לי שלוש שנים, אז אני אגיד אוקי, בתהליך של שלוש שנים נכסה את הכל.

יפעת שאשא ביטון: אבל יש דברים שאנחנו יכולים להתחיל כאן ועכשיו.

יפעת שאשא ביטון: לא גילינו אותם לאף אחד.

יפעת שאשא ביטון: לא גילינו אותם, הם היו כאן.

מירי מאיר שטטמן: בין הארגונים שיושבים פה אני מבינה שיש הבדל בהכרה העולמית.

מירי מאיר שטטמן: יש ארגון שמוכר על ידי הארגון העולמי, ויש ארגון שלא מוכר.

יפעת שאשא ביטון: אני לא נכנסת לפוליטיקות של הארגונים, תקבעו אתם.

מירי מאיר שטטמן: אבל זה לא עניין של פוליטיקה, זה בדיוק – צריך להגיע לאיזושהי החלטה כי אנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל ההחלטה היא לא כלל אצבע, מירי.

מירי מאיר שטטמן: את התעודה של מי אנחנו מכבדים?

מירי מאיר שטטמן: אנחנו הלכנו בקטע הזה, למשל בכלבי נחייה, זה בית ספר שמוכר על ידי הפדרציה העולמית.

מירי מאיר שטטמן: אני לא מקלה ראש, אני רק רוצה לומר שזה מורכב יותר מבואו תעשו, נתחיל, ונמשיך.

מירי מאיר שטטמן: צריך להגיע - - - ברגע שנתנו להם את הטייטל, זה לא אומר שזה מה שזה וזה מה שמכוונים.

יפעת שאשא ביטון: מירי, אני בכוונה אומרת – מה שאני מנסה להגיד ואמרתי את זה גם כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני באמת לא נכנסת לפוליטיקות שבין הארגונים.

יפעת שאשא ביטון: אני בסך הכל אומרת שברגע שנקבעים – הרי זה לא כלל אצבע של אני אתן לעמותה הזו ולא לעמותה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אתם בונים איזשהו סד של קריטריונים, של סטנדרטים שצריך לעמוד בהם, ואז אתם בודקים איזו עמותה לצורך העניין עומדת או לא עומדת בסטנדרטים האלה, ועמותה שרוצה להפעיל את זה, באיזה סטנדרטים היא צריכה לעמוד.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור ולא הפוך.

יפעת שאשא ביטון: אתם לא בוחרים את העמותה ולפיה אתם בונים את זה.

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה אני אומרת, הכל פה נורא כזה עוד לא בשל.

יפעת שאשא ביטון: לא ישבתם, אמרתי מה אנחנו רוצים, לאן אנחנו רוצים להגיע, מה היא הדרך להגיע לשם, עכשיו בואו נבנה.

מירי מאיר שטטמן: לא אני נכחתי שם אבל אני יודעת שהתקיימו לא מעט ישיבות עם נציבות שוויון לאנשים עם מוגבלות, ואני יודעת שיש איזושהי עבודה שעוד לא קיבלנו את תוצריה, של לבדוק מה קורה בעולם ומזה גם לעשות הסקות.

מירי מאיר שטטמן: הדברים נעשים, לצערי זה איטי.

מירי מאיר שטטמן: אני רק רוצה לסבר את האוזן גם בנושא של כלבי נחייה, למשל הנושא של המרחב הציבורי.

מירי מאיר שטטמן: כמה שנים לקח – אני פונה לרפי שהוא הנציג שלהם, כמה שנים לקח עד שהסדרנו גם את הנושא שכלב שהוא באומנה יוכל להיכנס למקומות ציבוריים?

מירי מאיר שטטמן: זה תהליכים שלוקחים הרבה שנים.

רפי טגליכט: זה הישג של השנה האחרונה.

מירי מאיר שטטמן: כן, אבל כמה שנים עבדנו על זה?

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל את יודעת, זה כמו הבכורים והאחים הצעירים אחר כך.

יפעת שאשא ביטון: הבכור עושה את כל הדרך, האחים הצעירים כבר הרבה יותר קל.

יפעת שאשא ביטון: לא צריך לעבור עכשיו את כל התהליך של כלבי נחייה כדי לבנות את התורה מחדש.

מירי מאיר שטטמן: זה תהליך הרבה יותר מסובך.

אורלי בוני: אפשר להוסיף משהו קטן?

אורלי בוני: זה מאוד חשוב בקריטריונים – לנו למשל במערכת הבריאות זה מאוד חשוב.

אורלי בוני: זה לא רק הקטע של כלבי הנחייה או חיות שירות, אלא גם כל הצד הבריאותי של הכלב, איזה חיסונים הוא מקבל, מה זה – זה מאוד חשוב לנו, ואנחנו גם נהיה שותפים בדיון שיהיה נכון עם הנציבות בעניין.

אורלי בוני: אני אביא אפידמיולוג איתי.

אורלי בוני: זאת אומרת, צריך לקחת את זה בחשבון.

אורלי בוני: כשאנחנו יודעים שכלב מקבל תעודה, אנחנו יודעים שהוא קיבל את כל החיסונים שלנו מאוד חשובים.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, אין שום בעיה.

יפעת שאשא ביטון: זו הפרוצדורה.

יפעת שאשא ביטון: תקבעו מה הפרוצדורה, יצטרכו ללכת לפיה ובזה סוגרים את הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, מיכל.

מיכל שיק הר-טוב: עורכת דין מיכל שיק הר טוב, יועצת משפטית של עמותת נגישות ישראל.

מיכל שיק הר-טוב: תקנות נגישות השירות שנכנסו לתוקפן, בטח כולכם כבר מכירים, כבר ב2013, תבעו את המושג החדש הזה של חיית שירות.

מיכל שיק הר-טוב: חיית שירות זה לא רק כלב שירות, זה יכול להיות הרבה חיות אחרות.

מיכל שיק הר-טוב: אנחנו יודעים על קופים, יודעים על סוסי פוני, יודעים על עוד דברים שמתקיימים בעולם.

מיכל שיק הר-טוב: אין ספק שבעולם הרווח, אני יכולה להגיד לכם שבקשר שיש לנו עם המקביל לנציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות פה בארץ בניו יורק, אצלם יש את הנושא של כלב שירות מאוד חזק.

מיכל שיק הר-טוב: עכשיו, עממה, מאז שהתקנות האלה נכנסו לתוקפן, אני יכולה להגיד לכם שאני בפניות ציבור אצלנו – את שאלת את ההיקפים, זה מתגבר.

מיכל שיק הר-טוב: המודעות הולכת ומתגברת.

מיכל שיק הר-טוב: אני יכולה להגיד לך שיובל וגנר, מי שייסד את עמותת נגישות ישראל שהוא מוגבל בניידות, הייתה לו כלבת שירות במשך שנים שעשתה עבורו המון דברים.

מיכל שיק הר-טוב: אנשים עם מוגבלות נפשית – השבוע, הנה יש פה נציג של משרד התחבורה, קיבלתי פניה על אדם עם מוגבלות רגשית שהוא לא יכול לעלות לאוטובוס בלי הכלב שירות שלו.

מיכל שיק הר-טוב: הנושא של ההסדרה הוא נושא מאוד כאוב.

מיכל שיק הר-טוב: בעוד שכלבי נחייה יש להם תעודה, ויש סימון, החשש הוא שיהיה ניצול לרעה.

מיכל שיק הר-טוב: שמעתי שמישהו רצה לעלות עם הטווס למטוס כי זה מקל עליו.

מיכל שיק הר-טוב: לכן כשאנחנו מדברים על מרכז כזה של טיפול בחיות שירות, בעיניי מאוד חשוב שהוא לא יהיה מוכוון רק לכלבי שירות, אבל שיהיו קריטריונים גם להכשרה וגם לאדם עם מוגבלות.

מיכל שיק הר-טוב: מי הוא אותו אדם עם מוגבלות שזכאי להסתייע בחיית שירות?

מיכל שיק הר-טוב: אני יכולה להגיד את התהליך שעשינו בחינוך, אני פשוט רואה פה גם נציגי חינוך.

מיכל שיק הר-טוב: באמת הלכנו פרה פרה, אמרנו נתחיל עם כלב שירות.

מיכל שיק הר-טוב: עם קיבלו את זה עם כל מיני סייגים.

מיכל שיק הר-טוב: אז אני חושבת שכן ואני מודה ומתוודה שאנחנו לא נכנסנו בעובי הקורה, אנחנו כעמותת נגישות ישראל- - -

יפעת שאשא ביטון: ברור לכם שלא כל חיה בכל מקום- - -

מיכל שיק הר-טוב: ברור, אנחנו חושבים שתקנות נגישות השירות צריכות להיות מתוקנות.

מיכל שיק הר-טוב: אגב, על משרד התחבורה, אני חייבת להגיד לך שתקנות נגישות השירות חלות גם עליכם בנושא של חיות שירות.

מיכל שיק הר-טוב: יש לכם את אותו סעיף ספציפי שמחריג וצריך לתקן אותו.

גבריאל נבון: נאמר פה לפני רגע, כדי לעלות לאוטובוס חיית שירות, אני רק רוצה תעודה שמעידה על חיית שירות.

גבריאל נבון: פנינו לנציבות כבר מספר פעמים, לא פעם אחת.

גבריאל נבון: אנחנו מחכים שתתקבל איזו תעודה מוסמכת שהנהג יכול לראות.

גבריאל נבון: זה הכל.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, הבנתי לאן החצים מופנים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעשה סדר בסוף הדיון.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב הצטרף אלינו.

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לדבר עכשיו?

יפעת שאשא ביטון: אוקי, בבקשה.

רות דיין: רק בבקשה בהמשך לדבריה של מיכל, תקנות נגישות השירות הן מ-2013.

רות דיין: הן מחייבות את המשרדים כבר אז לכתוב איזשהם נהלים.

רות דיין: אז נכון שבאמת יש צורך בתעודה של חיית שירות, וזה משהו שכבר צריך היה להיעשות, אבל במקביל אם נטען כאן שאין עדיין נהלים לגבי איפה לאחסן את הכלב אם לא ניתן להכניס אותו לתוך המסגרת עצמה – זה נהלים שכבר אפשר היה לכתוב, בוודאי עכשיו אפשר להגביל אותם בזמן כדי שייכתבו במקביל לעבודה שנעשית בנציבות בעניין התעודה שנדרשת.

רות דיין: בכל מקרה, אנחנו כבר ביקשנו בעבר שייתנן לפחות איזשהו מענה זמני, כדי שמקרים כמו שמיכל ציינה, שגם הגיעו אלינו שאישה עם מוגבלות נפשית לא הורשתה לעלות לאוטובוס בגלל שלא הייתה לה תעודה לחיית השירות, ניתן יהיה למנוע.

רות דיין: כלומר, אם הייתה איזושהי תעודה זמנית, שאפשר לתת איזושהי הכרה זמנית לאיזשהו גוף או למישהו שיש לו כבר חיות שירות, בוודאי לגבי אלו שיש לגביהם פיילוט שזה ממש מוסדר.

רות דיין: אז אותם ילדים לפחות לא יימנעו או לא יתקלו במקרים כאלה של אפליה.

רות דיין: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אמיתי, אפשר ללכת לערוץ כזה של תעודה זמנית לארגונים, לפחות שהם מוכרים עד ש?

אמיתי שוחט: אני לא מכיר את הנושא, אני אבדוק.

יפעת שאשא ביטון: למרות שאני הייתי רוצה שתוך חודש כבר תסדירו הכל.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, קצת מוזר לי.

יפעת שאשא ביטון: בדרך כלל אתם יושבים כאן סביב השולחן, דוחפים, דוחפים, דוחפים, לוחצים על כולם וכולם בקצב שלהם ולא עומדים בציפיות.

יפעת שאשא ביטון: שולחן שלם מחכה לכם, תסתכל, שולחן שלם מחכה לכם.

יפעת שאשא ביטון: איך קורה דבר כזה?

אמיתי שוחט: אז באמת אני אגיד, כמו שאמרתי, הנושא של ההסדרה, הסדרת המקצוע, זה מה שאנחנו לקחנו על עצמנו, כי ראינו באמת שהרבה גופים נתקלו בזה ואמרנו שנעזור להם לגבש את הדברים.

אמיתי שוחט: אז נבדוק את זה.

יפעת שאשא ביטון: תוך חודש, אתה אומר שביוני דברים צריכים כבר להגיע לכדי - - -

אמיתי שוחט: זה אמור להגיע להסדרת מקצוע, הנושא של ההכשרה של חיית שירות.

אמיתי שוחט: לגבי שאר הדברים נבדוק.

יפעת שאשא ביטון: מה לוח גאנט?

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו רגע מנסים לפרוט את זה ללוחות זמנים, מה הצפי שאנחנו נוכל להסדיר את זה כדי שמשרד הרווחה, משרד הבריאות, משרד התחבורה והמשרד לביטחון פנים כבר יוכלו לפעול?

אמיתי שוחט: לצערי אני לא אוהב – אני אגיד משפט שאני לא אוהב - - -

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, כשלא מתחייבים אז זה לא קורה.

אמיתי שוחט: לכן אני אומר, אני לא רוצה להגיד משפט שאני לא – אז אני אחזיר תשובה לוועדה, בסדר גמור.

יפעת שאשא ביטון: טוב.

אמיתי שוחט: זה אחריות שלנו, נחזיר תשובה לוועדה בנושא.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר שבכל נושא שאתם פונים אליי יש לי שנה וחצי ארוכה לטפל?

אמיתי שוחט: אם זה נושא שלקחת על עצמך שלא היית חייבת ואת עוזרת לאנשים אחרים לעשות את העבודה - - -

יפעת שאשא ביטון: אין דבר כזה לא חייב.

יפעת שאשא ביטון: תסתכל, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, יותר מהעניין של כלבי שירות מה יכול להיות?

אמיתי שוחט: אפשר להגיד שאנחנו חיית השירות של המשרדים האחרים.

יפעת שאשא ביטון: אוקי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

רפי טגליכט: קודם כל, תודה.

רפי טגליכט: רפי מהמרכז הישראלי לכלבי נחייה.

רפי טגליכט: תעודה לא פותרת הכל.

רפי טגליכט: רק לציין שלכלבי נחייה אין תעודה.

רפי טגליכט: תעודה שמונפקת לכלבי נחייה מונפקת על ידי בית הספר עצמו, בדיוק כפי שצעדים קטנים יכולים או כל עמותה מקבילה אחרת יכולה לנפק - - -

יפעת שאשא ביטון: אתם לא קיבלתם את האישור או את ההכרה?

רפי טגליכט: לא, זה שהוכרתי על ידי המדינה אני מבין, אבל תעודה, כאשר אני מנפיק תעודה, אין עליה שום דבר מעבר ללוגו של העמותה שלי.

יפעת שאשא ביטון: כן, זה ברור.

יפעת שאשא ביטון: אבל יש לך הסדרה.

יפעת שאשא ביטון: שניה, מה שאתה אומר אבל זה חשוב, כי מי בעצם נתן את ההכרה לכלבי הנחייה?

רפי טגליכט: אז שוב, מה שאני מנסה לומר - - -

יפעת שאשא ביטון: מי במדינה נתן את ההכרה?

רפי טגליכט: רגע, אם אפשר רק לומר כמה דברים.

קריאה: הם עברו מכרז של משרד העבודה והרווחה.

רפי טגליכט: אפשר להביע כמה דברים?

רפי טגליכט: קודם כל, המציאו בסופו של דבר מכתיבה את התקנות ולא ההפך.

רפי טגליכט: מה שקורה כרגע עם עמותת צעדים קטנים ועמותות אחרות, הן יוצרות מציאות חדשה במדינה.

רפי טגליכט: מציאות חיובית מאוד, שבה יהיה שימור רחב הרבה יותר בכלבי שירות.

רפי טגליכט: את שאלת מה ההיקף, אז רק שתביני שאת בעצם עומדת על הסף כרגע.

רפי טגליכט: זאת אומרת מה שהיום היא תופעה יחסית שולית, זאת הולכת להיות תופעה הרבה יותר גדולה.

רפי טגליכט: אם היום יש בארץ כ-260 נעזרים בכלבי נחייה, אני מעריך שעם הכניסה של עמותות שהופכות להיות מאוד דומיננטיות, אנחנו נגיע למספרים של אלפי כלבי שירות בתחומים שונים.

רפי טגליכט: שוב, רק אם אנחנו מסתכלים על ילדים בספקטרום של אוטיזם, אז ברור שיש שם פוטנציאל עצום לילדים שירצו וירוויחו המון מחיית שירות.

רפי טגליכט: אז זאת לא הולכת להיות תופעה שולית, ולכן - - -

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אני מניחה שיהיו מדרגות של תפקוד.

יפעת שאשא ביטון: בין כלב שיסייע בהוויה לבין כלב שגורב לו את הגרב, זה קצת הבדל.

יפעת שאשא ביטון: הוא מביא לו את החפצים שהוא צריך, הוא פותח לו מגירה.

רפי טגליכט: חיית שירות היא חיה שמאפשרת.

רפי טגליכט: זאת אומרת, למשפחה עם ילד אוטיסטי שהיום נמנעת מללכת למרחב הציבורי כי הילד לא יכול לשאת רגשית או חושית את מה שקורה שם, וכעת עם הכלב המשפחה תוכל ללכת לקניון, דבר שהיא נמנעה ממנו עד עכשיו, אז ברור שיהיו הרבה משפחות עם ילדים אוטיסטים, ככה שמבחינת הכמות זה הולך להיות תופעה בהיקף גדול, וזה מבורך.

רפי טגליכט: אני מברך מאוד את טלי על הצעדים שהעמותה שלה פורצת פה את הדרך עבור כולם, באמת.

רפי טגליכט: אבל כן יש משהו חשוב לומר בזכות ההסדרה, וזה לא פוסל את כל מה שאמרת לגבי זה שצריך לדחוף קדימה.

רפי טגליכט: שני דברים צריכים לקרות במקביל.

רפי טגליכט: מצד אחד, צריך לדחוף קדימה.

רפי טגליכט: מצד שני, ההסדרה היא מאוד חשובה מכיוון שמה שקרה לדוגמה בארצות הברית, בגלל שהחוק היה כל כך פתוח לטובת אנשים שנעזרים בכלבי שירות, שיש בעיה של זיוף שכל אדם ניגש עם הכלב שלו, מנפיק לעצמו תעודה.

רפי טגליכט: בסופו של דבר מי נפגע מכל זה?

יפעת שאשא ביטון: מי שבאמת צריך.

רפי טגליכט: הנעזרים שבאמת צריכים.

רפי טגליכט: אז צריך למצוא את שביל הביניים.

קריאה: רפי, אבל צריך לעשות את ההפרדה בין חיות לתמיכה רגשית לבין כלבי שירות, שכן נעשית שם.

קריאה: עיקר הזיופים באמת נעשים על ידי חיות לתמיכה רגשית.

קריאה: כל נושא הטווס שעלה למטוס - - -

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה מה שאמרתי.

יפעת שאשא ביטון: יש לך נטייה להדהד אותי, מה שנקרא.

רפי טגליכט: אנחנו מדברים כרגע רק על חיות שירות ועל ההגדרה של חיות שירות, ולא על כלב טיפולי או כל הגדרה אחרת.

יפעת שאשא ביטון: אוקי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה גברתי, ואחר כך הילד החמוד.

לילך אילון-רפל: עורכת דין לילך רפל, משערי משפט.

לילך אילון-רפל: אני היועצת המשפטית של צעדים קטנים.

לילך אילון-רפל: באמת להציע הצעה.

לילך אילון-רפל: בדומה למה שנאמר כאן בדיוק, כמו שאדם עם לקות ראייה, אדם עם עיוורון עולה לצורך העניין לאוטובוס ומציג בעצם שני דברים, אחד, את התעודה שהוא קיבל ממרכז האילוף של כלבי הנחייה, ודבר שני, תעודת עיוור, תעודה שמעידה על זה.

לילך אילון-רפל: באותו אופן – בנוסף, אני לא אמרתי בהגדרה בהתחלה, אני גם אמא לילד עם מוגבלות שלאחרונה, בשבוע שעבר כמו שנאמר כאן, קיבל כלב שירות לטובתו.

לילך אילון-רפל: הוא עם מוגבלות פיזית.

לילך אילון-רפל: בעצם להציע באופן זמני, למשל למשרד התחבורה ולמשרד הבריאות, האם אפשר יהיה לבוא עם תעודת הנכה של הילד שמעידה בעצם על הלקות הפיזית שלו, ועם התעודה של מרכז ההכשרה שמעיד על ההכשרה.

לילך אילון-רפל: שוב, מדובר על מספר מאוד סופי של ילדים עם מוגבלות פיזית שכיום עומד על משהו כמו 15 ילדים.

לילך אילון-רפל: אנחנו לא מדברים פה – באמת, אנחנו מבינים את החשש ואת הרצון בהסדרה לטווח ארוך, ואנחנו לא רק מבינים אותו אנחנו גם מעוניינים בו.

לילך אילון-רפל: השאלה היא ברמת התכלס.

לילך אילון-רפל: אנחנו כבר שנה וחצי אחרי הדיון הקודם, כפי שגברתי אמרה, ולא רואים התקדמות.

רות דיין: אני רק רוצה לומר שאדם עם מוגבלות נפשית לא מציג תעודה שהוא אדם עם מוגבלות נפשית.

רות דיין: כלומר, אני חושבת שדיי בתעודה - - -

לילך אילון-רפל: אז בגלל זה הגבלתי את זה לילדים עם המוגבלות הפיזית.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל אנחנו גם דיברנו לפני רגע שאנחנו לא נלך על כל התמיכות הרגשיות וכל ההיבטים הטיפוליים, אנחנו נתחיל קודם כל באלה שבלי הכלב לא יכולים לעשות פיזית את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: משם אנחנו בכלל יצאנו לכל המסע הזה.

לילך אילון-רפל: אני אציין שבאופן אישי הבן שלי הוא בסכנת חיים.

לילך אילון-רפל: המחלה שלו היא מסכנת חיים והכלב עוזר לנטר את המכשיר – עוזר לנו לזהות שמכשירי הניטור שלו, וזה מאפשר לו איזשהו מרחב פיזי.

לילך אילון-רפל: אנחנו נמצאים איתו פיזית במרחק ראייה כל היום 24 שעות, והכלב מאפשר לנו לקחת צעד אחד אחורה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

קריאה: יש לי כמה דברים טובים להגיד וכמה דברים שקצת לא נעימים.

קריאה: נתחיל בטוב.

קריאה: הכלבה שלי שנמצאת פה למשל היא עוזרת לי בהרבה דברים.

קריאה: למשל, היא עוזרת לי לקום, היא מביאה לי דברים.

קריאה: יש פעמים שהיא אפילו עוזרת לי במיטה.

קריאה: זה דברים טובים שכלבי שירות יכולים לעשות.

קריאה: הדברים הפחות טובים שפעם הלכתי עם אח שלי למסעדה, ואז המוכרים שהיו שם אמרו לאח שלי שהוא יכול לקנות ואני צריך לצאת החוצה.

קריאה: זה תקרית דיי לא נעימה, כי אני בסך הכל רציתי להיכנס עם הכלבה שלי, לקנות משהו לאכול, ואמרו לי לא.

קריאה: זו תקרית דיי לא נעימה.

יפעת שאשא ביטון: אתה צודק.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה ובשביל זה אנחנו כאן.

יפעת שאשא ביטון: אמיתי, אני חושבת שהדברים רק מחזקים את זה שאין לנו עוד שנה וחצי לחכות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים על פגיעות, אפרופו פיזיות, ובסוף הילדים האלה גם נפגעים רגשית.

יפעת שאשא ביטון: אם הם מודרים והם נכנסים למקומות ואומרים להם לצאת החוצה, אז אנחנו כולנו יודעים גם מה התחושות שנלוות לזה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שיש לנו באמת מחויבות אמתית.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אני מודה שאני כרגע מוכוונת לכל הסיפור של ילדים וזה מה שמניע אותי בכל הסיפור הזה.

אמיתי שוחט: אז כמו שאמרתי, אנחנו לוקחים דוגמה אישית בסיפור הזה.

אמיתי שוחט: אנחנו עושים עבודה, כמו שעשינו עבודה מקצועית עד עכשיו, אנחנו מקווים שבחודשים הקרובים נסיים את הסיפור הזה.

אמיתי שוחט: אנחנו מקווים שנוכל לשחרר מידע כמה שיותר מוקדם כדי שהמשרדים האחרים יוכלו לעבוד.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: רק ניתן לאדון שלא דיבר.

יפעת שאשא ביטון: ישב במקומך מישהו, אתה מחליף אותו?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, יגאל.

יגאל מסיקה: שלום לכם.

יגאל מסיקה: שמי יגאל מסיקה, אני רכז נגישות ואני מתנדב לנכים בכל המערכת של הנגישות.

יגאל מסיקה: אני פה שומע דברים שנה וחצי, ריבונו של עולם, למה צריך להגביל אנשים כאלה שנה וחצי?

יגאל מסיקה: מה הבעיה להנפיק את התעודה הזאת?

יגאל מסיקה: אני יושב בצד, אני לא שייך לעניין.

יגאל מסיקה: אני מלווה את הנכים כבר משנת 2015, ואני היום עושה לעיוורים נגישות בכל הקניונים, מלווה אותם בכל מקום.

יגאל מסיקה: אני פה שומע דברים, מה זה בשביל נציבות שוויון הזכויות לאנשים מוגבלים להנפיק תעודות לאנשים שכבר סובלים?

יגאל מסיקה: למה להגביל אותם עדיין?

יגאל מסיקה: שנה וחצי, ריבונו של עולם.

יגאל מסיקה: מה קורה למערכת?

יגאל מסיקה: אני לא מבין.

יגאל מסיקה: זה זורק אחריות על זה, מה הבעיה להנפיק, באמת?

יגאל מסיקה: אני לא מבין.

יגאל מסיקה: אני רק רוצה לציין שהמערכת פה, נציבות שוויון הזכויות לאנשים מוגבלים, אני קורא לה מערכת מגמתית.

יגאל מסיקה: היא לא עוזרת לאנשים מוגבלים.

יגאל מסיקה: המוסדות הם סך הכל טובים, עסקים פרטיים – אני שלחתי לך לנציבות הרבה אנשים שהתלוננו על עסקים פרטיים.

יגאל מסיקה: שלחת אנשים להתלונן על המערכת, על העירייה או מישהו.

יגאל מסיקה: עובד ציבור.

יגאל מסיקה: אז לכן אני אומר, ריבונו של עולם.

יגאל מסיקה: אני יושב פה שעה, אני שומע – זה אומר ככה, זה אומר ככה.

יגאל מסיקה: מה הבעיה?

יגאל מסיקה: כמה זמן לוקח להנפיק?

יגאל מסיקה: אני לא מבין את זה.

יגאל מסיקה: אני חי עם הנגישות 47 שנים.

יגאל מסיקה: עוד לא נפגשתי בחיים שלי כמו שבשנה הזאת, שלוש שנים שהנציבות הזאת עובדת.

יגאל מסיקה: הנציבות היא מגמתית, היא לא - - -

יפעת שאשא ביטון: תודה יגאל, תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהדברים לגבי הזמנים חודדו מספר פעמים כאן בדיון.

יפעת שאשא ביטון: טלי, משפט?

טלי קפלן: רק אני רוצה לגבי משרד הבריאות, יש גם את הנושא באמת של הסדרת כניסה לבריכות שחיה, ששוב, זה ילדים שמקבלים גם הידרותרפיה.

טלי קפלן: זה גם נושא של מסעדות.

טלי קפלן: דבר נוסף הוא שבעצם אנחנו היום מחייבים את המשפחות כחלק מ – אם זה ההכנה להסדרה, לעשות ביטוח צד ג'.

טלי קפלן: זה דבר שבעצם נכון להיום משרד הרווחה משלם עבור כלבי נחייה, כאן זו הוצאה של משפחה שזה סביב ה-300 שקלים לפחות, בנוסף לכל ההוצאות האחרות.

טלי קפלן: כדי שבאמת יהיה את הכיסוי, כדי שתהיה את המוכנות הזאת, וגם זה אני חושבת משהו שצריך לקחת בחשבון במסגרת ההוצאות.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, תודה רבה טלי.

יפעת שאשא ביטון: משפט, כי אני רוצה לסכם את הדיון.

שרונה נמר: אני מבטיחה משפט קצר מאוד.

שרונה נמר: קודם כל תודה על הדיון החשוב הזה.

שרונה נמר: לבן שלי יש כלבה שנה בערך.

שרונה נמר: נתקלנו – אנחנו צריכים פשוט באמת יום יום לפלס את הדרך, אם זה חנות בגדים שלא הכניסה אותנו והמוכר צרח להוציא את הכלבה, אז זה משהו שגרם לזה שאחר כך לא יכולנו להיכנס לאותה חנות כי הרגשנו לא נעים, למרות שהם התנצלו ופיצו אותנו אחר כך כשהסברנו להם שזאת כלבת שירות שמסייעת לו.

שרונה נמר: אותו דבר בית חולים, גם שם נלחמנו בתל השומר.

שרונה נמר: ראויים לציון ואפשר לציין את זה לפרוטוקול, שלא רק שהם בסופו של דבר פתחו את הדלת, אלא הכניסו גם כשהוא מאושפז, הוא נכנס לתוך המחלקה לחדר שלו, הוא עולה אפילו על המיטה, הכלבה עולה והם שניהם יחד.

שרונה נמר: הם הולכים לישון, נכנס מנהל המחלקה, רואה את שניהם ומוחא כפיים באושר.

שרונה נמר: זה נורא חשוב כי זה להבין שזה חלק ממנו.

שרונה נמר: זה לא משהו שאפשר להפריד, להשאיר את הכלבה בבית ולהגיד לו לך.

שרונה נמר: כמו בבית ספר שפתח את הדלת מהיום הראשון.

שרונה נמר: זה נורא חשוב, אבל לא צריך להסתמך על טוב לב של אנשים, אלא באמת להסדיר את זה כדי שלא נצטרך להילחם כל הזמן.

שרונה נמר: זה חשוב נורא.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, תודה רבה על הדברים החשובים באמת.

יפעת שאשא ביטון: אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם מבקשת לסכם את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני אפתח דווקא עם משרד החינוך שבאמת מגיע לו יישר כוח שהוא לא חיכה לשום תהליך חיצוני ובאמת התחיל לעשות את הדרך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו פונים לשר לחתום על התקנות ובעצם לסיים את התהליך.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת בכלל מכל המשרדים להתחיל להכין את התשתית, כדי שכשהמשרד לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ומשרד העבודה והרווחה יסיימו את ההגדרות שלהם, יהיה אפשר לצאת לדרך בלי לחכות שנה וחצי נוספים.

יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לבקש משהו זמני.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה עמותות שהן מוכרות, שהן נמצאות כבר בתהליך של פיילוט.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים מי הן.

יפעת שאשא ביטון: אולי אפשר לתת הכרה, כדי שאנשים יידעו שהתעודה שמוצגת על ידי שתי העמותות האלה, אולי יש עמותות נוספות, יוכלו לסייע להן עד אשר יהיו תקנות קבועות בכל מה שקשור לתחבורה ציבורית, מוסדות בריאות, מוסדות חינוך וכל מוסד ציבורי אחר.

יפעת שאשא ביטון: זה מאוד יסייע.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יודעים מי האנשים, אנחנו יודעים מי הנפשות הפועלות.

יפעת שאשא ביטון: בואו ננסה לייצר שלב ביניים כדי שלא נצטרך להמתין עוד מספר חודשים.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת לגבי הבקשה ספציפית הזו, סטטוס בעוד חודש.

יפעת שאשא ביטון: אמיתי, תבדקו את זה.

יפעת שאשא ביטון: לא נראה לי משהו מורכב ומסובך.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, כמו בכל תהליך, שיהיו שלבי ביניים.

אמיתי שוחט: השלבים נכון, לצערי זו עבודה כן מסובכת וזה מה שלוקח את הזמן.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, אז את כל התהליך המסובך האחר אנחנו נבקש עדכון בתחילת המושב הבא.

יפעת שאשא ביטון: על שלב ביניים, סטטוס תוך חודש.

יפעת שאשא ביטון: על כל היתר בתחילת המושב הבא.

יפעת שאשא ביטון: אני מקווה שכבר תבואו עם בשורות והתהליך הסתיים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, הישיבה נעולה.