הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 223, 2018-06-12 12:00

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם, אני ברשותכם פותחת את דיון הוועדה בנושא: ראיון עם הרוצח של הילדה רוז פיזם פוגע בקטינים, שהגישו חברת הכנסת מיכל רוזין, חבר הכנסת אכרם חסון וחבר הכנסת מיקי רוזנטל.

יפעת שאשא ביטון: בטרם אנחנו פותחים את הדיון, אני רק אומר לפרוטוקול, לאור קיומם של איסורי פרסום גורפים, אין להתייחס בשום פנים ואופן למשפחתו של הרוצח רוני רון.

יפעת שאשא ביטון: כידוע, ישיבת הוועדה מוקלטת ותועמד לעיון הציבור באתר האינטרנט של הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: אני קובעת כי לפי סעיף 120 לתקנון, ככל שתהיה בקשה או שיעלה הצורך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או של קטינים שעליהם דובר בדיון או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול, ככל שהדבר נדרש כדי להגן על עניינם של קטינים או ככל שהדבר נדרש לבקשת מי שהשתתף בישיבה, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום לו נזק ולזולתו.

יפעת שאשא ביטון: אני חוזרת ומדגישה, אסור לנו משפטית להתייחס למשפחתו של הרוצח, אז בואו ננסה בערנות תוך כדי שיח גם להקפיד על זה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חברת הכנסת מיכל רוזין, היוזמת הראשונה, ואחר כך חבר הכנסת אכרם חסון.

מיכל רוזין: תודה רבה ותודה לאכרם ולמיקי שהצטרפו אלי באמת לנושא החשוב הזה.

מיכל רוזין: אני חושבת שלי היה קשה מאוד לעבור לסדר היום, ואני רוצה לומר מאיפה אני מגיעה לנושא הזה, כי אני פועלת ומנסה לפתור את הסוגיה הזאת בצורה אתית, מוסרית, כבר כמה שנים.

מיכל רוזין: כמי שמאוד מאמינה בחופש הביטוי וזכות הציבור לדעת ותקשורת חופשית, נמנעתי כמה וכמה פעמים מליזום הצעות חוק שיגבילו בצורה כזאת או אחרת את כלי התקשורת.

מיכל רוזין: עם זאת, אני חושבת שלאורך השנים, העבירות הקשות בעיקר, שזה רצח ועבירות מין, יש איזה אובדן דרך של כלי התקשורת, שלפיהם, אפשר לומר, הם מוצאים לנכון לראיין כל רוצח, כל עבריין מין מורשע בדרך כזאת או אחרת, בני משפחתו, מקורביו, שפוגעים מאוד בנפגעי העבירה, בין אם נפגעי העבירה הם בחיים או לא.

מיכל רוזין: זה מאוד חשוב לי להגיד את זה, כי לפעמים יש נפגעי עבירה שכבר לא יכולים להשמיע את קולם ואת המחאה, ואני חושבת שזה לא רק להגן על החיים, גם על המתים ועל כבודם, ואני חושבת שיש משמעות גם לגופי התקשורת, גם ציבורית, מה המשמעות שנותנים במה לרוצחים, לאנסים, לבני משפחותיהם להגיד שלא היה כלום, כן היה, פתאום לא היה רצח, כן היה רצח, לא היה אונס, כן היה אונס.

מיכל רוזין: אני חייבת לומר שזה פשוט באמת מוציא אותי מדעתי.

מיכל רוזין: אני רוצה להתחיל להזכיר, לא שייך לעניין הזה, אבל מאיפה התחלתי את המאבק הזה.

מיכל רוזין: לפני חמש שנים ישבתי בערב יום שישי כמו חלקינו הגדול, וצפיתי במהדורת החדשות, ושם היה ראיון עם קטינה שאמנם ישבה לידה אימא שלה ואפשרה לה להתראיין, אז על פי החוק זה בסדר, אבל קטינה שסיפרה באמת על פגיעה מינית שהיא עברה, בצורה מאוד חושפנית ומזעזעת, ומשם התחיל איזושהי התגלגלות גם שהכנסת הייתה מעורבת ואני חייבת לומר, גם חברת הכנסת עליזה לביא שהייתה אז יושב ראש הוועדה לקידום מעמד האישה, והמכון הישראלי לדמוקרטיה שנכנס וניסה לעשות באמת שולחן עגול ולקבוע קוד אתי לכלי התקשורת.

מיכל רוזין: משום מה, ואני יכולה להבין את זה, תחרות מאוד קשה בשוק התקשורת ורייטינג, כל הזמן הם חוזרים למקום הזה של לאפשר לפוגעים, פוגעים מינית, לרוצחים, להתראיין, לספר את גרסתם על חשבון הפגיעה ונפגעי העבירה שלא תמיד יכולים להגן על עצמם, בין אם הם קטינים, בין אם הם לא בין החיים או בין אם הם פשוט לא נותנים להם אפילו את הבמה לעשות זאת, ולכן הדיון הזה הוא חשוב.

מיכל רוזין: הוא חלק מרצף.

מיכל רוזין: אני רוצה להבהיר, אני לא רוצה לקיים משפט נוסף על הרצח הזה.

מיכל רוזין: אני רוצה לדבר על הרצף הזה של פגיעה בקטינים וחשיפה וחושפנות, ותיכף ישמעו פה עדויות גם מה נעשה מול כלי התקשורת, וצריך לזכור גם בעידן הזה, חברת הכנסת שאשא ביטון, שלפעמים כותבים משהו, מצייצים משהו.

מיכל רוזין: גם אם מורידים את זה אחרי, הכול נשאר על הרצף.

מיכל רוזין: אין דבר היום שנעלם.

מיכל רוזין: שתדעו את זה.

מיכל רוזין: אין דבר שנעלם.

מיכל רוזין: גם אם פונים למשטרה ויש צו ומורידים, מישהו כבר ממשיך להפיץ את מה שכן עלה כבר.

מיכל רוזין: הדברים קיימים, ואני פה, ואף אחד לא נתן לי את הזכות לזאת, ושמי שצריך, יסלח לי שאני עושה את זה, לדבר בשם הקטינה שכבר גם לא איתנו, והזכות שלה, שאף אחד לא מגן עליה מול ראיון כזה, אני באמת ראיתי את זה והזדעזעתי.

מיכל רוזין: אני רק רוצה גם לסיום להגיד.

מיכל רוזין: כמה ימים אחרי, היה את הרצח של רגינה קרוצ'קוב, אני מקווה שאני אומרת את זה נכון, שהטביעה את בנה בגיגית, והיא בעצמה העידה שזה באיזושהי צורה, הפרסום של המקרה עודד אותה.

מיכל רוזין: אי אפשר למנוע פרסום ואנחנו בעד זכות הציבור לדעת, אבל כשאנחנו מראים ראיונות עם רוצחים או אנסים, וכמה הם מתחרטים וכמה הם אומללים, שהם עדיין, אני לא מדברת אחרי 50 שנה או אחרי שריצו.

מיכל רוזין: אני חושבת שהתקשורת צריכה לגזור על עצמה כללי אתיקה כדי שאנחנו לא נתערב כמחוקקים.

מיכל רוזין: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת מיכל רוזין.

יפעת שאשא ביטון: כן, הדוגמא האחרונה שנתת היא בעצם אפקט ההדבקה שדיברנו עליו לא פעם כאן בדיונים.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר, וחברתי, חברת הכנסת מיכל רוזין יודעת, שאני לא שלמה לגבי הדיון הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני מאוד חלוקה בתחושות שלי, אם זה נכון לקיים אותו או לא, כי זה כאילו שאנחנו נותנים במה נוספת למי שאנחנו באים ומבקשים לא לתת לו במה, וזה איזשהו קונפליקט פנימי שלי, וגם התייעצנו, אבל חברת הכנסת מיכל רוזין חשבה שזה מאוד חשוב וזו בקשה שלה לדיון מהיר, אז אנחנו כאן.

יפעת שאשא ביטון: רק חשוב לי לומר לכם כנוכחים, אנחנו מדי פעם נדבר כאן כי זה התייעצויות משפטיות.

יפעת שאשא ביטון: זה לא חלילה מחוסר קשב, אז שתדעו.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת אכרם חסון.

אכרם חסון: צהריים טובים.

אכרם חסון: גבירתי היושבת ראש, אני קודם כול רוצה ללכת לסוף, מה אנחנו עושים אחרי הדיון.

אכרם חסון: אם באנו לדבר ולהוציא את תחושת הבטן הקשה ואחרי זה לא נעשה שום מעשה, אז אנחנו מפספסים, ולכן אני שמח שסגן מזכירת הכנסת נמצא כאן.

אכרם חסון: אנחנו צריכים לחשוב, אולי תהיה לנו הצעת חוק, כי לעניות דעתי לא בכל מקרה ולא בכל מצב הדמוקרטיה וחופש הביטוי הוא מתאים והוא עוזר לחברה בישראל.

אכרם חסון: יש דברים שהשתיקה יפה להם, ואני מתפלא על העיתונאי שמחפש רייטינג, מחפש כותרות, מחפש אולי קידום על חשבון נרצחת, על חשבון הילדים הקטנים ועל חשבון אלה שנפגעים.

אכרם חסון: הרי כפי שאמרה ידידתי היקרה, אין מי שיגן על הילדה הזאת.

אכרם חסון: הסבתא התאבדה עקב האסון שהיה, האימא שותפה והיא בכלא, והסבא הוא בכלא, ואנחנו שולחים אנשים לכלא, בדרך כלל רוצח שפל, אכזר.

אכרם חסון: אנחנו שולחים אותו מאחורי סורג ובריח ושאף אחד לא יראה אותו כדי להרחיק אותו מהציבור, כדי שלא יהווה עוד סכנה לא מבחינה מילולית ולא מבחינה פיזית ולא משום כיוון כלשהו, ואנחנו נותנים פרס לאדם כזה בכלא, לבוא ולהשפיע על החברה, על העם בישראל, קצת רחמנות.

אכרם חסון: הוא קודם כול לא הודה והוא לא הצטער על המעשה, ולכן אני אומר, איפה מועצת העיתונות?

אכרם חסון: איפה היושר?

אכרם חסון: איפה האחריות הדמוקרטית?

אכרם חסון: אם אנחנו מלמדים רוצים בכל פעם לבוא ולבכות לעם בישראל, ורוב החבר'ה לא מכירים את המקרה.

אכרם חסון: יש הרבה אנשים ואזרחים שלא מכירים את המקרה או שכחו אותו, אז הוא יכול לעשות רושם עליהם שהבן אדם הזה חף מפשע, אבל אם כל בתי המשפט וכל הדיונים הרשיעו אותו, אני חושב שקודם כול אנחנו צריכים לעשות סדר עם הכתבים והעיתונאים ומועצת העיתונות.

אכרם חסון: צריך להביא אותם לסדר, צריך להראות איפה הקו האדום עובר שם.

אכרם חסון: לא הכול מותר במדינה דמוקרטית.

אכרם חסון: גם הדמוקרטיה לפעמים מזיקה לעם ישראל, אז אנחנו צריכים ללכת איתה עד הסוף?

אכרם חסון: לא צריכים ללכת איתה עד הסוף.

אכרם חסון: המקרה הזה חרה לי, כאב לי.

אכרם חסון: אני גם סבא לילדים קטנים, ואני לא הייתי מאפשר את זה בשום מקרה, לכן צריך חקיקה כאן, ואני מבקש מכבודך, מאחר ואת עושה עבודת קודש כיושבת ראש הוועדה למען הילד, צריכים להתחיל בחקיקה ואנחנו מוכנים כולנו יחד לתת את היד כדי למנוע מקרים מהסוג הזה שיביאו עוד אסונות על העם בישראל, כפי שאמרה גם חברתי כאן.

אכרם חסון: היה עוד מקרה שאימא הטביעה את בנה ורצחה אותו כי היא ראתה בסיפור הזה כסיפור אולי גבורה, אני לא יודע.

אכרם חסון: המקרים האלה הם מקרים קשים ביותר.

אכרם חסון: הם רק חוזרים בבומרנג שלילי מאוד על כל החברה ולכן אני חושב שהדיון הזה חשוב מאוד.

אכרם חסון: בעיניי, יכולת גם לבטל את התקשורת או השידור.

אכרם חסון: זה לא כל כך מעניין.

אכרם חסון: מה שמעניין זה התוכן ומה אנחנו הולכים לעשות אחרי זה.

יפעת שאשא ביטון: השידור מבוטל משפטית, נכון?

שימרית גיטלין שקד: הוא הוקלט.

שימרית גיטלין שקד: לא משודר בשידור ישיר.

שימרית גיטלין שקד: ישודר בהמשך אחרי שנעשה עריכה.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, תודה רבה חבר הכנסת אכרם חסון.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לפנות למועצה לשלום הילד ואחר כך משרד הרווחה.

כרמית פולק כהן: כרמית, היועצת המשפטית של המועצה לשלום הילד.

כרמית פולק כהן: אז קודם כול רק תיקון קטן, מיכל.

כרמית פולק כהן: בגדול, גם כשההורה מסכים לראיון או לפרסום, לקטינים אסור להתראיין.

כרמית פולק כהן: אין נפקא מינה להסכמת ההורה, אז זה חשוב להבהיר, שגם כשהורים מסכימים, אין אפשרות להתראיין או לפרסם ראיונות עם קטינים שנפגעו מינית.

מיכל רוזין: הטענה שלי היא אפילו יותר מרחיקת לכת.

מיכל רוזין: אני יודעת שבית משפט צריך, אבל גם אם ההורה פונה, אני חושבת שבית המשפט צריך להגן גם אם האפוטרופוס אומר.

כרמית פולק כהן: הבנתי.

כרמית פולק כהן: זה חידוד חשוב פשוט לוועדה.

כרמית פולק כהן: אני אתן לגבי המקרה הזה.

כרמית פולק כהן: כששמענו את הראיון הזה, אני מודה, אנחנו הזדעזעו.

כרמית פולק כהן: הרבה פעמים אנחנו באמת פונים לגופי התקשורת ואומרים, זה אסור על פי חוק, זה אסור על פי חוק.

כרמית פולק כהן: יש דברים שיכול להיות שהם לא אסורים על פי חוק או הם לא מובהקים כאסורים על פי חוק, אבל יש בהם טעם לפגם.

כרמית פולק כהן: אני לא מזמן הייתי באירוע של הרשות השנייה על אמון הציבור ונתתי שם הרצאה, ובהרצאה הזאת זה בדיוק מה שאמרתי.

כרמית פולק כהן: אמרתי, הרבה פעמים אנחנו פונים אליכם על דברים שהם אסורים על פי חוק, אבל יש דברים שיש בהם טעם לפגם גם אם הם לא אסורים על פי חוק, וכאן זה המשמעות של הפעלת שיקול דעת.

כרמית פולק כהן: במקרה הזה האנשה, וברור שהוא בן אדם, אבל האנשה של האדם הזה, הבאה שלו בפני הציבור ולתת לו מקום להביא את הדברים שלו, להביא כביכול את החרטה שלו, אין ספק שזה פוגע לא רק בנפגעת העבירה שכמו שמיכל אמרה, היא לא יכולה להשמיע את הקול שלה.

מיכל רוזין: ובאינטרס הציבורי.

כרמית פולק כהן: יש משמעות לחשיבה על הגלוריפיקציה שעושים פה למי שרצח באופן אכזרי וברוטלי קטינה, וצריך לחשוב איך אנחנו כחברה מתייחסים לראיון כזה, נותנים לו מקום בכלל או מאפשרים לגופי התקשורת שלנו להגיד, יש או אין גבולות, ובמקרה הזה אנחנו חושבים שהיה חשוב לשים את הגבול.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, כרמית, על הדברים החשובים.

יפעת שאשא ביטון: אני בהחלט מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: ראינו פה במקרה הזה, אני מאוד מבקשת להתייחס לגופו של עניין.

יפעת שאשא ביטון: אל תתפזרו רגע לדברים שהם מחוץ לחדר.

יפעת שאשא ביטון: חוקית-משפטית אסור לנו להיכנס אליהם.

יפעת שאשא ביטון: משרד הרווחה, עורכת דין חגית מזרחי.

חגית מזרחי: אני רוצה לומר שיש מעורבות שלנו בכל מיני מקרים שבהם מתברר לנו שהתקשורת חושפת אינפורמציות לגבי קטינים, בין כנפגעים ישירים, בין כנפגעים עקיפים.

חגית מזרחי: אני חושבת שבחלק מהמקרים מי שמפרסם את הדברים לא מודע לנזק, וזה דבר שצריך יהיה לחדד, אבל בחלק מהמקרים יש סוג של עשיית דווקא של גופי תקשורת שמודעים לאיסורי פרסום, שמודעים להחלטות שיפוטיות, שמודעים למגבלות של החוק והולכים לפעמים בצורה ממש מכוונת כסוג של התרסה.

חגית מזרחי: לפעמים אנחנו בהליכים משפטיים שקשורים לזה.

חגית מזרחי: לפעמים יש גופי תקשורת שמבינים את הקושי.

חגית מזרחי: אני יכולה להגיד שבחלק מהמקרים שבהם אני מודעת לכתבות בכל מיני סוגים של מדיה, אני פונה בתכתובות ואני מקבלת תשובות של אוקי, לא שמנו לב או אנחנו כן בגבולות של מה שמותר, אבל אנחנו מבינים את הרגישות ואת החשיבות ונסיר את הפרסום, אבל יש גופי תקשורת אחרים שבצורה מאוד מובהקת ומאוד מפורשת עושים דווקא.

חגית מזרחי: חלק מהראיון שהיה בגלי צה"ל, שלגביו התכנסה הישיבה הזו, הוא ראיון שחלק מהגורמים שמעורבים בשידור הם גורמים שהיו מודעים לאיסורי פרסום, וזה מכוון פרסום ובמכוון דברים שלא היו צריכים לעלות לתקשורת, עלו לתקשורת, כך שיש פה משהו במשחק הזה שלנו עם גופי תקשורת שלא מקבלים את המקום שלנו כבאים להגן על הילדים, לא מקבלים את המדרג של איפה טובת ילדים לעומת זכות הציבור לדעת, ומבחינתם גם אם הם דורסים ילדים בדרך, בטח כשאין איסורי פרסום, אבל גם כשיש איסורי פרסום, לא מחמיצים את ההזדמנות לפרסם, לצערי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, עורכת דין חגית מזרחי.

יפעת שאשא ביטון: אני רק מוכרחה לומר, הסיפור פה הוא עוד הרבה יותר קשה, כי גם היה שיח.

יפעת שאשא ביטון: הרי הילדה נרצחה, אז כן חל הצורך להגן עליה או איסור הפרסום לגביה.

יפעת שאשא ביטון: היא כבר הייתה בתקשורת.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור פה זה הלגיטימציה שנתנו למי שרצח אותה.

יפעת שאשא ביטון: זה הסיפור הקשה.

יפעת שאשא ביטון: פה, את יודעת, אנחנו לא צריכים את החוק כדי שיגיד לנו שזה לא בסדר ושלבן אדם הזה אין מקום בכלל להגיע לציבור ולספר את הסיפור שלו.

יפעת שאשא ביטון: הבן אדם הזה צריך להיות איפה שהוא, מאחורי סורג ובריח בחושך שהוא נמצא שם.

יפעת שאשא ביטון: זה המקום שלו, וזו הסוגיה בעיניי שהיא מונחת חזק על השולחן, שאני חושבת שגם אין עליה עוררין.

חגית מזרחי: רק להשלמה.

חגית מזרחי: המעורבות שלנו באה ממקום של שיקום של ילדים, זאת אומרת שגם אם הם נפגעו במישרין וגם אם הם נפגעו בעקיפין, מגיעה להם זכות להשתקם, וכשאנחנו מפנים תשומת לב של גורמי תקשורת לזה שעלול להיגרם נזק ולפעמים נזק בלתי הפיך, ולכן גם אם אתם חושבים שמותר לכם, תנו לנו את הקרדיט כשאנחנו אומרים שזה פוגע, ולכו צעד אחורה, ושם הזכות הזאת מבחינתנו היא זכות שלא מקפידים לשמור עליה ופועלים גם כשאנחנו מפסידים תשומת לב, ולפעמים גם בניגוד לחוק ובניגוד לאיסורי פרסום משפטיים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

מיכל גרוס: עורכת דין מיכל גרוס מהרשות השנייה.

מיכל גרוס: רק כדי לשים דברים על דיוקם, הזכירה פה כרמית את הרשות השנייה.

מיכל גרוס: הרשות השנייה היא כידוע גוף רגולטורי על ערוצי הברודקאסט, על "קשת", "רשת" וערוץ 10 וכל 16 תחנות הרדיו האזורי.

מיכל גרוס: יש לנו סט של כללי אתיקה ואנחנו מקפידים בסוגיה הזו קלה כחמורה.

מיכל גרוס: לראיה, מאחר שהוזכרו פה באופן כללי ללא שמות גופי תקשורת שעוברים על החוק, לראיה, שאצלנו לפחות חמש השנים האחרונות היה מקרה אחד מצער כזה ונקטנו בצעדים נגדו, אצל אחד המפוקחים שלנו.

מיכל גרוס: התראיין באמת מישהו שלא כדין בנוגע להתאבדות של קטינה והנושא הזה טופל, וטופל בחומרה.

מיכל גרוס: צריך להבין, השידור של הראיון המדובר היה באתר "מאקו".

מיכל גרוס: אתר "מאקו" זה אתר אינטרנט.

מיכל גרוס: אנחנו לא מבצעים רגולציה על אתרי האינטרנט, ובוועדות אחרות שלא קשורות לוועדה הזו, דיברנו על הצורך ברגולציה כוללת שתהיה אחידה ומקיפה לכל גופי התקשורת, כולל אינטרנט, אבל לא זה המקום לדבר כרגע על איך תיראה הרגולציה.

מיכל גרוס: זה מקום לוועדות אחרות, במיוחד אולי לאור העובדה שניסו לקצץ את כנפיה של הרשות השנייה וצמחו יותר, בנושא.

מיכל גרוס: ככל שזה נוגע לרגולציה שאנחנו מפעילים, אנחנו מקפידים על זה הקפדה יתרה.

מיכל גרוס: זה חשוב לנו מאוד.

מיכל גרוס: אנחנו עוקבים, מפקחים.

מיכל גרוס: אני מוכרחה לומר שאנחנו רואים אחריות גם מצד גופי השידור שלנו.

מיכל גרוס: אין חריגות בנושאים האלו.

כרמית פולק כהן: אני רק רוצה לציין שהרשות השנייה עובדת איתנו בשיתוף פעולה מדהים.

כרמית פולק כהן: דוד רגב, שהוא הנציג - - -

מיכל גרוס: נציב תלונות הציבור שלנו.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אני גם עומדת איתו בקשר.

מיכל גרוס: הוא קשוב מאוד.

כרמית פולק כהן: הוא גם פרסם שבוע שעבר מעין הנחיה, מכתב שאנחנו הוצאנו, שבעצם מפרט את הסעיפים הספציפיים של החוק ואיך צריך לעמוד בכללי החוק לכל גופי התקשורת שלכם, זאת אומרת, הוא מאוד קואופרטיבי.

כרמית פולק כהן: בהקשר הזה אני חייבת להגיד.

יפעת שאשא ביטון: מיכל, את בעצם אומרת, אנחנו בגזרה שלנו מאוד מודעים לאותם דברים שעולים כאן, אנחנו עם היד על הדופק, אצלנו לא נפגשו את זה.

יפעת שאשא ביטון: במקום שבו אנחנו פוגשים, כי זה באמת היה חריג או משהו, אנחנו גם נוקטים בצעדים.

יפעת שאשא ביטון: שאלתי כאן בצד, רגע, אתר "מאקו", אינטרנט, מי אחראי עליהם?

יפעת שאשא ביטון: ומסתבר שאף אחד לא אחראי עליהם?

מיכל גרוס: לא, לא, לא.

מיכל גרוס: אני אסביר.

מיכל גרוס: אתר "מאקו" הוא אתר אינטרנט לכל דבר.

מיכל גרוס: זה שהאחזקות של אתר "מאקו" הן בידיים של "קשת" - - -

קריאה: אבל זה שודר בערב שבועות.

מיכל גרוס: לא ב"קשת".

מיכל גרוס: שודרו, אני אגיד לכם בדיוק את הכמות, את התאריכים.

מיכל גרוס: שודרו תשדירי פרסומת לאתר "מאקו".

מיכל גרוס: בתוך תשדיר הפרסומת לאתר "מאקו" שודרו במשך מספר פעמים לא מועטות - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, הראיון, איפה היה?

יפעת שאשא ביטון: איפה ראית את הראיון?

קריאה: הראיון התפרסם באתר "מאקו".

קריאה: יש לי אותו כאן.

מיכל רוזין: בערוץ 2, בשבוע ימים.

מיכל גרוס: כבר אין ערוץ 2.

מיכל גרוס: ערוץ 2 התפצל.

מיכל רוזין: היה פרומואים כל השבוע: "צפו", "תראו את הראיון עם הרוצח"

מיכל גרוס: בואו נבדיל בין פרומו - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, אנחנו לא מבדילים.

יפעת שאשא ביטון: אם את באה ואומרת, אנחנו בגזרה שלנו, זה לא יקרה, כי אנחנו מודעים, אנחנו עם היד על הדופק, גם כשזה קרה, אז אנחנו הענשנו, ומצד שני אתם נותנים את הפרומו, את הפרסום, מבחינתנו זה אותו דבר.

מיכל רוזין: פרסמו את זה לאורך כל - - -

מיכל גרוס: בואו נבחין, פרומו זה לשידורים.

מיכל גרוס: פרסומות זה פרסומות.

יפעת שאשא ביטון: אז לא לתת.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אתם תפרסמו זנות אצלכם?

יפעת שאשא ביטון: לא, כי זה ברור לכם שזה לא יהיה, אז למה לפרסם שידור של אדם שלא ראוי בכלל לקבל את הלגיטימציה?

אורנה שקלים: אני מצטערת, זו לא פרסומת.

אורנה שקלים: זה היה פרומו.

קריאה: סליחה, את מטעה פה את הוועדה.

מיכל רוזין: אתם הטעיתם.

אורנה שקלים: בואי תשאלי את כל מי שישב כאן, איך הוא ראה את הדברים.

מיכל גרוס: את מדברת על פרשנות.

מיכל רוזין: לא, זו לא פרשנות.

מיכל רוזין: פרומו זה לא פרסומת.

מיכל גרוס: כן, אבל את מדברת על פרשנות כרגע.

מיכל גרוס: את לא מדברת על עובדות.

אורנה שקלים: אני מדברת בשם כל אחד שיושב כאן כאשר הוא צופה בטלוויזיה ורואה כרגע תשדיר, האם הוא ראה את - - -

מיכל גרוס: את מדברת בשם הפרשנות שלך.

מיכל רוזין: היא מדברת על זה שתפסיקו להידבק למונחים משפטיים ותסתכלו על האינטרס הציבורי ועל זה שיש ערכים ומוסר.

מיכל רוזין: אתם רוצים שנחוקק גם על הפרסומות?

מיכל רוזין: אז נחוקק.

קריאה: יש, יש.

מיכל גרוס: סליחה, על הפרסומות נלחמנו אז בוועדת קיש כדי שלא יגעו לנו בפיקוח על זה.

מיכל גרוס: רצו להוריד את הפיקוח על זה.

מיכל רוזין: אני שואלת שוב, האם את חושבת שיש צורך להחריף את החקיקה?

מיכל רוזין: אני התחלתי בדברים, שאני לא רוצה להחריף חקיקה כי אני רוצה לשמור על זכות הציבור לדעת ועל חופש הביטוי.

מיכל רוזין: את יושבת פה ואת בעצם אומרת, אין לי יכולת לעשות שום דבר עם התשדירים, עם הפרומואים, מכיוון שזה בעצם לא כמו שידור רגיל וחסר לי רגולציה.

יפעת שאשא ביטון: מיכל, זה הרבה יותר חמור בעיניי, כי האמירה הייתה, אנחנו מודעים, אצלנו זה לא קורה, ואני מוכרחה לומר שאני התעודדתי מכך, אבל פתאום מסבירים למה זה קרה בגזרה שלנו, אבל זה לא באחריותם.

יפעת שאשא ביטון: זה הרבה יותר חמור, כי הם מודעים והם יודעים בדיוק.

מיכל רוזין: ואני שואלת אותה אם היא חושבת שצריך עוד רגולציה.

יפעת שאשא ביטון: אגב, למי שייך "מאקו"?

מיכל גרוס: "מאקו" שייך ל"קשת", אבל במנדט שיש לנו, וכידוע, רשות מנהלית מוסמכת לעשות רק מה שמותר לה בחוק ולא להרחיב מעבר לכך.

יפעת שאשא ביטון: מה זאת אומרת?

יפעת שאשא ביטון: אתם לא יכולים לתקתק בדלת, אתם "קשת", "מאקו" שייך אליכם - - -

מיכל גרוס: ממש לא.

מיכל גרוס: שום אתר אינטרנט הוא לא תחת הפיקוח שלנו.

מיכל גרוס: בגלל זה ציינתי שבוועדת כלכלה כשדובר על סמכויות הרשות השנייה, ציינו את הצורך ברגולציה מקיפה ואחידה, בין היתר גם על המתחרות של המפוקחים שלנו, שמעמידות אותם מהרבה בחינות - - -

יפעת שאשא ביטון: ולגבי הפרומואים?

מיכל גרוס: לעניין הפרומואים, פרומו זה תשדיר פרסומת.

מיכל גרוס: תשדיר הפרסומת היה לאתר "מאקו".

קריאה: את מסווגת אותה כפרסומת, את הפרומו?

מיכל גרוס: היא פרסומת, זה לא פרומו.

קריאה: כל פרומו?

מיכל גרוס: לא, לא.

מיכל גרוס: פרומואים זה דבר נפרד.

מיכל גרוס: פרומו זה קדימון לשידור, ופרסומת היא תשדיר שבגינו התקבלה תמורה בתוך מקבצי הפרסומות ולפי כללי אתיקה בפרסומות, שגם שם יש הקפדה על מגוון של נושאים.

יפעת שאשא ביטון: גילוי נאות.

יפעת שאשא ביטון: באתי לפה לדיון באמת לא סגורה על מה שצריך להיות פה, ועוד ניסיתי להבין את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו מה אני קולטת?

יפעת שאשא ביטון: ש"קשת", ש"מאקו" שייך אליה, אבל הוא משדר באינטרנט, זאת אומרת, הם יצרו להם הכשר דרך האינטרנט.

יפעת שאשא ביטון: זה כמו כל החברות קש שמקימים וכל מה שאנחנו שומעים.

יפעת שאשא ביטון: הם משווקים אותם ואומרים, זה לא אנחנו.

יפעת שאשא ביטון: חברים, יש פה משהו מעוות.

קריאה: זה נכון לכל אתרי האינטרנט.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אבל זה כאילו הם יצרו להם איזושהי חברת בת שאת כל מה שאסור לי לשים בערוץ הטלוויזיה, אני לא אשים שם, אני אשים באינטרנט, אני אשווק אותם, אבל זה לא אני, אני נקי.

יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, אנחנו חייבים להסדיר את זה.

יפעת שאשא ביטון: משרד המשפטים, מצדה, אנחנו תיכף נגיע אליך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים להסדיר את הדבר הזה.

יפעת שאשא ביטון: זה כאילו מכשירים את השרץ בצורה הכי - - -

מיכל גרוס: לא רק זה, אלא אנחנו נלחמנו בציפורניים שישאירו לנו את הסמכויות שלנו היום, שזה על המפוקחים עצמם בטלוויזיה, בברודקאסט, ולא ייקחו אותן בכל הנוגע לפיקוח על פרסומות למשל, שזה פיקוח נדרש.

מיכל גרוס: לעניין הפרסומת הזו, זו אכן הייתה פרסומת לאתר "מאקו", ולנו, כפי שאני חוזרת ואומרת, אין שום מנדט לפקח על אתרי האינטרנט.

יפעת שאשא ביטון: אבל שידרו את זה בטלוויזיה.

מיכל רוזין: שידרו את הכתבה של "מאקו" בערב שבועות.

מיכל גרוס: הראיון שודר.

מיכל גרוס: אני היום עשיתי בדיקות מקיפות - - -

יפעת שאשא ביטון: זה מה ששאלתי, מיכל.

יפעת שאשא ביטון: הראיון שודר בטלוויזיה?

מיכל גרוס: הראיון לא שודר בטלוויזיה.

מיכל רוזין: השמיעו קטע מהראיון.

קריאה: הראיון היה ראיון טלפוני.

קריאה: נכון, שהוא גם אסור על החוק, דרך אגב.

יפעת שאשא ביטון: דובר שירות בתי הסוהר רוצה לשפוך קצת אור על הסיפור.

אסף ליברטי: אני רק אגיד שקטע מתוך הראיון בקולו של רוני רון שודר בחינוכית.

יפעת שאשא ביטון: בחינוכית?

אסף ליברטי: כן.

אסף ליברטי: הם לקחו מ"מאקו".

אסף ליברטי: זה פשוט במסגרת האייטם שאני הופעתי בו על הנושא הזה, שידרו קטע מתוך הראיון בטלוויזיה החינוכית.

מיכל גרוס: נכון, בתוכנית "תיק תקשורת".

יפעת שאשא ביטון: אז על מי אפשר לסמוך פה?

יפעת שאשא ביטון: באמת אני שואלת על מי אפשר לסמוך פה?

יפעת שאשא ביטון: וזה אומר שהפיקוח לא נעשה.

יפעת שאשא ביטון: אם זה הגיע לחינוכית והעולם שותק, חוץ מחברי הכנסת שהקימו קול זעקה, אז על מי אנחנו יכולים לסמוך?

יפעת שאשא ביטון: מה צריך לקרות כדי שאנחנו באמת נסגור הרמטי את כל הביזיון הזה?

חגית מזרחי: אני רוצה להגיד לך, ההתערבות שלנו היא הרבה פעמים בעקבות גילויים באקראי.

יפעת שאשא ביטון: לא, אתם גם בדיעבד.

חגית מזרחי: באקראי ובדיעבד.

יפעת שאשא ביטון: משרד המשפטים, יש פה מלא פרצות בחסות החוק, בחסות מה שתרצו.

יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו סוגרים אותם?

יפעת שאשא ביטון: מי צריך לקחת אחריות על הסיפור הזה?

מצדה מצלאווי: עורכת דין מצדה מצלאווי ממשרד המשפטים.

מצדה מצלאווי: יש היום בחוק סעיפי חקיקה שנותנים ליועץ המשפטי לממשלה ולבא כוח היועץ המשפטי לממשלה סמכות לעצור פרסומים, ונעשה שימוש בהרבה מאוד מקרים כשמגיע באמת לידיעת גורמי הרווחה ומגיע אלינו על איזשהו תשדיר או כתבה או פרסום, אנחנו עושים שימוש בסעיפים האלה, אם זה סעיף 24 לחוק הנוער, טיפול והשגחה, שבעצם מדבר על הגנת קטין מפני פרסומים מזיקים, ולמשל אם הפרסום מדבר על קטין שנעברה בו עבירת אלימות או מין.

יפעת שאשא ביטון: עזבי, זה לא סוגר.

יפעת שאשא ביטון: זה פלסתר רופף, כי אנחנו רואים שהם מוצאים כל מיני דרכים לעקוף את זה.

מצדה מצלאווי: לא, בעזרת הסעיף הזה הרבה פעמים פנינו לבית המשפט ואסרנו על פרסומים שמזיקים לקטין, זאת אומרת, נעשה שימוש נפוץ בסעיף הזה ובין היתר בסעיף 68 לחוק הכשרות המשפטית ואפוטרופסות.

יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו יוצרים גוף שיודע, כשמגיע אליו תשדיר כזה, יקראו לו פרסומת, יקראו לו פרומו, יקראו לו לא יודעת מה, כל דבר שהם רק רוצים, לא יאשרו אותו.

יפעת שאשא ביטון: יהיה ברור לכולם שזה לא בבית ספרנו.

מיכל רוזין: אתיקה.

מיכל רוזין: אי אפשר הכול בחוק.

יפעת שאשא ביטון: לא משנה, אבל איך אנחנו בעצם מטפלים בסיפור הזה, ועוד בא אלינו עכשיו דובר שירות בתי הסוהר ואומר לנו, זה היה בחינוכית, זאת אומרת, יותר אצבע בעין מזה, סליחה שאני אומרת את זה בצורה כזו כאן בדיון, אין.

מצדה מצלאווי: אני חושבת שאם אנחנו מחדדים את הקושי, אני לא חושבת שיש לנו קושי בכלי משפטי.

מצדה מצלאווי: יש לנו כלים משפטיים בחוק ויש לנו סעיפי חקיקה שמאפשרים לנו למנוע פרסומים.

מצדה מצלאווי: הקושי המרכזי שלנו הוא בזרימת המידע שמגיע אלינו, בדרך כלל באקראי ובדיעבד, על פרסומים כאלה, על כתבות כאלה.

מצדה מצלאווי: כשלנו נודע, נודע לנו דרך באמת פרומואים כאלה ואז אנחנו מיידית פועלים לאיסור פרסום ומגישים בקשות לבית משפט וברוב המקרים זה עוזר, אבל הקושי המרכזי זה בזה שאין לנו באמת יכולת ברוב המקרים לדעת על זה מוקדם יותר ולמנוע מלכתחילה את יצירת הכתבות, הסדרות, הפרסומים, וזה מגיע לנו רק בשלבים מאוחרים יותר.

מיכל רוזין: אני יכולה לשאול בכל זאת את נציג השב"ס, יפעת, אם מותר לי?

מיכל רוזין: אני יודעת שהוא עשה את זה בניגוד לפקודות.

מיכל רוזין: בוא תגיד לנו איך אתם יכולים.

מיכל רוזין: אני לא באה בטענות.

מיכל רוזין: זו לא אחריות שלכם.

מיכל רוזין: הוא מדבר בטלפון.

מיכל רוזין: יש לו זכות לשיחות.

מיכל רוזין: הוא מדבר ואתה לא יודע עם מי הוא מדבר.

מיכל רוזין: אתה לא יכול גם להאזין לו.

מיכל רוזין: השאלה, האם יש איזו הדרכה לאנשים כאלה?

יפעת שאשא ביטון: הדרכה, לאיזה אנשים כאלו, לרוני רון שרצח ילדה?

מיכל רוזין: לא, לא, לא, אני מדברת על הסוהרים.

מיכל רוזין: הרי בכל זאת יש איזו סביבה.

מיכל רוזין: אני מנסה להבין בכל זאת, למצוא דרך שבה בכל זאת השב"ס עוזר לנו למנוע את המצבים האלה.

מיכל רוזין: ברור לי, אמרתי מראש שהוא לא אחראי.

אסף ליברטי: אני אגיד באיזה אופן השב"ס ניגש לדבר הזה.

אסף ליברטי: קודם כול, רוני רון במקרה הזה נענש לאחר שידור הראיון, לאחר שגילינו שהוא התראיין, בשלילת פריבילגיות לחודש, שזה אומר ביקורים וקנטינה, לאזהרה חמורה ובבידוד על תנאי.

אסף ליברטי: זה אומר שפעם הבאה שהוא יעבור עבירה דומה, אז הוא ייענש.

יפעת שאשא ביטון: לא דרמות ביחס להד שנוצר.

אסף ליברטי: לא דרמה, אבל עוד פעם, אתה צריך לייצר איזשהו מדרג של ענישה שהוא הולך ומחמיר עם העבירות, ואסירים גם עושים עבירות הרבה יותר חמורות וצריך לטפל בהם בכל מיני צורות.

אסף ליברטי: אמרת נכון, שלאסיר יש גישה לטלפון ורק במקרים מאוד חריגים וספציפיים נשללת הגישה לטלפון.

אסף ליברטי: בהיבט הזה בטח לאסירים פליליים אין יכולת למנוע את הגישה לעולם החיצון.

אסף ליברטי: אגב, חלק עושים את זה בכל מיני אמצעים, גם דרך עורכי הדין בשיחות ועידה וכל מיני טריקים כאלה.

אורנה שקלים: אני חייבת לשאול שאלה.

אורנה שקלים: אני גם אתמול דיברתי עם יושבת ראש הארגון.

אורנה שקלים: זה פשוט היכה בי בצורה שממש - - -

יפעת שאשא ביטון: איזה ארגון?

אורנה שקלים: ארגון משפחות נרצחים ונרצחות.

אורנה שקלים: הנושא הזה שרוצח עולה לטלפון ויכול לנהל שיחה כראות עיניו עם מי שהוא רוצה, כלומר, על פי מה שאתם אומרים כרגע, אם אני עכשיו רוצחת, יושבת בכלא, יכולה עכשיו לסגור כל מיני עסקאות עם כל מיני אנשים בטלפון שאני מדברת איתם?

אסף ליברטי: אין אפשרות חוקית לשלול מאסיר שיחות טלפון.

אורנה שקלים: למכור קוקאין, ללכת לסגור כל מיני עסקאות - - -

אסף ליברטי: היינו רוצים לעשות אולי כל מיני דברים, אבל אני אומר, בהיבט החוקי אי אפשר לשלול מאסיר שיחות.

יפעת שאשא ביטון: כן, יש זכויות אדם גם כשלא מגיע להם.

יפעת שאשא ביטון: בשביל זה יש רק פתרון אחד, אבל אני לא אומר אותו פה.

אסף ליברטי: בפקודת בתי הסוהר 04/42/01 בנושא הטיפול בפניית אסיר לפרסום דברים בתקשורת, בעצם אסיר, אסור לו להתראיין לתקשורת, אלא באישור דובר שירות בתי הסוהר, ובמקרה הזה מיותר להגיד שהוא לא ביקש את האישור.

אסף ליברטי: אני שנתיים דובר שירות בתי הסוהר ולא אפשרתי עד היום לאף אסיר להתראיין בזיהוי של פנים שלו, בזיהוי של הזהות שלו, בחשיפה אפילו של העבירות שהוא עשה.

אסף ליברטי: כמובן שמכניסים תקשורת לבתי הסוהר, אבל אם אסיר אומר משהו למיקרופון, הוא לא מזוהה ואין קשר בינו לבין העבירות שהוא עשה, והדברים האלה כן קורים.

אסף ליברטי: הפקודה כמו שהיא היום, היא נותנת מענה מאוזן לעניין הזה, כשאני צריך לשקול ארבעה דברים: אחד, זה את מטרת הפרסום.

אסף ליברטי: קודם כול, אם אסיר רוצה להתראיין, הוא עצמו חייב לבקש.

אסף ליברטי: זה לא שכלי תקשורת בא אלי, מבקש ממני ואז אני הולך לאסיר ושואל אותו אם הוא רוצה.

אסף ליברטי: אסיר שרוצה לדבר בתקשורת, הוא צריך לבקש מהנהלת בית הסוהר והיא מעבירה את זה אלי לשקול את זה.

מיכל רוזין: מה השיקולים?

אסף ליברטי: השיקולים, אחד, זה מטרת הפרסום, התנהגות האסיר, היבטים מודיעיניים שיש על האסיר, וסעיף מאוד חשוב זה עמדת נפגעי העבירה, ואנחנו מבקשים את עמדת נפגעי העבירה.

אסף ליברטי: אנחנו מקבלים אותה בכתב באופן ישיר או דרך בא כוחם ואנחנו שוקלים את זה.

אסף ליברטי: עד היום לא אישרתי לאף אסיר להתראיין בתקשורת ולא משנה מה חומרת עבירתו.

אסף ליברטי: יכול להיות שיהיו מצבים שכן נעשה את זה.

אסף ליברטי: למשל, סיטואציה שבה אפשר לשקול בחיוב, וגם זה מוגדר בפקודה, זה אסיר שהגיע עד לבית המשפט העליון שהוא זועק את חפותו, והמקום האחרון שלו לזעוק את חפותו זה בתקשורת, אחרי שבית המשפט העליון הרשיע אותו, וגם אז אני לא מחויב לתת לו את האפשרות להתראיין.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, תודה רבה.

מיכל גרוס: אני רוצה להוסיף רק עוד נקודה אחת שאולי לא ברורה כאן ומאוד חשוב שהיא תובן.

מיכל גרוס: הפיקוח של הרשות השנייה הוא אקס פוסט, זאת אומרת, לא כל פרסומת מוגשת אלינו לאישור מראש.

יפעת שאשא ביטון: איזה כן?

מיכל גרוס: דברים מאוד מסוימים שהם תוצאה של הסכמות של קוד אתי שנחתם עם הרשות השנייה.

יפעת שאשא ביטון: אז אולי הגיע הזמן שזה יהיה חלק מההסכמות של קוד אתי.

מיכל גרוס: לא, בדיעבד זה לא היה צריך להיות מוגש.

יפעת שאשא ביטון: איך לא?

יפעת שאשא ביטון: אחרי שאת אומרת, אצלנו זה ייהרג ובל יעבור, וכשזה קרה - - -

מיכל גרוס: לא פורסמו פרטים.

מיכל גרוס: לא הייתה עבירה על החוק.

יפעת שאשא ביטון: רגע, שנייה, וכשזה קרה, אז אנחנו נהגנו בחומרה, ועכשיו את אומרת, לא, זה לא נמצא בתוך הדברים החריגים של הקוד האתי.

מיכל גרוס: פרסומת לאתר אינטרנט - - -

יפעת שאשא ביטון: זו לא פרסומת לאתר האינטרנט, זו פרסומת לרוצח של ילדה.

מיכל גרוס: זו נגזרת, אבל הפרסומת עצמה הייתה לאתר "מאקו".

יפעת שאשא ביטון: הפרסומת לא הייתה ל"מאקו".

יפעת שאשא ביטון: לא אמרו, "מאקו" זה יופי של אתר, תצפו בו, כדאי לכם.

יפעת שאשא ביטון: זה לא היה.

יפעת שאשא ביטון: זה היה לשידור מאוד מסוים בתוך אתר "מאקו".

יפעת שאשא ביטון: מבחינתי זאת הייתה פרסומת לראיון של הרוצח.

יפעת שאשא ביטון: גם מי שצפה בטלוויזיה, האזרחים התמימים, אף אחד לא חשב שאתם עכשיו עושים כפיים ל"מאקו".

יפעת שאשא ביטון: כיוונתם אותם לראות משהו מאוד מסוים, אז אי אפשר לכבס את זה פה.

מיכל גרוס: כשאנחנו רואים פרסומת שהייתה איתה איזושהי בעיה, אנחנו גם מקיימים דיונים אצלנו, גם הרבה פעמים נוקטים על דרך של הפרה שניתנת למפוקח.

מיכל גרוס: אני חייבת לומר שאני אביא את זה לידי הממונים עלי לצורך קיום דיון מחודש וחשיבה מחודשת בנושא, מאחר שזה מאוד חשוב לרשות, אבל אני שוב מדגישה, אני יודעת שזה לא ברמת הזכות המוחלטת, הנושא של חופש הביטוי, אבל במיוחד בנושא פרסומו יש אלינו גם מעין זכוכית מגדלת של בית המשפט העליון.

מיכל גרוס: אנחנו מאוד נזהרים בפסילה של פרסומות כתוצאה מזכות של חופש הביטוי.

יפעת שאשא ביטון: זה משהו שהיה שווה להסתכן בו בדיון מול בית משפט עליון.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם מסתכנים בדברים אחרים, אז בנושא הזה על אחת כמה וכמה.

יפעת שאשא ביטון: אני שוב אומרת, מה שמטריד אותי פה זה הדיסוננס בין מה שהצגתם, של ייהרג ובל יעבור לבין זה שכשזה באתר "מאקו" ואנחנו מפנים לשם, אז זה בסדר.

יפעת שאשא ביטון: אם היית אומרת לי מהתחלה, תקשיבו, אנחנו לא לקחנו בחשבון ככה וככה, לא נתנו את הדעת, לא משנה מה, אז הייתי אומרת, אוקי, אז עכשיו תהיה הבנה, זה לא יקרה, אבל להגיד לי, אנחנו כל כך מחמירים, ובכל זאת אתם אפשרתם את זה, יש פה בעיה.

יפעת שאשא ביטון: זה כאילו הרייטינג ניצח.

מיכל גרוס: אם יורשה לי, זה לא הדיסוננס.

מיכל גרוס: הדיסוננס הוא זה שכרגע החוק מהבחינה הזו הוא לרעתנו וגם לרעת הדיון.

מיכל גרוס: אנחנו לא יכולים יותר לפקח מראש על שידורים.

מיכל גרוס: אנחנו לא מאשרים יותר לוח שידורים סביב שולחנות אלו בכנסת בוועדת - - -

יפעת שאשא ביטון: לא נשאר הפיקוח על הפרסומות?

מיכל גרוס: על הפרסומות נשאר.

יפעת שאשא ביטון: אז נגמר.

מיכל גרוס: אבל כל הפיקוח נעשה אקס פוסט.

יפעת שאשא ביטון: מה זה משנה?

יפעת שאשא ביטון: העיקר שיש פיקוח.

קריאה: איזה פרסומות צריך להגיש לך מראש, את יכולה לפרט?

יפעת שאשא ביטון: לא, אבל גם אז זה אקס פוסט.

יפעת שאשא ביטון: יש פיקוח.

יפעת שאשא ביטון: מעניין אותי אם זה קורה כאן או כאן או ככה?

יפעת שאשא ביטון: מה זה משנה?

יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, די, הרייטינג ניצח פה.

יפעת שאשא ביטון: אין פה שאלה בכלל.

מיכל רוזין: אני יכולה רגע עוד שאלה?

יפעת שאשא ביטון: כן.

מיכל רוזין: אני באמת חושבת שכשאנחנו מחפשים כל הזמן את הרגולציה, אז יש גם גבולות לרגולציה וטוב שכך, בטח מול גופי תקשורת במדינת ישראל וחופש התקשורת, ולכן חבל לי שלא נמצאים פה יותר גופי התקשורת עצמם, כי כן אני חושבת שבחלק המקרים הם מכילים על עצמם את אותם ערכים שאנחנו כולנו מאמינים בהם, ולא עושים את האיזון הזה, ולכן לא חדשות לבקרים כל היום מראיינים פושעים ועבריינים, אבל בכל זאת כשמגיע להם הפיתוי מול המקרים המאוד מפורסמים ומאוד עסיסיים, נקרא להם צהובים, אז הם נשברים מול ענייני הרייטינג והכסף.

מיכל רוזין: אני רוצה לשאול בכל זאת, סליחה שאני חוזרת לשב"ס.

מיכל רוזין: שוב, אני אומרת, המוקד שלי היא התקשורת, אבל אני כן רוצה להבין.

מיכל רוזין: אני הבנתי, ותתקן אותי אם אני טועה, שהוא התראיין סביב העלאה לוועדת שחרורים או היה איזשהו אירוע שסביבו הוא התראיין.

אסף ליברטי: אני לא יודע.

מיכל רוזין: אני אגיד לך למה אני שואלת את זה.

אסף ליברטי: זה בדרך כלל בא בצמוד לאינטרס, אבל אני לא זוכר שיש לי את האינפורמציה.

מיכל רוזין: אז אני הבנתי שהיה אינטרס.

מיכל רוזין: ראוי לבדוק את זה, אני אגיד לך למה, כי יכול להיות, את אומרת, אי אפשר לעשות הכשרה.

מיכל רוזין: את צודקת, אבל כן בכל זאת האסירים בכל זאת מקשיבים לפקודות כי הם לא רוצים להיענש או הם לא רוצים לשלם מחיר, וגם נכון העניין של מה הוא המחיר ומה יוצא להם מזה.

יפעת שאשא ביטון: הם יודעים שאסור.

אסף ליברטי: ודאי שהם יודעים, בטח אסיר כזה.

מיכל רוזין: ברור שהם יודעים.

מיכל רוזין: אני חושבת שכשיש בכל זאת את אותם מוקדים או אותן נקודות, רגע לפני ועדת שחרורים, לפני ערעור וכדומה, המערכת גם צריכה להיות רגישה וגם להזהיר אותו ואת עורכי הדין שלו, תקשיבו, אתם זוכרים שעל פי הפקודות אסור.

מיכל רוזין: יש פה גם תשומת לב נוספת שלכם.

מיכל רוזין: שוב, זה לא חוק, זו לא פקודה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת רוזין, הוא מדבר עם מפלצת.

יפעת שאשא ביטון: אני מרשה לעצמי להגיד את זה.

יפעת שאשא ביטון: הוא מדבר עם מפלצת.

מיכל רוזין: גם מפלצות, כשהן נכנסות לכלא, הן שומרות על פקודות הכלא.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבי, יש איסור על רצח של ילד או על רצח בכלל.

יפעת שאשא ביטון: הוא עשה את זה בצורה כל כך אכזרית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נשב ונתאר את זה כאן, אז את חושבת שהחודש בקנטינה או חודשיים זה מה שירתיע אותו?

מיכל רוזין: אמרתי שאני חושבת עדיין שבאיזון ברור, אם יש לו אינטרס, הוא יעשה את זה בכל מקרה, אבל אני אומרת בכל זאת, אני חושבת שגם מערכות הכליאה צריכות להיות רגישות בדיוק למצבים כאלה.

מיכל רוזין: כאשר אנחנו יודעים שיש פה סיפור מאוד צהוב, מאוד עסיסי, אנחנו יודעים שכל התקשורת רודפת אחרי ראיונות סביב הסיפור הזה, צריך בתשומת לב נוספת.

מיכל רוזין: שוב, אני לא מטילה עליך עכשיו הוראה בחוק.

מיכל רוזין: אני אומרת שאתה כדובר צריך להיות בתשומת לב.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, מיכל, אני איתך, אני רק אומרת שאנחנו מנסים להיתלות במקום שאני לא רואה בו הרבה ישועה.

מיכל רוזין: אני לא נתלית, אני רק אומרת שאני חושבת שגם תשומת לב של השב"ס לעניין הזה, שידוע שיש משהו שהוא מאוד תקשורתי ומאוד אין ספק שמסתובב סביבו ועכשיו הוא עומד לפני ערעור או עכשיו הוא עומד לפני ועדת שחרורים, יש סיכוי רב יותר, ויש דוגמאות, אני יכולה גם לתת מהעבר, שיהיה יותר ראיונות ויותר עבירות על הפקודות, ולכן אם אתם יכולים למצוא את הדרך בכל זאת לחזק את העניין הזה.

חגית מזרחי: אני רוצה רגע להוסיף משהו.

חגית מזרחי: לצורך העניין, הראיון כאן היה חומר הגלם.

חגית מזרחי: מי שעשה בו את השימוש בסופו של דבר, זה גוף הפרסומת, ואני רוצה להגיד שגופי הפרסומת עושים שימוש לא רק בחומר הגלם הזה, אלא כשיש כתבה כזאת, אז כבר מצרפים אליה, גם במקרה הזה, גם במקרים אחרים, עוד כל מיני חומרי רגע, כי הם עושים את הכתבה יותר נחמדה ויותר צהובה ועם יותר רייטינג, ושם גם באה ההתערבות שלנו, שוב, גם בהיבטים האלה, כי שוב, אנחנו נמצאים בוועדה שהתפקיד שלה זה הגנה על ילדים.

חגית מזרחי: ילדים חשופים לזה בכל מיני אופציות, במישרין, בעקיפין, וצריך לשים לב לתכנים בהיבט היותר רחב.

חגית מזרחי: אנחנו נתקלים דווקא ברצון לחדד ולהצהיב עוד, בהתעלמות מוחלטת מהאפקט שיש לפרסומים האלה על ילדים, במיוחד על אלה שנפטרים.

אסף ליברטי: אני רוצה להגיד משפט אחד רק למה שאמרה חברת הכנסת רוזין, שרוב רובם של הרוצחים, האנסים, השודדים, הגנבים והרמאים נמצאים מחוץ לבית הסוהר.

מיכל רוזין: נכון.

מיכל רוזין: מסכימה איתך לחלוטין עם האמירה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: אוקי.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

עוזיעם ספיר: שמי עוזיעם ספיר מארגון משפחות נרצחים ונרצחות.

עוזיעם ספיר: אני למעשה אח של אורנה, בארגון, מופיעים יחד לפני נוער בסיכון, נערי רפול של פעם.

עוזיעם ספיר: לגבי השב"ס, שאלה קטנה.

עוזיעם ספיר: למה לאסירים ביטחוניים אסור טלפונים סלולאריים, חבר כנסת הודח, עם כל הסיפור שהבריח, ולאסירים פליליים, בואי נגיד, חמורים, לא חמורים, מותר?

עוזיעם ספיר: זה פתח אחורי.

אסף ליברטי: זה לא עניין שאנחנו קובעים אותו, זה עניין של חוק.

אסף ליברטי: זה מעוגן בחוק.

עוזיעם ספיר: זה לא צריך להיות סנקציה.

עוזיעם ספיר: כמו שאני מגיע לכיתה ואני מרצה על מעיין שלי שנאנסה ונרצחה - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים - - -

עוזיעם ספיר: זו הבת שלי שקרה לה - - -

קריאה: זו הבת שלו.

יפעת שאשא ביטון: פשוט אסור לנו בגלל העניינים המשפטיים, ואני גם הקראתי.

יפעת שאשא ביטון: תשתדלו לא להזכיר שמות.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה את הכאב.

יפעת שאשא ביטון: אני פה בדיוק מהסיבה שאנחנו כאן לדיון הגדול.

עוזיעם ספיר: אני מגיע להרצאה, אז דבר ראשון אחרי תקלים לא קטנים, פלאפונים סגורים, בצד, בטעינה מקסימום, ומי שהפלאפון שלו נשאר פתוח או הוא מסמס או נתפס, נענש, ממה שנקרא נערי רפול של פעם, אם אתם זוכרים.

עוזיעם ספיר: הצלחה, 35 הרצאות בכל הארץ, כולל קיבוץ לביא בצומת גולני רק לפני חודש.

עוזיעם ספיר: חוץ מהטלפונים אני רוצה להעלות באופן אישי.

עוזיעם ספיר: ערוץ 10 לפני שנים, כשעופר שלח עדיין היה עיתונאי, הוא עם רביב דרוקר עשו כתבה על הרוצח של מעיין.

עוזיעם ספיר: קיבלנו התראה שזה הולך להיות לשידור ביום רביעי בלילה ב-22:00.

עוזיעם ספיר: גרושתי, שרה, אימא של מעיין מתקשרת אלי, תשמע, יש זה, אנחנו מגישים ערר.

עוזיעם ספיר: יום שישי, שום ערר לא יעבוד.

עוזיעם ספיר: יום חמישי, עורך הדין שלנו, גלעד שר, אלוף משנה במילואים הגיש ערר ולא הספיק, רק למסור את תגובת המשפחה.

עוזיעם ספיר: לציין לזכותו של עופר שלח שדעתו הייתה שלא צריך לשדר את זה למרות שהופקה הכתבה.

עוזיעם ספיר: אמר לנו התחקירן, הוא יוצא שם מאוד רע.

עוזיעם ספיר: מה זה יוצא מאוד רע?

עוזיעם ספיר: לא צריך לתת במה לרוצח ובכלל לעבריינים.

עוזיעם ספיר: הכתבה שודרה.

עוזיעם ספיר: למזלי הוקלטה, כי אני פשוט לא יכולתי לצפות בזה.

עוזיעם ספיר: עופר שלח קיבל את "הפרס" במרכאות לקרוא את התגובה של המשפחה, שכמובן אנחנו מתנגדים, ובעמדה הזאת אני נחרץ מאוד.

עוזיעם ספיר: אני רוצה להעלות דבר שבדיוק אתמול לארה צינמן, שהיא יושבת ראש הארגון שלנו, סיפרה, כי הזכרתי לה את הנושא שאז כבר יגאל עמיר היה קונצנזוס שלא מראיינים אותו ומצנזרים אותו, ואז היא אומרת לי, תשמע, בקריית אונו באיזה אירוע, איזה פסטיבל סרטים שידרו ראיון שהוא מדבר עם הבן שלו או בטלפון או משהו כזה, והצליחו להגניב, כמו שאת אומרת, בדלת האחורית, כתבה על הדבר הזה.

עוזיעם ספיר: אם אתם זוכרים את אמנון לוי עם "פנים אמיתיות", שהוא ראיין את פרנסואה אברג'יל, הרוצח של הבחור, שאצלנו גם כן בעמותה המשפחה, אז אני חושב שגם לשחקן כזה, לרוצח הזה, שאם היה פרס אוסקר על עבריינים, הוא היה זוכה בפרס אוסקר על המשחק.

עוזיעם ספיר: הוא מתחיל לבכות.

עוזיעם ספיר: עשו ממנו בן אדם.

עוזיעם ספיר: הוא הפך לקורבן משום מה.

עוזיעם ספיר: אנחנו הקורבנות, אורנה ואני וכל האנשים.

עוזיעם ספיר: אנחנו 100 משפחות, כל שנה שמצטרפות למעגל השכול.

עוזיעם ספיר: זה משהו נורא.

עוזיעם ספיר: ילדים, הורים, אחים, אחיות, סבא, סבתא שלא קשורים בשום צורה שהיא לעולם התחתון, לפלילים, לסמים, לכלום, ומה שיוצא זה דבר נורא.

עוזיעם ספיר: אותם בקושי שומעים.

עוזיעם ספיר: יש כאן כתבה רק מלפני שבועיים עלי בעיתון, ופה זו כתבה שעשתה אימא של מעיין כאשר הצטלמה ב-"24 שעות", ואנחנו פתאום בצד, בקושי שומעים.

עוזיעם ספיר: פה אורנה יכולה לספר לכם גם כן על דבר מזעזע.

יפעת שאשא ביטון: אני נתתי לך לומר את הדברים כי אני מבינה את הזעקה ואת הכאב, אבל אנחנו צריכים להתכנס לסיום הדיון ולהגיע להחלטות.

יפעת שאשא ביטון: מישהו מהמשרדים רוצה לומר משהו?

יפעת שאשא ביטון: להוסיף?

חגית מזרחי: כן, אני רוצה להגיד שלפעמים הקושי שלנו המרכזי הוא בלטפל בדברים האלו מראש.

חגית מזרחי: בהרבה מדי מהמקרים אנחנו נזעקים בדיעבד, כי החוק הוא משהו שבהקשרים האלה, גם כמדיניות אנחנו נוטים לפרש אותו בצורה שמאפשרת את המקסימום בכל זאת של חופש מידע והכול, אבל אני חושבת שבהקשרים האלו של קטינים, צריך להיות איזשהו דגש שהוא בעיניי יותר מהפרשנות הצרה של החוק כדי לאפשר הגנה יעילה גם מראש ולא רק בדיעבד, ובצורה אפקטיבית, משום שגם הסנקציות שקיימות בחוק, כנראה שלגופי רייטינג או לפחות לחלק מהם, משתלם לבצע את הפרסום, יהיה המחיר אשר יהיה, אנחנו את שלנו כבר קיבלנו.

חגית מזרחי: הקטע של "מראש" הוא קטע מאוד קשה, ושוב, יש יועצים משפטיים של חלק מגופי התקשורת שמודעים ופונים אלינו מראש, אבל יש הרבה שלא פונים מראש, סומכים על זה שאנחנו לא נהיה מספיק אפקטיביים בלטפל בהם אחר כך, ויש כאלה שבמודע ובמוצהר ובמכוון מפרים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תוך כדי שאת מדברת, חגית, ועל סנקציות והכול, אני חושבת על זה שכשבבית עסק, בעיקר במועדונים וכאלה, קורה משהו שאל צריך לקרות, קטטות וכאלה, סוגרים אותם לחודש.

יפעת שאשא ביטון: יש סגירה מנהלית.

יפעת שאשא ביטון: אולי אם אנחנו נתחיל לכבות את המסך של חלק מהערוצים אם הם לא יבינו לבד מה צריך להיות ולא להיות, יכול להיות שזה הדבר היחידי שירתיע, כי כסף ודברים אחרים, הם מסוגלים להתמודד עם הכול.

חגית מזרחי: בעוד שלילדים הנזק יכול להיות בלתי הפיך.

יפעת שאשא ביטון: לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

עדי חן: עורכת דין עדי חן, יושבת ראש הוועדה לזכויות הילד בלשכת עורכי הדין.

עדי חן: כמובן שאני מזדהה עם כל הדברים שנאמרים כאן ובהחלט אני חושבת שצריך כן לשים דגש על זכויות של נפגעי העבירה, שהמשפחה, אם יש ראיון, באמת ליידע אותם, לקבל את התגובה שלהם מראש.

עדי חן: יחד עם זאת, חשוב לי להסביר שאף אחד לא יכול להזדהות עם הראיון של רוצח רוז פיזם, אותה ילדה תכולת עיניים.

עדי חן: אף אחד לא יכול להזדהות עם אף רוצח של אף ילד.

עדי חן: מה שכן, התרומה של הראיונות האלה זה האחריות שלנו כחברה.

עדי חן: אם אנחנו רואים תא משפחתי חולני, לדווח ולא להתבייש ולהתערב.

מיכל רוזין: לא צריך בשביל זה לראיין אותו.

יפעת שאשא ביטון: את יכולה לדבר על הרצח, את יכולה לדבר על הזוועה.

יפעת שאשא ביטון: אם כבר, הייתי עושה יותר דמוניזציה.

יפעת שאשא ביטון: בעיניי, גם ככה שם, אבל לצורך העניין את זה הייתי מקצינה ולא הייתי נותנת במה לרוצח.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא לא הסיקור של הרצח, הסיפור זה ראיון עם הרוצח, ולרוצח לא צריכה להיות במה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חבר הכנסת אכרם חסון ואחר כך חברת הכנסת מיכל רוזין.

אכרם חסון: אני פשוט מתנצל כי יש לי עוד דיון ואני חייב לזוז, אבל רציתי להגיד שני דברים.

אכרם חסון: קודם כול, אני לא מופתע, מניסיוני, שהמוסדות מתעוררים רק אחרי שמישהו בכנסת מדבר על זה.

אכרם חסון: הרי זו חובת

אכרם חסון: כם המוסרית כלפי החברה.

אכרם חסון: ברגע שמקרה כזה קרה, הייתם צריכים להביא לדיונים מהירים, כל אחד במשרדו, גם נציג שב"ס, גם כולם.

אכרם חסון: הענישה הזאת לא מתאימה והיא לא מתריעה והיא לא תעשה שום דבר.

אכרם חסון: אני מציע, מאחר ובסופו של דבר זה חוזר לשולחן שלנו כאן, שאנחנו נשנה את התקנות כאן, וגם אם צריך לשנות חוק, אז נשנה את החוק כדי שהענישה תהיה בהתאם.

אכרם חסון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חבר הכנסת אכרם חסון.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חברת הכנסת מיכל רוזין.

מיכל רוזין: תודה.

מיכל רוזין: קודם כול אני רוצה להודות לך על קיום הדיון.

מיכל רוזין: אני יודעת שהתהפכה הבטן, אבל בכל זאת אני חושבת שזה חשוב.

מיכל רוזין: זה נושא מאוד חשוב ובאמת מבחינתי זה חוט השני להרבה מאוד דברים אחרים ובעיקר העניין הזה, ואני חייבת לומר, אנחנו לא נהיה בעמדה הזאת, אנחנו לא נסכים.

מיכל רוזין: אנחנו לא מחשיכים מסכים, אנחנו לא פוגעים בזכויות אדם ובזכויות אזרח.

מיכל רוזין: זה מה שמבדיל אותנו כמדינה דמוקרטית ממדינות אחרות, ועם זאת, אני גם לא חושבת שהכול צריך להיות כל הזמן פלילי או לא פלילי, על פי החוק או לא על פי החוק.

מיכל רוזין: יש לנו מוסר טבעי, יש לנו ערכים.

מיכל רוזין: אנחנו מבינים מה לא נכון, מה צריך להיות.

מיכל רוזין: 90% אולי, אם לא יותר, מהחוקים, לא היו צריכים להיות מחוקקים אם באמת רוב האנשים היו הוגנים.

מיכל רוזין: זה לא המצב ולכן אנחנו מחוקקים חוקים, אבל אני חושבת שגם כלי התקשורת מבינים היטב שיש גבול לקוד אתיקה, שלא עוברים אותם, ואני חושבת שאני פה כדי להדגיש את העניין הזה ולדרוש אחריות מכלי התקשורת ולהגיד להם, תתעוררו.

מיכל רוזין: אף אחד לא רוצה לחוקק חוקים ולהחשיך לכם מסכים.

מיכל רוזין: אנחנו כן רוצים שתהיו אחראים.

מיכל רוזין: אל תנסו למצוא כל מיני פרצות כדי שיתבעו אתכם או יפנו לבית משפט או יענישו אתכם בדיוק כמו האסירים.

מיכל רוזין: אל תתנהגו כמו האסירים.

מיכל רוזין: בואו תתנהגו מתוך אחריות ציבורית.

מיכל רוזין: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת מיכל רוזין.

יפעת שאשא ביטון: בסוף יוצא שאת התעקשת להביא לפה את הדיון והנימה שלך מאוד מכילה ומרוככת, אבל מאפיין אותך, אז זה שלך לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: אני קצת פחות שם, כי מסתבר שגם במקומות שידעו שזה לא בסדר ובאו ואמרו, אצלנו זה לא יקרה, זה קרה, ואז השאלה אם אנחנו ממשיכים רק להגיד, חברים, זה לא בסדר, או שאנחנו אומרים, אוקי, בואו ננסה לראות איך אנחנו סוגרים את הפרצות האלה, בין אם בחקיקה ובין אם באמצעים אחרים, אבל אין שאלה שאנחנו לא יכולים להשאיר את המצב הזה כמו שהוא, ולכן אני כן מבקשת, מיכל, כי אני באמת מאמינה לך שברור לך שזה לא היה נכון.

יפעת שאשא ביטון: כן לשבת עם מי שצריך, ואם אתם לא מקבלים דברים כאלה בדלת הראשית שלכם, אל תאפשרו את זה גם לא בדלת האחורית.

יפעת שאשא ביטון: אם אתם לא נותנים במה אצלכם בשידור בערוץ עצמו, אל תאפשרו את הבמה הזאת בשידור שלכם כדי לקדם מישהו אחר, וזה מה שקרה כאן.

חגית מזרחי: אבל ייאמר לזכותה שכשהופנתה תשומת ליבם, הם לפחות שינו, מה שגלי צה"ל, היה חשוב להם לעשות דווקא ולשדר במכוון ובידיעה על איסורי פרסום.

חגית מזרחי: לגלי צה"ל כבר אין קטע של פרסום.

יפעת שאשא ביטון: אז את אותה פנייה אנחנו מפנים גם אליהם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נפנה את זה לכל מי שאחראי בעצם רגולטורית על ערוצי הרדיו ועל ערוצי הטלוויזיה, ואנחנו כן מבקשים איזשהו קוד אתי מבחינתכם והתייחסות לאירוע הזה בצורה רשמית.

יפעת שאשא ביטון: אומרים, יש כלים, אנחנו שם, אנחנו יודעים שזה לא בסדר, וזה קרה.

יפעת שאשא ביטון: זה יותר מטריד אותי מאם הייתם אומרים, תקשיבו, לא היינו בסדר, אנחנו נראה איך אנחנו מתקנים, אבל כשאנחנו מנסים להתחמק מאחריות, יש לי בעיה עם זה, ואני אומרת, שבו, תראו איך אתם סוגרים בפעם הבאה כדי שלא תיתנן לגיטימציה לאנשים כאלו.

יפעת שאשא ביטון: ברור לנו שלא מגיעה לו הלגיטימציה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אם אנחנו נראה שזה לא נמצא במקום זה, אז אנחנו ננסה לבדוק משפטית איך אנחנו יכולים לעזור לכם לסנן בפעמים הבאות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נעשה גם את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני כן רוצה שתהיה אמירה מאוד ברורה, שתצא בצורה רשמית מהוועדה, שאנחנו מגנים את הראיון הזה, את הקיום שלו, ושאני חושבת שגם האורחים וגם מי שביצע את הראיון נדרש לחשבון נפש.

חגית מזרחי: לי כן חשוב שכן יופיע גלי צה"ל, כי לדעתי פה ב"מאקו" הם לא היו כל כך מודעים, מה שגלי צה"ל עשו אחרי הראיון ובמכוון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נתייחס לשניהם בסיכום.

תמי ברנע: הם הוזמנו ולא הגיעו.

תמי ברנע: זה גם חשוב להגיד.

יפעת שאשא ביטון: זה רק ממחיש את זה, מיכל, שאנחנו יכולים לדבר וזה בסדר, ממשיכים הלאה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, הדיון סגור מבחינה רשמית.