הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 183, 2017-11-28 10:00

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם.

יפעת שאשא ביטון: הילדים שעדיין אין להם כיסאות, תיכף יגיעו וכולם יישבו בנוחות.

יפעת שאשא ביטון: כשהם ייכנסו אנחנו אפילו נאפשר להם ונעשה רגע הפסקה.

יפעת שאשא ביטון: אני פותחת את דיון ועדת זכויות הילד בציון היום הבינלאומי לזכויות הילד בכנסת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מקדישים אתך כל היום בשבילכם, הילדים.

יפעת שאשא ביטון: אני אגלה לכם בסוד שכל דיון ועדה הוא בשבילכם, הילדים, אבל מה מיוחד ביום הזה?

יפעת שאשא ביטון: שאני מסתכלת מסביבי ואנחנו כולנו מוקפים בהרבה מאד ילדים וזה פשוט משמח ומרגש לראות את כולם.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר לכם מי נמצא כאן איתנו: נמצאים בית ספר פסגות למדעים ואומניות בירושלים ונמצא בית ספר רמז מכפר סבא, ונמצא בית ספר קורצ'ק מקריית שמונה ועמותת חינוך לפסגות.

יפעת שאשא ביטון: בדיון הבא יצטרפו אלינו ילדים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: כך שהיום הזה הוא כל כולו מוקדש לכם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נקדיש את הדיון הראשון לתכניות טלוויזיה, למסרים שאתם בעצם קולטים במסכים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כל הזמן מדברים על האינטרנט, נכון?

יפעת שאשא ביטון: על גלישה בטוחה באינטרנט ועל הסביבות הווירטואליות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו החלטנו לראות קודם כל מה אתם בכלל מקבלים בתכניות התמימות של הטלוויזיה, בתכניות לגיל הרך.

יפעת שאשא ביטון: איזה מין אזרחים אנחנו מחנכים אתכם להיות באמצעות המסרים שאנחנו מעבירים לכם דרך הדמויות המאד מצחיקות והמאד צבעוניות שכולכם אוהבים.

יפעת שאשא ביטון: נמצאים איתנו החוקרות והחוקר שליוו מחקר מאד מאד ארוך, כדי ללמוד על מה אתם צופים בטלוויזיה ומה המסרים שאתם מקבלים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בעצם יצאנו למחקר שערך כמעט שנה, עם הרבה מאד היערכויות.

יפעת שאשא ביטון: ד"ר קרן צור אייל, ד"ר טלי תאני הררי וד"ר אהרוני מתן, שליוו אותנו בשנה האחרונה יציגו את המסרים שאנחנו נחשפים אליהם בתכניות ילדים ואנחנו נפתח את זה אחר כך לדיון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נרצה לשמוע מכם איך אתם רואים בחוויה האישית שלכם את התכניות האלה ומה אתם באמת מזהים מתוך כל מה שיעלה כאן והצלחתם לזהות עוד לפני שאנחנו באנו והצגנו את המחקר.

יפעת שאשא ביטון: הצטרף אלינו חבר הכנסת מסעוד גנאים מהרשימה המשותפת, ברוך הבא.

יפעת שאשא ביטון: תודה מסעוד, מרגש להיכנס לאולם כזה, נכון?

מסעוד גנאים: כן, אין ספק.

יפעת שאשא ביטון: אני מודה שגם אני מאד מאד מתרגשת.

יפעת שאשא ביטון: אז הנה הביאו כיסאות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נוודא שכולם יושבים ואנחנו נתחיל ישר בהצגת המחקר.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מסעוד גנאים, אתה רוצה לומר משהו לפני, או שאנחנו נשמע את המחקר?

מסעוד גנאים: לא, לא.

יפעת שאשא ביטון: אני אנצל את ההזדמנות בינתיים, כשאתם יושבים, כדי לברך, אני לא אומר אורחת, כי היא שותפה קבועה בוועדה, הגברת טובה בן ארי, שהיא אחראית על זכויות התלמיד במשרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: אם יש לכם בעיות של זכויות תלמיד בבית הספר, היא הכתובת.

<טובה בן ארי: ואני גם מאד אשמח.

יפעת שאשא ביטון: מייל קטן ומסדרים את העניינים.

יפעת שאשא ביטון: ד"ר טלי תאני הררי, בבקשה, הצגת המחקר.

<טלי תאני: בוקר טוב לכולם.

<טלי תאני: אנחנו מאד מתרגשים להיות כאן היום ולהציג מחקר באמת גדול שהשקענו בו הרבה זמן ומחשבה.

<טלי תאני: אנחנו רוצים להודות לוועדה על ההזדמנות ולילדים, שככה היו לנגד עינינו בכל המחקר.

<טלי תאני: אנחנו עשינו את המחקר הזה כדי לשקף תמונת מצב.

<טלי תאני: בעצם אנחנו סוג של צינור כזה שנותן איזו שהיא תמונה קצת יותר ברורה על המציאות הטלוויזיונית שהילדים חשופים אליה.

<טלי תאני: וכמו שיפעת אמרה נכון, לטלוויזיה עדיין יש מקום מאד מאד מרכזי בחיים של הילדים החמודים האלה, שנמצאים כאן איתנו.

<טלי תאני: אז אני אתחיל עם הדברים המרכזיים.

<טלי תאני: כשיצאנו לדרך ביחד עם הוועדה, בעצם הגדרנו ארבעה נושאים למחקר או ארבע מטרות למחקר.

<טלי תאני: אמרנו שנתרכז במסרים החברתיים ותיכף נראה, קיבלנו מכלול מאד גדול של מסרים שמצאנו בתכנים.

<טלי תאני: כמובן הנושא המגדרי, שמעניין אותנו, מסרים שקשורים לדימוי גוף ומאפיינים ייחודיים מבחינת תוכן, מבחינת צורה; ועניין אותנו גם לראות איך כל הדברים האלה מתקשרים לגיל המיוחד של הילדים שצופים בתכניות האלה, שזה ילדים באמת מאד מאד צעירים.

<טלי תאני: כל ההיבט הקוגניטיבי, החברתי, הרגשי, מבחינת האפיונים ההתפתחותיים ואיך הם בעצם מורכבים או לא מורכבים לילדים בגיל הזה.

<טלי תאני: מבחינת המחקר עצמו דגמנו במהלך ינואר 2017, ממש לפני כמעט שנה, חודש של תכניות טלוויזיה מהערוצים ביבי, ג'ימג'ם, ג'וניור, הוט, דיסני ג'וניור, חינוכית, לולי וניק ג'וניור.

<טלי תאני: בסך הכל יש במחקר 64 שעות שידור, שמי שמכיר את התכנים האלה ויודע שכל תכנית היא משהו כמו 10 דקות, עם המון מעברונים של דקה, יש המון המון תכנים.

<טלי תאני: לצורך המחקר בנינו צוות של עוזרי מחקר, כשעוזרי המחקר בעצם עזרו לנו לנתח את הכמות המאד גדולה הזאת של התכנים, כשהניתוח הוא בעיקרון ניתוח איכותני, מעמיק, שמנסה באמת להבין מה יש שם; ולצד הניתוח האיכותני עשינו גם איזו שהיא בדיקה שזה לא המוקד של המחקר, אבל גם כמה משתנים כמותיים, כדי להביא גם קצת מספרים כדי שיהיה יותר ברור ותתקבל תמונה יותר מלאה.

<טלי תאני: אנחנו לא נציג פה את הרקע התיאורטי, כיוון שיש לנו המון ממצאים להציג, אבל בדו"ח המחקר שנמצא באתר של הוועדה יש סקירה רחבה, כשבעצם מה שכתבנו בסקירה זה גם היבטים שקשורים להתפתחות של הילדים בגיל הזה, גם להשפעות שיש, מה שהמחקרים מצאו על ההשפעות של הטלוויזיה על ילדים וגם ניתוחי תוכן שנעשו לפנינו, על התכנים הספציפיים האלה.

<טלי תאני: מתוך כל ההקדמה הזו אנחנו עוברים אל החלק החשוב, שזה הממצאים.

<מתן אהרוני: אוקיי, אז לגבי הממצאים אנחנו מתחילים עם המסרים הפרו-חברתיים ואנחנו מצאנו ממצה מאד מרכזי, ערך מרכזי ומוטיב מרכזי ברוב התכניות, אם לא בכולן, זה הערך של החברות והעניין של עולם הילדים שמוצג בתכניות, שהוא לרוב עולם של ילדים שבו החברות היא ערך מרכזי.

<מתן אהרוני: כשאנחנו מדברים על חברות, אנחנו מדברים על חברות שמתבטאת בשיתוף פעולה, בעזרה הדדית, בהקרבה.

<מתן אהרוני: החברות מלמדת את הילדים, כשהם רואים איך מתנהלים חברים, התכנים האלה מלמדים אותם על הסתגלות חברתית, איך מתנהלים בין חברים.

<מתן אהרוני: וכאמור זה נראה מאד חיובי עם, כאמור, עזרה הדדית, הקרבה ושיתוף פעולה.

<מתן אהרוני: אומץ והצלה גם באים לידי ביטוי בהרבה מהתכנים.

<מתן אהרוני: כפי שאנחנו מיד נראה, אנחנו נראה קטע שימחיש לנו בדיוק את ההיבטים הללו.

<מתן אהרוני: עוד מסרים משמעותיים שגם קשורים לערך החברות, זה יצירתיות מחשבתית.

<מתן אהרוני: אנחנו רואים שהתכניות מעודדות ילדים לחשוב בצורה יצירתית.

<מתן אהרוני: זה אומר שלגבי חשיבה, הילדים לומדים בצורה עצמאית וגם שיתופית, כי כאן מורגשת החברות, וכל זה בא לידי ביטוי בפתרון בעיות.

<מתן אהרוני: בדרך כלל בתכניות יש איזו בעיה ואז יש פתרון.

<מתן אהרוני: הפתרון חייב להיות יצירתי וזה פה דבר מאד מרכזי.

<מתן אהרוני: לצד המסרים האלה, המאד משמעותיים, יש גם מסרים שהם פחות משמעותיים אבל הם נוכחים שם, וזה למשל הנושא של דאגה לסביבה.

<מתן אהרוני: מצאנו שהתכניות מתייחסות לסביבה.

<מתן אהרוני: יש תכניות ספציפיות שמתמקדות במחזור.

<מתן אהרוני: כמו למשל, נתנו פה דוגמא, רפטי-רפטי שזו תכנית שמציגה איך בעזרת כל מיני אביזרים שיש בבית או שמוצאים בסביבה, אפר לעשות כל מיני דברים יצירתיים.

יפעת שאשא ביטון: שזה נושא מאד רלבנטי גם למציאות שאנחנו חיים בה ולשיח הציבורי שמתקיים.

<מתן אהרוני: בהחלט.

<מתן אהרוני: אז באמת שילוב ופיתוח הטבע יחד עם התרבות.

<מתן אהרוני: כלומר נותנים המון כבוד לטבע.

<מתן אהרוני: עוד נושא מרכזי זה ישראליות.

<מתן אהרוני: הישראליות באה לידי ביטוי בעיקר בצורה שכשמדברים על ישראליות מדובר על מקומיות, מסורת, קשר למדינה וזה בא בעיקר במעברונים, ככה אנחנו מוצאים את זה.

<מתן אהרוני: יש מעברונים, אם זה חגים יש יש מעברון שמציג את החג.

<מתן אהרוני: לרוב זה גם בשירים בין הקטעים, אז שם אנחנו מוצאים.

<מתן אהרוני: שירים שכולנו מכירים, שגדלנו עליהם, שבאים לידי ביטוי.

<מתן אהרוני: הם מבטאים את הישראליות.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר משהו לפני, כי יש לנו פה קהל של ילדים, אז אנחנו גם נעשה את ההתאמות.

יפעת שאשא ביטון: מסרים פרו חברתיים הם בעצם מסרים חיוביים.

יפעת שאשא ביטון: מסרים שאנחנו רוצים לקדם ואנחנו פוגשים אותם בתכניות הילדים שאתם נחשפים אליהם.

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לכם אחרי ההצגה אפשרות גם לומר, בשמחה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן עכשיו דוגמאות למסרים כאלה, מסרים שאנחנו בעצם רוצים להעביר לכם, כי אנחנו חושבים שהם יהפכו את החברה שלנו לחברה טובה יותר.

<מתן אהרוני: אנחנו רוצים להראות לכם עכשיו, כדי לסבר את האוזן, קטע קצר מתוך התכנית הרפתקאות פיטר הארנב.

<מתן אהרוני: פיטר הארנב הוא כאמור ארנב, שהוא וחבריו – חברתו לילי וחברו הסנאי וגם בן דודו ולפעמים גם אחותו הקטנה – יוצאים להרפתקאות.

<מתן אהרוני: הם שובבים.

<מתן אהרוני: הם משחקים ביער, אבל הם צריכים נורא להיזהר כי יש את השועל, יש גם סמור וגם ינשוף שרוצים לטרוף אותם ואת החברים שלהם.

<מתן אהרוני: במהלך ההרפתקאות הם צריכים גם להגן על חבריהם ולעזור להם.

<מתן אהרוני: בואו נראה את הקטע, שידגים לנו את היטב את הנושא של אומץ, הקרבה, חברות וגם יצירתיות.

<מתן אהרוני: בקטע שאנחנו נראה, נראה איך פיטר מסיח את דעתו של השועל, כדי לנסות ולהציל ציפור.

<מתן אהרוני: מוצג סרטון

<מתן אהרוני: אוקיי, לצד המסרים הפרו חברתיים יש גם מסרי אנטי חברתיים, כלומר מסרים שליליים.

<מתן אהרוני: הם לא משמעותיים כמו המסרים הפרו חברתיים, אבל הם קיימים גם כן, כמו מסר אחד מרכזי, שזו אלימות.

<מתן אהרוני: אלימות קיימת בתכנים גם של ילדים.

<מתן אהרוני: אלימות היא בעיקר אלימות פיזית.

<מתן אהרוני: אין אלימות מילולית.

<מתן אהרוני: כמעט ממש לא מצאנו משהו משמעותי.

<מתן אהרוני: גם צריך לסייג, האלימות מתבטאת בתכניות ובערוצים שפונים לקהל קצת יותר גדול.

<מתן אהרוני: אנחנו עומדים בין גיל לידה לגיל 6, אז יותר קרוב לגיל 6.

יפעת שאשא ביטון: אבל עדיין גיל רך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו עדיין מדברים על הילדים המאד קטנים.

<מתן אהרוני: כן, זה עדיין הגיל הרך, נכון.

<מתן אהרוני: אז האלימות נתפסת כפתרון לגיטימי לקונפליקטים, לבעיות.

<מתן אהרוני: גם אפשר להשתמש באלימות, כפי שאנחנו מיד נראה בקטע, שם נראה שזה אמצעי לגיטימי.

<מתן אהרוני: אלימות נתפסת גם כחלק מתחרות על משאבים.

<מתן אהרוני: אם דמות אחת רוצה במשאב של הדמות האחרת, אלימות זה עוד משהו שבא לידי ביטוי.

<מתן אהרוני: לצד האלימות יש גם קנאה.

<מתן אהרוני: קנאה זה בעצם הרצון במשאב של מישהו אחר או בתכונה של אחר, ובגללה הדבר מוביל לפגיעה וזה העניין השלילי שיש פה.

<מתן אהרוני: אז גם זה נמצא שם.

<מתן אהרוני: עניין נוסף זה חוסר אחריות.

<מתן אהרוני: חלק מהסיפורים מציגים דמויות, סיפורים שבהם הדמויות חסרות אחריות.

<מתן אהרוני: הן מניעות את העלילה, כלומר זה משהו שהוא חלק מהנרטיבי, אבל חוסר האחריות נתפס כעדין קיים שם.

<מתן אהרוני: משהו שקיים, לגיטימי וכאמור חוסר האחריות הוא התנהגות פוגענית כלפי רכוש הסביבה.

<מתן אהרוני: דבר נוסף שקשור למסרים אנטי חברתיים זה הנושא של תפקיד הרע, האיש הרע.

<מתן אהרוני: אז בתכניות, שוב, שזה חלק גם מסיפור – צריכה להיות דמות טובה ודמות רעה.

<מתן אהרוני: הדמות הרעה מקבלת מקום מכובד ומקום לגיטימי.

<מתן אהרוני: זה לגיטימי שיהיה גם את הדמות הרעה.

<מתן אהרוני: מעשים פוגעניים הם חלק טבעי ומקובל שקורה בעלילה.

<מתן אהרוני: אנחנו כאמור נראה עכשיו קטע.

יפעת שאשא ביטון: אבל לפני כן אנחנו נשאל את הילדים האם אלימות זו באמת דרך לפתרון של בעיות?

<קריאה: לא.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע אתכם צועקים את זה בכנסת, שיבינו.

<קריאה: לא.

<קריאה: לא.

<קריאה: לא.

<מתן אהרוני: אוקיי, אז עכשיו אני רוצה להראות לכם קטע קצר מתוך התכנית תום החתול המדבר.

<מתן אהרוני: תום החתול המדבר זה תכנית שבא יש את הכוכב שלנו תום, החתול כמובן וחבריו שהם חיים ונמצאים רוב הזמן במרתף ביתם, המשמש כחברת סטרטאפ, שם הם ממציאים, בעיקר בן הטכנולוג, שתיכף נראה אותו, ממציא כל מיני המצאות.

<מתן אהרוני: מה שאנחנו נראה בקטע הזה, זה שבן המציא אפליקציה שמחסלת חיידקים ואם לא הצלחת לחסל את כל החיידקים, אפשר גם בעזרת האפליקציה להגדיל אותם לדמות אנושית ואז לחסל אותם.

<מתן אהרוני: אנחנו מבינים כבר שיש פה קצת אלימות.

<מתן אהרוני: אנחנו נראה את הקטע.

<מתן אהרוני: בקטע אנחנו נראה את החיידק ג'רמי, שהוגדל והפך להיות אנושי.

<מתן אהרוני: שאר החברים רואים שהוא נורא חמוד, כי פתאום הוא בן אדם, או דמות מואנשת, לא אדם ובן רוצה לחסל אותו, כי הוא מסוכן.

<מתן אהרוני: בואו נראה את הקטע.

<מתן אהרוני: אנחנו ערכנו את הקטע.

<מתן אהרוני: אנחנו נרצה קצת רק קצת מההתחלה וקצת מהסוף.

<מתן אהרוני: מוצג סרטון

<מתן אהרוני: לצד המסרים החיוביים והשליליים, יש גם מסרים שהם דו משמעיים, שהם לא חד משמעיים.

<מתן אהרוני: שאתה יכול לקחת את זה לפה ולפה ואנחנו מוצאים שחלק מהתכנים הללו גם עלולים לבלבל ילדים בשלב התפתחותי מסוים.

יפעת שאשא ביטון: מתן, מדי פעם אני אעשה הפסקות.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע להתייחס לקטע שהוקרן מקודם.

יפעת שאשא ביטון: בתוך המסרים האנטי חברתיים של אלימות כפתרון וכו', זיהיתי שם מסר מאד יפה, שכשאנחנו מכירים את האנשים, אז אנחנו כבר לא רוצים לפגוע בהם.

יפעת שאשא ביטון: ואני חושבת שדווקא כשיש כאן ילדים, שאנחנו מדברים הרבה פעמים על סכסוכים בין קבוצות שאנחנו לא מכירים, בתוך החברה הישראלית, אחד הפתרונות הוא דווקא המפגש וההיכרות כדי בעצם להפיג את המתחים וליצור יותר קרבה בין הקבוצות.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה מסר מאד יפה והיה חשוב לי שהילדים גם ישמעו אותו.

<מתן אהרוני: אכן, כן.

<מתן אהרוני: אז כאמור לצד המסרים החיוביים והשליליים יש גם מסרים שעלולים לבלבל את הצופים הצעירים.

<מתן אהרוני: המסרים האלה הם למשל תחרותיות.

<מתן אהרוני: תחרותיות מצד אחד זה דבר חיובי, זה ערך שחשוב שאנחנו מקדשים אותו – העניין של השגיות והצלחה, אבל לצד התחרות החיובית, היא עלולה להתפתח ויש מצבים ואנחנו רואים את זה, שבהם היא הופכת כבר רמאות.

<מתן אהרוני: כי כדי להצליח במשימה אתה תפגע באחר; והרמאות זו כבר בעיה.

<מתן אהרוני: אותו דבר גם לגבי שובבות.

<מתן אהרוני: שובבות זה ילדותיות, זה שמחת חיים, זה נהדר, זה אושר, אבל שובבות לפעמים הופכת להיות כבר ומוצגת כקונדסות, כרשעות.

<מתן אהרוני: זה כבר הופך להיות משהו די פוגעני.

יפעת שאשא ביטון: משהו שאנחנו רואים אגב גם היום במציאות, לצערי הרב, של תלמידים אל מול אנשי צוות, שהם לא עד הסוף מודעים לכך שמה שהם עושים זה לא שובבות אלא זה באמת מעשה קונדס שהוא לא חיובי, הוא פוגעני וכמובן שחשוב - - -

<מתן אהרוני: אז אנחנו רואים את זה ממש בתכנים.

<מתן אהרוני: אתה רואה שזה בצורה אמביוולנטית וכאמור גם עלולה לבלבל.

<מתן אהרוני: גם גאווה.

<מתן אהרוני: יש פה מצד אחד גם גאווה, זה דבר טוב, זה מעצים את הערך העצמי, אבל מצד שני אנחנו מעודדים את הילדים להיות גאים בעצמם ולהעריך את עצמם, אבל מצד שני גאווה גם הופכת להיות שחצנות.

<מתן אהרוני: והשחצנות באה על חשבון האחר וזה שוב הפגיעה באחר, שהיא כבר שלילית.

<מתן אהרוני: דבר נוסף שהוא דו משמעי, זה גם הנושא הזה של הורות.

<מתן אהרוני: הורות, אנחנו נקדיש לזה עוד ממצאים גם בהמשך, אבל אנחנו רואים שההורות באה לידי ביטוי, אם כבר רואים הורים ואני כבר אקדים את המאוחר ואגיד שכמעט ולא רואים הורים.

יפעת שאשא ביטון: לא רואים הורים בתכניות, נכון.

<טלי תאני: אני אציין את הכמות פה.

<טלי תאני: מבין הדמויות המרכזיות שקודדנו, שהיו כמעט 1,000 כאלה, פחות מ-5% מהדמויות היו מבוגרים והורים בעיקר.

<טלי תאני: הם כמעט לא נוכחים בתכנים.

<מתן אהרוני: ואם הם כבר נוכחים, אז הם מוצגים גם בצורה אמביוולנטית.

<מתן אהרוני: מצד אחד אנחנו רואים שיש הורים סמכותיים, שמלווים את הילדים שלהם ומלמדים אותם בתכניות מסוימות.

<מתן אהרוני: בתכניות אחרות הם הופכים להיות שוליים, הם ממש בשולי העלילה, אין להם תפקיד מרכזי וזה מגיע כאמור עד להיעדרותם המוחלטת.

<טלי תאני: נעבור למסרים המגדריים.

<טלי תאני: אני כן אציין פה כמה נתונים כמותיים שהיו מאד מעניינים למצוא.

<טלי תאני: לצערי הם מאששים בעיקר ממצאים ממחקרים קודמים.

<טלי תאני: עדיין יש יותר דמויות של גברים ובנים מאשר דמויות של נשים ובנות.

<טלי תאני: זה נכון גם בתכנים לגיל הרך.

<טלי תאני: כפי שאמרתי, אנחנו קודדנו את הדמויות המרכזיות – 972 דמויות.

<טלי תאני: שני שלישים מהדמויות הם גברים או בנים, שליש הן נשים או בנות.

<טלי תאני: כלומר עדיין יש פער כמותי לטובת הגברים.

<טלי תאני: מעבר לכך, הדמויות הגבריות נוטות להופיע יותר כדמויות מרכזיות, כמנהיגי חבורה.

<טלי תאני: אצל הבנות והנשים זה עדיין שהן חלק מהחבורה.

<טלי תאני: אנחנו ראינו את זה אגב גם בדוגמא של פיטר הארנב וגם בדוגמא של תום החתול המדבר.

<טלי תאני: הייתה דמות נשית אחת, שהיא הייתה חלק מתוך חבורה שהיו בה הרבה גברים.

<טלי תאני: בנים עדיין נוטים להיות בתפקידים מרכזיים יותר, חשובים יותר לעלילה.

<טלי תאני: הבנות יותר בתפקידים משניים.

<טלי תאני: הבנות נוטות להיות טובות יותר באופן מובהק מהבנים.

יפעת שאשא ביטון: מה שחשוב להדגיש, שכאן אי אפשר לומר שבנות פשוט בחרו או לא בחרו להשתתף.

יפעת שאשא ביטון: אלה דמויות מצוירות, זה אנחנו המבוגרים מציירים אותן, אנחנו בונים את העלילה.

<טלי תאני: זו בחירה.

יפעת שאשא ביטון: ואנחנו בונים את המסר ולכן חשוב לשים את הדגש ולתת את תשומת הלב, כי בידיים שלנו לשנות את זה.

מסעוד גנאים: זה גם משקף את המציאות בקשר לתפקידים.

יפעת שאשא ביטון: נכון, זה בונה מציאות, כי אם הילדים מגיל מאד מאד צעיר נחשפים - --

מסעוד גנאים: אז זהו, - - - זה משקף.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<טלי תאני: המקום שבו אנחנו ראינו נקודת אור אופטימית יותר בהקשר הזה, זה כאשר ניתחנו את המסרים מבחינה איכותנית.

<טלי תאני: אנחנו ראינו שעדיין קיימים סטראוטיפים ואני אזכיר אותם גם, אבל מאד חשוב לציין שיש גם הרבה אתגור של הסטראוטיפים בתכניות לגיל הרך וזה מאד מאד חשוב.

<טלי תאני: זה אומר שמה שאנחנו רגילים לראות לאורך הרבה שנים בתכניות הטלוויזיה, רואים שינוי לטובה בהרבה מאד מהמסרים האלה.

<טלי תאני: יש הרבה יותר מגוון של ייצוגים אצל הבנות.

<טלי תאני: זה נכון שכמותית הן עדיין לא משמעותיות כמו הגברים, אבל יש להן מגוון ייצוגים והרבה מהייצוגים האלה הם להקשיב.

<טלי תאני: כל הבנות והבנים פה בחדר, יש ייצוגים מאד חיוביים.

<טלי תאני: אנחנו רואים נשים ובנות שהן אסרטיביות, דומיננטיות, דיפלומטיות, מנהיגות.

<טלי תאני: בחלק מהזמן יש לנו נשים ובנות בעמדות מפתח, יש לנו כמה ראשות עיר בקרב התכניות הללו.

<טלי תאני: יש לנו עדיין נסיכות, אבל הנסיכות שאנחנו רואים הן הרבה פעמים נסיכות אסרטיביות.

<טלי תאני: הן משלבות דווקא, לצד גם רגשנות, אהבה ודאגה לזלות, גם הרבה אסרטיביות, גם הרבה רציונאליות, גם הרבה פעילות.

<טלי תאני: הן פעילות במרחב, הן זזות, הן מקדמות אל העלילה בצורה מאד חיובית.

<טלי תאני: עדיין יש לנו את הדמויות של הנשים הרעות, המכשפות, עדיין יש לנו את הבנות הפחות חכמות, אבל אנחנו רואים גם אתגור של הסטריאוטיפים.

<טלי תאני: מבחינת הייצוגים של הגברים והבנים אנחנו רואים גם מגוון ייצוגים.

<טלי תאני: זה יותר עקבי לאורך השנים במחקר.

<טלי תאני: לצד דמויות אסרטיביות של גברים, רציונאליות יותר, אנחנו רואים עדיין גם – וזה אולי קצת יותר חדש – גם גברים, או בנים שהם יותר רגשנים ואוהבים ומבטאים רגשות.

<טלי תאני: יש מעט יותר - - -

יפעת שאשא ביטון: אז יש תקווה.

יפעת שאשא ביטון: כבר מתחילים לראות איזה שהם סממנים חברתיים חדשים שנכנסים.

<טלי תאני: כן, יש התקדמות, בהחלט.

<טלי תאני: לגבי משאבים וכוח.

<טלי תאני: משאבים וכוח זה אומר האם לדמויות יש את היכולת להשפיע על הסביבה ובאלה אמצעים.

<טלי תאני: אנחנו רואים שלשני המינים יש כוחות.

<טלי תאני: אצל הבנות בדרך כלל זה קסמים, יש להן איזה שהוא כוח חיצוני שהן יכולות להפעיל כדי להשפיע על הסביבה.

<טלי תאני: אצל הבנים זה בדרך כלל כוחות על, שזה ככה משהו פנימי ומולד, שהם מביאים ביחד איתם.

<טלי תאני: מה שהיה מאד יפה וזה גם עדכני ורלבנטי, אנחנו רואים הרבה טכנולוגיה בתכניות לגיל הרך, שזה מאד מתאים לתקופה הנוכחית.

<טלי תאני: הטכנולוגיה משמשת גם את הבנים וגם הבנות.

<טלי תאני: גם כלי רכב, טכנולוגיות, מכשירים, כל הדברים האלה – גם הבנים וגם הבנות משתמשים בטכנולוגיה הזאת.

<טלי תאני: גם הבנים וגם הבנות זזים במרחב, גם הפרטי וגם הציבורי.

<טלי תאני: אנחנו רגילים באופן מסורתי בתכנים הטלוויזיוניים בעיקר, שהבנות או הנשים בדרך כלל נמצאות במרחב הפרטי, הביתי, בתוך הבית ופחות שולטות במרחב הציבורי.

<טלי תאני: אנחנו כן רואים בתכנים העדכניים יותר לגיל הרך שיש לנו גם בנים וגם בנות במרחבים הציבוריים.

<טלי תאני: כן יש תזוזה של הדמויות והבנות אפילו מפעילות הרבה פעמים את העלילה במרחב הציבורי.

<טלי תאני: אני אזכיר במילה.

<טלי תאני: אנחנו בדקנו מיניות והחפצה – ששש מיניות, יש פה ילדים – אבל בדקנו גם את הנושאים האלה.

יפעת שאשא ביטון: זה חשוב.

<טלי תאני: מאד מאד חשוב.

<טלי תאני: מאד עקבי עם מה שאנחנו יודעים מהעולם.

<טלי תאני: בדרך כלל תכניות לגיל הרך בכלל לא נחקרות בהקשר של מיניות.

<טלי תאני: המפיקים, כאשר מדברים איתם, יש מחקרים שעשו גם את זה, אמרו שהמיניות היא נושא שהוא טאבו בגילאים האלה.

<טלי תאני: בכלל לא מזכירים ומציינים אותו.

יפעת שאשא ביטון: הוא טאבו, אבל הוא שם.

<טלי תאני: לא, את האמת אנחנו במדגם שלנו אנחנו לא מצאנו עדויות למיניות ומעט מאד עדויות להחפצה, שבעיקר התמקדו בלבוש קצר וצמוד.

יפעת שאשא ביטון: שזה גם חלק ממיניות.

<טלי תאני: בהחלט.

<טלי תאני: חלק קטן.

<טלי תאני: אני מציינת שוב, אני צופה שהתכנים האלה יהיו הרבה יותר משמעותיים בקבוצת הגיל הבאה.

<טלי תאני: לא נמצאו כמעט עדויות משמעותיות בגיל הצעיר.

<טלי תאני: אני רוצה להראות לכם מתוך התכנית תמר הבלשית בקפטן יום שלישי.

<טלי תאני: תכנית ישראלית דווקא ותכנית שהיא לא אנימציה, זה דמויות אנושיות.

<טלי תאני: תמר היא ילדה, נערה, שפעם בשבוע מבלה עם אבא שלה ועם סבא שלה.

<טלי תאני: יש להם יום קבוע שבו הם מבלים יחדיו.

<טלי תאני: הגברים המבוגרים מציגים בפניה איזו שהיא תעלומה ותמר צריכה לפתור אותה.

<טלי תאני: אנחנו רואים פה דמות של נערה, שהיא אקטיבית מאד, היא החכמה, היא הרציונאלית, היא שמניעה את העלילה בניסיון לפתור את התעלומה בכל שבוע.

<טלי תאני: אנחנו נראה לכם את הפתיח של התכנית שרואים מדי שבוע, ותראו כמה הבחורה הזאת דינאמית ומשמעותית בתכנית.

<טלי תאני: מוצג סרטון

<טלי תאני: קצת מסרים על דימוי גוף ובריאות הגוף, שאנחנו גם בדקנו, נושאים מאד מאד חשובים לגילאים הצעירים.

<טלי תאני: אנחנו רואים שיש הרבה מאד רזון.

<טלי תאני: הרזון מאד שולט בתכניות האלה, כמו במרבית התכנים הטלוויזיוניים.

<טלי תאני: הבנות נוטות להיות מאד רזות.

<טלי תאני: את הבנים רואים בעלי מבנה גוף ממוצע, אבל בכל מקרה אין משהו מעבר לזה בדרך כלל בתכנים האלה.

<טלי תאני: אנחנו רואים בעיקר מבני גוף מאד מאד רזים שמודגשים בצורה הזאת והמסר הזה מאד עקבי עם מיתוס היופי שהתקשורת מנסה לקדם, איך צריך להיראות האידיאל והאידיאל הוא כמובן רזה.

<טלי תאני: בדקנו את צבע הגוף בניסיון לראות איך מוצג האחר.

יפעת שאשא ביטון: האידיאל בתכניות הוא רזה.

יפעת שאשא ביטון: אני רק מחדדת לילדים ששומעים, האידיאל בתכניות זה להיות רזה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת לכם, זה לא האידיאל.

יפעת שאשא ביטון: יש מקום לכל הגדלים והצבעים.

<טלי תאני: ולכן בדקנו גם את הנושא של ייצוג האחר בתכנים האלה.

<טלי תאני: אנחנו רגילים לראות מעט מאד ייצוגים של דמויות שהן אינן לבנות באופן מסורתי.

<טלי תאני: זה מה שמוצג בדרך כלל בתקשורת כמקובל ונורמטיבי.

<טלי תאני: אנחנו רואים עדיין בקרב הדמויות האנושיות, שיש העדפה ברורה לצבע עור בהיר, אם כי אנחנו ראינו גם נסיכות כהות עור וכהות שיער ודמויות מגוונות מעט יותר.

<טלי תאני: אז יש לנו את הסטריאוטיפ ויש קצת מאתגורו.

<טלי תאני: עניין אותנו לראות האם התכניות גם מקדמות מסרים חינוכיים בהקשר של בריאות הגוף, נושא מאד מאד חשוב בגילאים הצעירים.

<טלי תאני: בדקנו האם יש פעילות גופנית יזומה שמעודדים אותה בתכנים האלה והאם מעודדים צריכה של מזון בריא.

<טלי תאני: לצערי התשובות לשתי השאלות האלה הן לא חיוביות.

<טלי תאני: אנחנו רואים הרבה מאד פעלתנות בתכניות.

<טלי תאני: הדמויות רצות הרבה וזזות והן שובבות, אבל זה בעיקר פעילות גופנית שמאפיינת את הגיל הצעיר ולא פעילות מכוונת שמעודדים אותה.

<טלי תאני: המזון שאנחנו רואים, בעיקר אגב בתכניות הישראליות, בדרך כלל מזון מאד לא בריא, מזון משמין.

<טלי תאני: לאוכל יש מקום משמעותי מאד בתכניות הישראליות, אבל לא בצורה של עידוד אכילה בריאה אלא בדרך כלל, ופה אנחנו נראה את השקף הבא והמשעשע מאד שלנו, שכולל שמות של דמויות שמצאנו בתכניות הטלוויזיה לגיל הרך.

<טלי תאני: שימו לב, מבוססים רובם ככולם על מאכלים שאינם בריאים: קוקי, ליקריש, טופי, שטרודל, קונפיטורה – כל אלה שמות של דמויות מתוך תכניות ישראליות, מרציפן, מרמלדה וכו', וכולם מבוססים על מאכלים שהיינו מגדירים אותם כפחות בריאים בדרך כלל ואנחנו רואים הרבה מאד מזה בתכנים לילדים הצעירים.

<קרן צור איל: בבדיקה שלנו של המאפיינים הצורניים והתוכניים, מצאנו ואני לא חושבת שזה מפתיע שזה קיים בתוכניות הילדים, אני חושבת שמה שלפחות אנחנו הופתענו, זה הנפח של עולם הדמיון ובעיקר המאפיינים של עולם הדמיון.

<קרן צור איל: אז עולם הדמיון נוכח בתכנים בצורה מאד מאד מרכזית.

<קרן צור איל: ההתרחשויות הן ברובן בעולם הדמיון והעולם הזה, כשמו כן הוא, הוא לא אמיתי.

<קרן צור איל: ומה קורה בעולם הלא אמיתי?

<קרן צור איל: אין גבולות.

<קרן צור איל: הכל אפשרי.

<קרן צור איל: אין דחייה של סיפוקים.

<קרן צור איל: הכל כאן ועכשיו ומיידי.

<קרן צור איל: ואם אמרנו קודם בהתחלה שהחברים מאד מאד נוכחיים והגדרנו את זה כאיזה שהוא מסר פרו חברתי, אז זה נכון, אבל כנראה שיש פה איזו שהיא טרנד אוף, כי החברים מאד מאד נוכחים, גם הדמיוניים וגם האמיתיים, אבל זה כנראה בא על חשבון המבוגרים וההורים.

<קרן צור איל: בעולם הדמיוני הזה, שבו הכל יכול לקרות והילדים מבלים שם את רוב הסיפור בעלילה, אין הורים, אין מבוגרים, אין מורים, אין גנים.

<קרן צור איל: זאת אומרת אחד המרכיבים - - -

יפעת שאשא ביטון: עולם אוטופי לילדים.

יפעת שאשא ביטון: הם לבד והכל פתוח.

<טלי תאני: זה לא עקבי בעליל עם מה שקורה בגיל הרך.

<קרן צור איל: נכון.

<קרן צור איל: אנחנו מזכירים שאנחנו מדברים על ילדים מאד מאד צעירים, שהמבוגרים ובעיקר ההורים, הם סוכן החברות המרכזי ביותר והם לא נמצאים כמעט בכלל בתכנים האלה.

<קרן צור איל: אז זה המאפיינים.

<קרן צור איל: כדי להמחיש את זה קצת, אנחנו נראה קטע באמת קצר מתכנית קייט ומימי של דיסני ג'וניור.

<קרן צור איל: נראה את הפתיח שמראה בעצם משהו שקורה בהרבה מאד מהתכניות, איך מתוך העולם האמיתי עוברים אל עולם הדמיון ושם בעצם מתרחשת רוב העלילה.

<קרן צור איל: מוצג סרטון

<קרן צור איל: אני מתנצלת ילדים, אבל אנחנו ממשיכים.

<קרן צור איל: עוד מאפיינים צורניים, עניין אותנו לראות עד כמה התוכן מורכב, בעיקר בראייה של המאפיינים הקוגניטיביים של הילדים בגילאים האלה.

<קרן צור איל: אז מצאנו בעצם גם וגם.

<קרן צור איל: גם בערוצים של הקטנטנים ממש ממש, ראינו תכנים שהם יותר מורכבים במיוחד בהיבטים של כמות הדמויות ומורכבות העלילה והסיפור- - -

יפעת שאשא ביטון: מתחשבים בהורים שיושבים לראות איתם.

<קרן צור איל: כנראה.

<טלי תאני: אני חושבת שגם חלק מההורים לא עומדים בקצב.

<קרן צור איל: אז באמת יש תכניות עם כל כך הרבה דמויות שמאד מאד קשה לעקוב, לעומת תכנים אחרים שבהם יש חזרתיות ויש מסר אחד עקבי ויש מעט דמויות ואז הרבה יותר קל לעקוב.

<קרן צור איל: עוד דבר שמצאנו, פנייה ישירה לצופים מתוך רצון לשתף ולעורר איזו שהיא הזדהות ואולי גם לטשטש את המעבר הזה שבין העולם האמיתי לעולם הטלוויזיה, יש את אותה פנייה ישירה של הדמויות אל הצופים בבית.

<קרן צור איל: עוד דבר מאד מעניין שמצאנו, אנחנו קוראים לזה איזו שהיא טביעת אצבע ישראלית.

<קרן צור איל: ראינו שיש איזה שהם מאפיינים ייחודיים לתכנים הישראלים בתוך הערוצים האלה.

<קרן צור איל: כשאנחנו מדברים גם על ריבוי של דמויות אנושיות בתוך התוכניות הישראליות, יותר צילומי אולפן, איזה שהוא דפוס עליליתי קובע וגם ההתייחסות לאוכל ובעיקר אוכל לא בריא.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אוכל בכלל בתרבות הישראלית הוא נושא.

יפעת שאשא ביטון: תפתחו גם ערוצים של מבוגרים.

<קרן צור איל: נכון, אבל גם האוכל הלא בריא נמצא שם במקום יותר מרכזי.

<קרן צור איל: אני אעבור להמלצות.

<קרן צור איל: אז באמת יש פה הרבה חומר למחשבה שעולה מתוך המחקר הזה.

<קרן צור איל: בראייה של מה שקורה היום, פחות דיברנו על זה, על עד כמה הורים הם חלק מהסביבה התקשורתית של הילדים.

<קרן צור איל: אנחנו יודעים שהרבה מהצפייה נעשית לבד.

<קרן צור איל: הילדים צופים לבד בתכניות הטלוויזיה ואנחנו חושבים שיש מקום, לאור הממצאים האלה, לחזק את המעורבות של ההורים ואולי צפייה משותפת זו איזו שהיא המלצה אוטופית, אבל כן שהורים יבינו קצת יותר במה הילדים צופים.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אנסה רגע למקד את ההמלצות.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך אנחנו נחזור אליהן, כשנפתח את הדיון.

<קרן צור איל: בסדר, אז אני ממש עוברת על זה מהר.

<קרן צור איל: כל הנושא של סיווג-סימון, יש פה דברים שחשוב להתייחס אליהם על סמך המחקר שלנו.

<קרן צור איל: אחד הדברים בעינינו הכי חשובים, ואני אומרת את זה כאן כי גם ראינו המון המון דברים מאד חיוביים בתכניות לגיל הרך.

<קרן צור איל: אנחנו חושבים שיש מקום לתת תו תקן, תו איכות לתכניות שהן עושות את הדברים בצורה נכונה, שהן כן מקדמות מאד את המסרים הפרו חברתיים; שאין בהן אלימות ושיש בהן את כל מה שאנחנו היינו רוצים שיהיה בתכניות הטלוויזיה.

<קרן צור איל: יש לא מעט תכניות כאלה ואפשר לחשוב על איזה שהוא מנגנון של תו איכות כזה.

<קרן צור איל: עוד המלצה שהיא חשובה בעינינו זה הנושא של השוויון גם בהיבט המגדרי, גם בהיבט של הגוף וגם בהיבט של הנוכחות ההורים והנוכחות של המבוגרים, אנחנו חושבים שצריך וראוי לקדם את הנוכחות של המבוגרים גם כחלק מהעולם הטלוויזיוני ולא רק מהעולם המציאותי.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל תודה רבה לד"ר טלי, לד"ר קרן ולד"ר מתן, על עבודה מאד יסודית.

יפעת שאשא ביטון: הדברים עוד נכנסו לפרטים יותר קטנים ולרזולוציות יותר קטנות.

יפעת שאשא ביטון: יש עומק מאד מאד גדול במחקר, אנחנו כמובן הבאנו רק את הדברים העיקריים.

יפעת שאשא ביטון: הצטרפו אלינו לדיון חבר הכנסת אורי מקלב וחבר הכנסת נחמן שי.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ביום זכויות הילד, נחמן נכנס לחדר והסתכל מסביב על הנוף המרגש ואמר כמה ילדים.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון.

נחמן שי: מה אנחנו שווים בלי הילדים?

יפעת שאשא ביטון: לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: אני אתייחס ממש בקצרה בעיקר על הדגש בשקף שהיה על מסרים דו משמעותיים ואני חושבת שבתמצית הכל, אם אנחנו מוציאים אותו החוצה, כי הוא מראה את האיזונים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אם דיברנו על שובבות אל מול מעשי קונדס, על גאווה אל מול שחצנות, ברור לנו שהמעברים ממצב קיצון אחד למצב קיצון אחר הם באיזונים ובמינונים הנכונים של כל דבר.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה נכון לגבי כל מה שאנחנו עושים בחיים.

יפעת שאשא ביטון: לגבי המסרים של הדמויות, מודל היופי, אני רוצה שתסתכלו מסביבכם, ילדים.

יפעת שאשא ביטון: שם זה הפנטזיה ופה זה המציאות.

יפעת שאשא ביטון: במציאות יש הרבה מאד גוונים וכל אחד מאיתנו שונה ויש פה הרבה מאד ילדים יפים.

יפעת שאשא ביטון: ואם אני הייתי רוצה לבקש משהו, אנחנו תיכף נשמע את מי שמביא לכם למסך את כל התכניות האלה, זה לבקש שיהיה ייצוג לכולם.

יפעת שאשא ביטון: שאנחנו נוכל לראות את כל הילדים היפים, שיושבים כאן בחדר, את הייצוג של הדמויות שלהם בתוך תכניות הילדים ואני חושבת שבזה אנחנו נוכל לעשות כבר קפיצה ושינוי משמעותי.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת נחמן שי, אתה רוצה להתייחס עכשיו?

נחמן שי: לא, לא, אני רוצה ללמוד קצת על הנושא.

נחמן שי: יש לי נכדים בגילאים האלה ואולי אני אצא מפה ואלמד.

יפעת שאשא ביטון: עם תובנות, כן.

יפעת שאשא ביטון: אז אני רוצה גם לומר שההמלצות שניתנו למחקר, מה שאני שמחתי לראות זה שהן מתיישבות עם השיח שהיה כאן בוועדה יחד עם הערוצים השונים והרשות לטלוויזיה בכבלים והלוויין.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את זה נכון?

יפעת שאשא ביטון: כל פעם אני מחפשת את השם.

יפעת שאשא ביטון: מועצת שידורי הכבלים והלוויין.

יפעת שאשא ביטון: באמת להתייחס לסימון מחדש, להגדרות מחדש של קבוצות הגיל מבחינת מה מתאים למי.

יפעת שאשא ביטון: היום המנעד הוא רחב גם בתוך ההגדרות הקיימות, גם הנושא של תו תקן וסימון של תכנים איכותיים.

יפעת שאשא ביטון: תיכף אנחנו נשמע גם אותם ואני שמחה שבסופו של דבר אתם חקרתם מהמקום שלכם ואנחנו חקרנו ממקום נוסף ואנחנו נפגשנו בנקודת הסיום, כשברור לנו שיש דברים שאפשר לעשות ואנחנו אפילו די מסכימים לגבי הדרך.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע גם אתכם, הילדים.

יפעת שאשא ביטון: אז בכל אחת מהקבוצות ומהנציגויות, אם יש מישהו שרוצה להתייחס למה שראינו ולהגיד מה הוא הרגיש או היא הרגישה, כשראיתם את מה שאנחנו הצגנו כאן.

יפעת שאשא ביטון: אם יש תכניות שאתם מכירים ואיפה אתם פוגשים את זה בתכניות שאתם רואים, כי מאחורי אני שומעת ילדים שאומרים אה, אח שלי, או אחותי רואים את זה.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח לשמוע גם את דעתכם.

יפעת שאשא ביטון: רוצים נציג מבית ספר?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: תציג את עצמך, שם, מאיזה בית ספר אתה.

<יאיר כהן: שמי יאיר כהן מבית ספר רמז.

<יאיר כהן: את רוב התכניות שראינו כאן אחותי רואה, היא בגיל 5 ואף פעם לא שמתי לב שיש בהן כל כך הרבה דברים שהם לא, לא הייתי אומר לא לגיל שלה, אבל שהם אלימים וזה.

<יאיר כהן: אבל מצד שני, שהם גם מצד אחד טובים ומצד שני הם רעים והשילוב שלהם שהוא יחסית מסובך.

יפעת שאשא ביטון: הטבת להגדיר את זה.

<יאיר כהן: באחת התכניות למשל, בתום החתול המדבר, אז זו תכנית שאני באמת מכיר.

<יאיר כהן: גם יש אפליקציה שלה, משחק וזה באמת תכנית שגם החתול, תום וזה שניסה להכניס אותו לשירותים, אז כשגם אתה רואה את זה, בפרקים אחרים למשל הם הרבה מאד מסוכסכים ונלחמים.

<יאיר כהן: וגם בג'ק הפיראט, אני זוכר שהייתי רואה את זה כשהייתי קטן, אז יש שם הרבה מאד, למשל יש שם שתי חבורות שהן בקונפליקט מאד מאד גדול, שבעצם יש שם תחרות על משאבים ועל קונפליקטים ויש שם חטיפות, קרבות וזה כאילו תכניות שיכולות להתאים מהבחינה הזאת לילדים אפילו בגיל 10, 11.

<טלי תאני: באמת?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה לא מתאים.

יפעת שאשא ביטון: תגידו לי, מה אנחנו צריכים יותר מאשר לשמוע מהילדים שמיטיבים ל - - -

<קרן צור איל: איפה היית בשנה האחרונה, כשאנחנו - - -

יפעת שאשא ביטון: להגדיר את זה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה על הדברים החשובים.

יפעת שאשא ביטון: זה ממחיש הכל מבחינתנו וגם מראה כמה היה חשוב שנעשה את זה.

יפעת שאשא ביטון: ואגב, הוא נגע בנקודה בנושא של מודעות.

יפעת שאשא ביטון: מודעות, מודעות, מודעות.

יפעת שאשא ביטון: הוא אומר אני ראיתי את זה אבל לא הבנתי עד שפגשתי את זה עכשיו, עד כמה זה מורכב.

יפעת שאשא ביטון: זה מורכב.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה ואחר כך אנחנו ניתן לגופי הרגולציה ואנחנו נשמע ילדים ונציגים פה סביב השולחן.

<מתנאל: קודם כל שלום.

<מתנאל: השם שלי הוא מתנאל.

<מתנאל: אני מבית ספר קורצ'ק צומח בקריית שמונה.

<מתנאל: אני רוצה להעיר שנכון בפיטר הארנב?

<מתנאל: אז בפיטר הארנב יש הרפתקאות וזה, אבל כשאתה יוצא להרפתקאות כשאתה בן 6, המוח שלך אומר לצאת להרפתקאות ואם תאבד פתאום?

<מתנאל: מה, אמא שלך תחפש אותך?

<מתנאל: לא תדע איפה אתה?

<מתנאל: וגם אני רוצה להסיג על עוד דוגמא, כאילו בהנריקו הולך לאכול.

<מתנאל: הוא כל הזמן הולך למסעדה האהובה עליו והמוכר כל הזמן אומר לו, המנהל, הוא אומר לו שאין עוד דברים.

<מתנאל: זה מסמן שהוא מבזבז תמיד.

<מתנאל: אז זה גם מציג בזבזנות.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: חלק מהמסרים שאתם לא ראיתם, הילדים שלנו בחדות שלהם מסוגלים לראות אותם.

יפעת שאשא ביטון: אגב, מה שעוד יותר מטריד, כי בטוח יש עוד דברים שאנחנו היינו קצת סלחניים לגביהם והילדים מזהים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס לנקודה הראשונה שדיברת, על ההרפתקאות, שזה אולי מזמן אתכם לצאת להרפתקה וזה הרבה פעמים עלול לזמן אותנו לעשות דברים שהם מסוכנים והם זקוקים להורים.

<טלי תאני: ובלי ההורים בשטח.

יפעת שאשא ביטון: והילדים אומרים פה ואני חושבת שזאת אמירה מאד חשובה, היא עולה לא פעם בוועדה.

יפעת שאשא ביטון: הילדים שלנו זקוקים להורים שיהיו שם נוכחים, שיגנו עליהם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

<מתנאל: אין בעד מה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן לנציגות כאן ואחר כך אתן לבית ספר נוסף.

יפעת שאשא ביטון: המועצה לשידורי הכבלים והלוויין מי יציג מכם?

יפעת שאשא ביטון: רונן אברמסון, בבקשה.

<רונן אברמסון: אנחנו נדבר גם אני וגם ד"ר דליה הלפר.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז.

<רונן אברמסון: חשוב לציין ואני ראש אגף פיקוח במועצת הכבלים והלוויין.

<רונן אברמסון: אנחנו אוכפים כמות גדולה מאד של הוראות דין, שהמטרה שלהן היא להגן על ילדים, שזה מתחיל מלמעלה באיסור על שידורי פורנוגרפיה, עובר דרך שידורים למבוגרים, שהם שידורים ארוטיים, כל מיני דרכים שהמועצה בעצם לא מאפשרת לשידורים האלה להגיע לילדים, בין היתר שמותר לפתוח את הערוצים האלה רק מעשר בלילה עד חמש בבוקר, עם קידוד וכדומה.

<רונן אברמסון: אנחנו אוכפים בדרך גם את הנושא של איסור שידור שאינו מתאים לילדים בערוצים רגילים, את הנושא של סיווג וסימון ורק אז אנחנו מגיעים בעצם למה שאנחנו מתעסקים איתו היום, שזה ערוצי הילדים, ששם מן הסתם המועצה וכל ההוראות מצפים לסטריליזציה מקסימאלית.

<רונן אברמסון: כל מה שאתם אומרים פה היום הוא נכון.

<רונן אברמסון: יש עוד תכניות שראינו שאנחנו לא יכולים להגיד שאנחנו מאד אוהבים אותן, אבל - - -

יפעת שאשא ביטון: ובכל זאת אתם נותנים להן במה בערוץ.

<רונן אברמסון: זהו, עכשיו נשאלת השאלה מה הסמכות שלנו בעניין הזה, האם אנחנו צנזור, שנבוא ונגיד שפיטר הארנב, שמשודר בכל העולם, לא ישודר בערוצי הילדים לילדים.

<רונן אברמסון: אני לא חושב שיש כוונה כזאת.

<טלי תאני: בכלל לא.

<טלי תאני: נתנו אותם כדוגמא חיובית במקרה הזה.

<רונן אברמסון: נכון, אבל יש שם גם דברים שליליים, או סמי הכבאי או מה שלא יהיה, שזו בעצם סדרת אסונות ויש שם דברים מאד לא אחראים שנעשים.

<קריאה: זו סדרת הצלה.

<רונן אברמסון: אני יודע שהיא נועדה להצלה, אבל בשביל שיצילו צריך גם שיהיה מישהו שיעשו, בסדר.

<רונן אברמסון: אנחנו בין היתר אוכפים איסור של תכנים מסחריים בתוך הערוצים האלה לילדים, אנחנו גם בודקים את אתרי האינטרנט שקשורים לערוצי הילדים ויש לי כל מיני איסורים גם שם לבצע כל מיני פעולות - - -

יפעת שאשא ביטון: מה היכולת שלכם באתרי האינטרנט – אני רגע גולשת לאמירת הסוגריים שלך.

יפעת שאשא ביטון: מה היכולת האמיתית שלכם לסנן תכנים בתוך האתרים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אני אומר למה אני שואלת.

יפעת שאשא ביטון: כי אתה יודע, הרבה פעמים הילדים נכנסים לסרטון תמים לחלוטין ויכול להיות שהוא מאד איכותי, עוד לפני שאנחנו נכנסים עכשיו לניתוח שלו ופתאום יכול לקפוץ להם סרטון שממש לא התכוונו שזה מה שהם יראו, או בתוך התפריט יכולים להופיע סרטונים שאנחנו ממש לא התכוונו שהם יגיעו לשם.

יפעת שאשא ביטון: עד כמה באמת יש לכם שליטה על הסיפור הזה?

<רונן אברמסון: אין לנו שום יכולות פיקוח על יוטיוב ושאר המקומות האלה שילדים נכנסים לשם ונתקלים ולדעתי זו בעיה בפני עצמה.

<רונן אברמסון: בכל מה שקשור לאתרים של ערוצי הילדים יש הוראות מסוימות, למשל במשך 24 שעות אחרי שמפרסמים את האתר בערוצי הילדים, אסור לשים שם תכנים מסחריים.

<רונן אברמסון: את זה אנחנו כן יכולים לאכוף.

<רונן אברמסון: אני לא חושב ש - - -

יפעת שאשא ביטון: שאגב חשוב לסנן אותם.

יפעת שאשא ביטון: הם פחות מדאיגים אותי מהתכנים האחרים שקופצים לילדים תוך כדי תנועה.

<רונן אברמסון: אני לא משער ומהבדיקה שלנו אין את זה, באתרים של ערוצי הילדים את לא תתקלי בתכנים האלה.

<רונן אברמסון: ביוטיוב זה אכן בעייתי ובעוד מקומות.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, זאת אומרת שאתה אומר שבתוך האתרים שלכם, שהם פר אקסלנס אתרים של תכניות הילדים, אין את כל הקוקיס למיניהם או את כל הקישורים לתכנים שהילדים עלולים להיחשף ואנחנו לא רוצים שהם יהיו שם.

<רונן אברמסון: לא.

<רונן אברמסון: אני גם לא חושב שערוצי ה ילדים שבטח ידברו, היו רוצים לתת יד לדבר כזה והם מאד נזהרים בדבר הזה.

<טלי תאני: אני יכולה להגיד משהו בתגובה?

יפעת שאשא ביטון: כן.

<טלי תאני: אני לא חושבת שהנקודה פה היא צנזורה.

<טלי תאני: אני חושבת שיש פה ערוצים שמיועדים לילדים בגילאים מסוימים והנקודה המרכזית שאני חושבת שעולה בתוך הממצאים שלנו, זה להתאים טוב יותר את הגילאים של הילדים, של הקהלים, לתכנים שהם צופים.

<רונן אברמסון: נכון.

<טלי תאני: אף אחד לא אומר שזה לא יהיה בכלל, אבל יש פה איזו שהיא בדיקה שצריך לעשות מחדש, גם אל מי פונה כל אחד מהערוצים, כי הדבר הזה לא לגמרי ברור.

יפעת שאשא ביטון: כן, נכון, לצמצם את הטווח.

<טלי תאני: וגם איך עושים את ההתאמה הזאת.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהדוגמא הטובה לזה, דיברנו עליה גם בוועדה, זה ערוץ הילדים, שערוץ הילדים בשם שלו נשמע מקום מאד בטוח.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת הורה "ששם את הילד" שלו מול ערוץ הילדים, אני אומרת את זה במירכאות, יכול להיות רגוע וכשאנחנו צוללים פנימה אנחנו רואים שטווח הגילאים שם, או ההתאמה של התכניות לטווח הגילאים הוא מאד מאד גדול.

יפעת שאשא ביטון: ויש הבדל בין ילד בגיל 6 או 7 לבין ילד בגיל 12, שלא לדבר על השעות המאוחרות יותר, ששם כבר יש תכנים.

יפעת שאשא ביטון: אז דיברנו על שמש, שלשמחתי הרבה פשוט הוציאו אותו מהערוץ.

יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו מצמצמים - - -

<רונן אברמסון: נכון, זאת בעקבות בקשתנו לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

יפעת שאשא ביטון: אז איך אנחנו מצמצמים את זה בעצם והופכים את זה למשהו שהוא יותר ממוקד גם עבור ההורים.

<רונן אברמסון: דבר ראשון בכל מה שקשור לערוצי הילדים היותר מבוגרים, מגיל 6, הנושאים הרבה יותר מורכבים מאשר פה, שמדובר פה בערוצים לגיל הרך הטיפול בזה באמת צריך להיעשות באמצעות הסיווג ואכן המועצה המליצה בנושא הזה לשר לשנות את הסיווגים הקיימים היום ואני חושב שיש היענות.

יפעת שאשא ביטון: ואיפה ה עומד?

<רונן אברמסון: אני חושב שיש היענות לנושא הזה.

<רונן אברמסון: זה צריך לקרות.

<רונן אברמסון: חשוב שדליה תפרט קצת יותר על הנושא של הסיווגים החדשים.

<רונן אברמסון: אנחנו חושבים שזה יכול לעזור לפתור את מה שאת אומרת.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אז דליה, את רוצה להוסיף על הדברים?

<דליה לירן אלפר: כן, בהחלט.

<דליה לירן אלפר: אני רוצה לציין קודם שאני יושבת פה בשני כובעים, מאחר שאני באה מהאקדמיה, מהמכללה למנהל ואני עוסקת בתקשורת בילדים כבר הרבה מאד שנים, אבל בשנתיים אני ממלאת תפקידה גם של יועצת לתוכניות ילדים ונוער, למועצת הכבלים והלוויין.

<דליה לירן אלפר: אז בעצם אני מדברת כאן בשני כובעים.

<דליה לירן אלפר: דבר ראשון אני רוצה לברך.

<דליה לירן אלפר: אני רוצה לברך את הוועדה, שהיא יזמה את הטיפול בנושא ואני רוצה לברך את החוקרים, את החוקרות והחוקר, את הקולגות שלי שהגישו את המחקר המאד מעמיק הזה.

<דליה לירן אלפר: כשאני קראתי את הדו"ח ואת המסקנות לפני כשבוע, הרעיון הראשון שעלה בדעתי - אני מברכת את חברי הכנסת שהצטרפו – שדרושה בדחיפות - - -

אורן אסף חזן: אני אמנם שמן, אבל אני לא רבים.

אורן אסף חזן: חבר כנסת, לא חברי כנסת.

<דליה לירן אלפר: המסקנה הראשונה שעלתה בדעתי זה שבעצם אנחנו אולי צריכים בדחיפות דורה ישראלית, שחומת עור, עגלגלה, אוכלת אוכל בריא ולדעתי רצוי מאד שתהיה שומרת שבת ומצוות.

<דליה לירן אלפר: אני תיכף אפרט למה.

<דליה לירן אלפר: רוב המסקנות שהועלו כאן במחקר מתיישבות עם מחקרים קודמים בתחום הזה.

<דליה לירן אלפר: אני מאד שמחה לראות שיש שיפור בנושא המגדר, שהדמויות הן יותר עגולות ושיש יותר נשים מנהיגות, למרות שבטח לא מספיק.

יפעת שאשא ביטון: עדיין לא מספיק.

<דליה לירן אלפר: לא מספיק ואולי זה משליך גם את מספר הנשים אחר כך שהולכות למרחב הציבורי ולפוליטיקה ואנחנו יושבים בכנסת.

<דליה לירן אלפר: אני בטוחה שיש קשר בין הדברים, בין מה - - -

<קריאה: גם ילדים בעלי מוגבלויות חסר לי.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<דליה לירן אלפר: אני רוצה להדגיש שחלק גדול מהדברים שהועלו במחקר, יש פה עיסוק בנושאים שהמועצה נתנה את הדעת עליהם.

<דליה לירן אלפר: כבר לפני כשנתיים, כשאני נכנסתי לתפקיד נכתבה אמנה לתכניות ילדים, אמנה משותפת שחתמו עליה כל ערוצי הילדים, כל הגופים המשדרים במרץ 2016.

<דליה לירן אלפר: אני ביקשתי שיחלקו אותה למשתתפים.

יפעת שאשא ביטון: אבל איך זה מתורגם לצעדים אופרטיביים?

יפעת שאשא ביטון: דיברו על הסיווג, דיברו על תו תקן וראינו שזה עולה גם במחקר.

<דליה לירן אלפר: בהחלט, בהחלט.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת שיש צעדים שהם בפרקטיקה כביכול מאד פשוטים - - -

<דליה לירן אלפר: שאפשר לשפוט אותם.

<דליה לירן אלפר: בהחלט.

<דליה לירן אלפר: אז קודם כל האמנה בנויה מכללי עשה ואל תעשה.

<דליה לירן אלפר: זאת אומרת מה נכון לעשות, מה לא לעשות, שזה כבר לכיוון הפרקטי.

<דליה לירן אלפר: זה לא איזו שהיא תיאוריית על, אידיאולוגיה וכו', וזה כמובן אל תעשה אלימות, אל תעשה.

<דליה לירן אלפר: מופיע שם באופן מאד מפורש הנושא שהעליתם – של חינוך לצרכנות יקרה.

<דליה לירן אלפר: אחד הילדים דיבר על בזבזנות, אז יש סעיף באמנה שאומר לא לחנך, לא להוביל לצרכנות יתרה.

<דליה לירן אלפר: זה בפירוש מופיע באמנה שנכתבה לפני שנה וחצי; ולעומת זאת מה לעשות, תרבות ישראלית, מגדר, שוויוניות וכו'.

יפעת שאשא ביטון: כן, כל המסרים.

<דליה לירן אלפר: כל הדברים הללו.

יפעת שאשא ביטון: איך אנחנו נפגוש את זה בתכלס?

יפעת שאשא ביטון: הילדים בסוף לא יודעים מה אנחנו עושים כאן בשולחן הוועדה, הם מקבלים את זה אצלם במסך בבית.

<דליה לירן אלפר: נכון, יפה.

<דליה לירן אלפר: אז בתכלס האמנה קוראת לכך שיהיה סימון.

<דליה לירן אלפר: אתם דיברתם על תו תקן, שיהיה סימון על התכנית על המסך, כדי שהורה שמושיב לא רק מול ערוץ הילדים או הופ, אלא זו תכנית שמקבלת שלושה כוכבים, או שני כובעים או כוכב אחד, שזה יסומן – התכניות האיכותיות, הטובות, שמחנכות למסרים פרו חברתיים.

<דליה לירן אלפר: הדברים הללו הועלו, זה צעד פרקטי לגמרי ויהיה פורום שילווה וכו' את יישום האמנה.

יפעת שאשא ביטון: באיזה סטאטוס זה נמצא?

<דליה לירן אלפר: זה בתהליכים, זה בדיון.

<דליה לירן אלפר: יש כוונה בחודשים הקרובים לצאת למקום של לתת פרס לתכנית טובה וזה ילווה גם בסימון הזה על המסך, שהוא יש החלטה וצריך להוביל לביצועה וערוצי הילדים שתיכף ידברו, אני מניחה יביעו את תמיכתם.

<דליה לירן אלפר: שוב אני רוצה לומר, חשוב מאד היה למועצה לעשות את זה בשיתוף פעולה עם הערוצים.

<דליה לירן אלפר: בזה שהם חתמו על האמנה יש פה הסכמה ועכשיו יש את השלב של הביצוע, שאני לרגע לא אומרת שהוא קל.

יפעת שאשא ביטון: בוודאי.

<דליה לירן אלפר: אני רוצה להוסיף עוד משהו, שהשינויים - - -

יפעת שאשא ביטון: אז בקצרה.

<דליה לירן אלפר: שני דברים קצרים.

<דליה לירן אלפר: אחד שהשינויים האלה הם קשים, כמו שאתם יודעים שני שלישים זה רכש ורק שליש יש שליטה בתכניות מקומיות.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל עדיין.

יפעת שאשא ביטון: גם כשאני מביאה רכש, אני יכולה לפקח על איזה רכש אני מביאה.

<דליה לירן אלפר: בהחלט.

יפעת שאשא ביטון: אגב, דווקא שם אני רואה את זה יותר קל, כי עוד ליצירה ישראלית אני מחויבת, אבל כשאני מביאה רכש, אני בהחלט יכולה לפקח.

<דליה לירן אלפר: כן, לגמרי.

<דליה לירן אלפר: ואני רוצה להעיר על זה הערה שרונן התחיל מקודם.

<דליה לירן אלפר: גם ברכש ובהצגה – הרע או המכוער או הקונפליקט, אני רוצה להעלות פה שאלה בעייתית והיא – ושוב, זה גם לילדים – אם תרצו תכניות שאין בהן אף אחד רע, שכולם טובים וכולם שמחים כל הזמן, זה ידמה למציאות שאתם מכירים?

<קריאה: לא, לא.

<דליה לירן אלפר: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: אבל השאלה איך אנחנו מעמידים את הרע.

יפעת שאשא ביטון: האם אנחנו מעמידים את הרע ממקום שאנחנו נותנים לו לגיטימציה ומגבים את ההתנהגות שלו, או שזה מוצג באופן כזה שברור לנו שזה רע ואנחנו לא רוצים, למול ה - - -

<דליה לירן אלפר: בהחלט, בהחלט.

אורן אסף חזן: השאלה היא לא זאת.

אורן אסף חזן: סליחה שאני מתפרץ.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אורן חזן, אנחנו נותנים דוגמא אישית לילדים.

יפעת שאשא ביטון: הם לא מתפרצים בכיתה.

אורן אסף חזן: אני חושב שהם צריכים ללמוד שאם משהו מפריע להם, אז הם כן צריכים להגיד.

יפעת שאשא ביטון: לא, הם שומרים על תרבות הדיבור בכיתה.

אורן אסף חזן: לא, זה תרבות דיבור, אבל אני רק רוצה להגיד משהו אחד.

נחמן שי: אורן, אצלך רואים את הטעות.

נחמן שי: הם יבינו את - - - הנכונים בזמן.

אורן אסף חזן: הסתכלת במראה לאחרונה?

אורן אסף חזן: אצלי רואים את הטעות?

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אנחנו בוועדה לזכויות הילד.

אורן אסף חזן: כן, כן.

יפעת שאשא ביטון: יש פה ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים - - -

אורן אסף חזן: ולכן אני כאן כדי לשמור על זכותו של נחמן.

יפעת שאשא ביטון: אז רגע, אנחנו ניתן ל - - -

אורן אסף חזן: רק מילה אחת, כי זה קריטי למה שהיא אומרת.

יפעת שאשא ביטון: אז אתה תוכל להתייחס.

יפעת שאשא ביטון: שנייה, היא תסיים את דבריה ואז אנחנו נתייחס.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מלמדים את הילדים.

יפעת שאשא ביטון: כתב לי פה מישהו על דחיית סיפוקים, חובתנו לתת את הדוגמא האישית.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה דליה.

<דליה לירן אלפר: אכן.

<דליה לירן אלפר: הנקודה שעליה רציתי להצביע זה שכמובן יש צורך להראות לדברים דברים שגויים, התנהגויות לא נאותות, בשביל להראות איך לתקן אותן.

<דליה לירן אלפר: כמובן שלא צריך לתת להן לגיטימציה, אבל צריך בתכנים לשמור איזו שהיא רלבנטיות והתחברות עם המציאות, כי עולם בלתי אפשרי לחלוטין לא יהיה אמין.

<דליה לירן אלפר: ונקודה אחרונה שאני רוצה לדבר עליה, זה שאני לא יודעת, אני לא מכירה פה את כל המשתתפים, האם יש פה נציגים של משרד החינוך?

יפעת שאשא ביטון: בוודאי.

יפעת שאשא ביטון: טובה בן ארי ואורה, שנמצאת כאן מהיחידה לטיפול בפרט.

<דליה לירן אלפר: אוקיי, אז זו נקודה מאד חשובה שבה אני אסיים את הדברים שלי.

יפעת שאשא ביטון: שום דיון פה לא מתקיים בלי משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: מה לעשות?

<טובה בן ארי: אנחנו מאד אוהבים את יפעת.

<דליה לירן אלפר: שכל פעילות בתחום הזה היא מחייבת שיתוף פעולה ופעילות במשרד החינוך.

<דליה לירן אלפר: לפני שנים דיברו על אוריינות מדיה.

<דליה לירן אלפר: כשאני שומעת פה את הילדים הם נשמעים מאד אורייניים בתחום המדיה, לפעמים אולי יותר מאיתנו.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<דליה לירן אלפר: אבל אני לא יודעת אם יש להם במה או מקום למשל שהם יכולים לדבר על מה שהם דיברו היום.

<דליה לירן אלפר: זאת אומרת שבתוך מסגרת הלימודים, נושאים שקשורים לתקשורת, לתרבות, למדיה וטכנולוגיה, לא צריכים לבוא רק כהדגמה לשיעור גיאוגרפיה, אלא זה נושא בפני עצמו שלצערי, ואני כבר הרבה שנים מדברת על זה, צריך משבצת בתוך מערכת החינוך וזה בוודאי עניין של כסף, ואולי יהיה יותר קל – אני חוזרת לדורה שומרת המצוות – אם דורה תשמור מצוות היום במערכת החינוך.

<דליה לירן אלפר: זה היה בחיוך.

<דליה לירן אלפר: אבל בלי החיוך – חייבים להכניס את הנושא למערכת החינוך.

<דליה לירן אלפר: זה לא רק נושא של תקשורת.

יפעת שאשא ביטון: אני מודה שלקח לי זמן להבין את הציניות, לגבי דורה שומרת מצוות, אבל אני לגמרי חושבת ואגב אני לא חושבת שהכל זה כסף.

יפעת שאשא ביטון: יש פה עניין אל אוריינטציה.

יפעת שאשא ביטון: הדברים שזורים היום, כשאנחנו מדברים על למידה משמעותית וחקר ורב תחומיות, הדברים יכולים להיות שזורים בהחלט בהקשר של צפייה ביקורתית ואני חושבת שהילדים הטיבו לומר כאן את הדברים ואם אנחנו ניתן להם במה אנחנו נוכל ללמוד מהם לא מעט ודרך זה שאנחנו נלמד, גם הם, בזה שהם יציפו את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: אמר כאן הילד החמוד הזה, לא שמתי לב עד עכשיו ש-.

יפעת שאשא ביטון: זה אומר שצריך לדבר איתם כדי שזה יעלה גם למודעות ואנחנו נשמע אחר כך את משרד החינוך ונתייחס גם לסוגיה הזו.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך חבר הכנסת מסעוד גנאים וחבר הכנסת אורן חזן – הם שמחים שאתה כאן.

אורן אסף חזן: זה גיל לפני יופי.

יפעת שאשא ביטון: הם שמחים שאתה כאן, אז אנחנו נותנים להם אותך עוד קצת.

נחמן שי: זה גם גיל וגם יופי.

נחמן שי: תודה רבה לך, יפעת, תודה רבה על העבודה שאת עושה ועל היום הזה שהנהגת בכנסת וגם על הדיון הזה.

נחמן שי: ראו, בעוונותיי הרבים, לפני 26 שנים השקנו פה, התחלנו ושנתיים אחר כך השקנו את ערוץ 2, ששימש או יצר את העידן החדש בתקשורת הישראלית ובטלוויזיה הישראלית, בין היתר גם בנושא של תכניות ילדים, אבל לא רק.

נחמן שי: היינו אז מאד תמימים וחשבנו שאם נפעיל רגולציה, אז נוכל איך שהוא להסדיר את השידור ולכוון את התכנים, בצורה זהירה מאד כמובן, אבל למנוע כל מיני נזקים לא רק לקהל ילדים, אלא גם לקהל המבוגר.

נחמן שי: אני חושב שמי שמסתכל על זה היום בדיעבד מבין שזה כמעט בלתי אפשרי.

נחמן שי: הריבוי העצום של הערוצים מצד אחד ושל מה שכולם מכירים בשם המסכים, מצד שני, שינה את הזירה לחלוטין.

נחמן שי: אני מודה, גם כמי שיש לו כבר נכדים ונכדות בגילאים האלה, שזה לא בשליטה.

נחמן שי: זה ממש לא בשליטה.

נחמן שי: אני מקנא בהורים או בסבים וסבתות שיכולים לומר לנכדים ולנכדים שלהם – תרדו מיד מהתכנית הזאת ותעברו לתכנית אחרת, או תחזירו לנו את המכשיר הנייד שלקחתם.

יפעת שאשא ביטון: אתה לא עושה את זה, נחמן?

נחמן שי: אני משתדל, אבל אני מודה שזה לא בשליטה.

נחמן שי: וגם את יודעת שבמטלות ההורים הנוכחיות במדינת ישראל, בעם ישראל, שהורים מדלגים מכמה ילדים ועם המטבח ועם ההסעה ועם פה ועם שם, אז ילד יושב מול המסך ואם הוא שקט ולא מפריע, אז רוב ההורים רגועים, לצורך העניין טכנית רגועים.

נחמן שי: הם לא בטוחים שהם יודעים כל רגע ורגע נתון מה הילדים שלהם רואים.

נחמן שי: מי שחושב שכן, שירים יד.

נחמן שי: אני אומר לכם שלא.

נחמן שי: אני אומר לכם שלא.

נחמן שי: אז הם יכולים לכוון לערוץ מסוים או לסדרה מסוימת, מתוך אמונה שזה טוב, שזה משכיל, שזה מרענן.

נחמן שי: לא יודע, כל מיני מילות, אבל זה לא בשליטה.

נחמן שי: וכמובן הרשות שיושבת פה, הרשות הזאת לכבלים והרשות השנייה האחרת, ורשויות שתהיינה ושהיו ושתהיינה, הן משחקות עם עצמן.

נחמן שי: הן לא יודעות מה, וברור שכשיש ערוצים שהם בכלל לא מופקים בישראל ובאים מחוץ לארץ ושאפשר להגיע אליהם באמצעות המחשב ולא באמצעות הערוצים בכבלים, זה בכלל ים.

נחמן שי: זה נהרות שזורמים מכל הכיוונים.

נחמן שי: מי בכלל יכול לשלוט בהם?

נחמן שי: לכן זה מפריע לי מאד אפילו לחשוב שזה לא מספיק העבודה שעשיתם, שנראית לי ממש בקצה עבודה יפה ומעניינת.

נחמן שי: זה לקחתם את מה שיש לכם, אבל אתם לא יודעים את מה שאין לכם כמובן.

נחמן שי: אתם לא יודעים על ערוצים נוספים וכמובן על "ערוצי מבוגרים", שהם בכלל לא אצלכם וגם בהם הילדים צופים.

נחמן שי: הם לא מגבילים.

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו הגבלנו את עצמנו מלכתחילה לטווח גילאים.

נחמן שי: ברור, ברור.

נחמן שי: אבל העולם הטלוויזיוני של הילדים היום הוא הרבה יותר גדול מאשר הערוצים הייעודיים.

נחמן שי: הוא הרבה יותר גדול.

נחמן שי: הם משייטים עם המחשב והם מגיעים לדברים לאו דווקא - - -

יפעת שאשא ביטון: נכון, נכון.

נחמן שי: הם מגיעים לזה.

נחמן שי: אותי למשל מאד מעסיק, אני מוכרח להגיד לכם – אם תתני לי עוד שתי דקות – מה עושים עם חדשות ואקטואליה.

נחמן שי: כי כשאני שאלתי את הנכדה שלי שהיא מאד מתעניינת, אבל היא אומרת סבא, אני פוחדת להתקרב לזה, כי זה הכל רע ורצח.

נחמן שי: כל הזמן הורגים שם אנשים.

נחמן שי: אז היא לא רואה חדשות ואקטואליה.

נחמן שי: ואיך אנחנו מגדלים דור של אנשים צעירים שכן ישמעו וילמדו אקטואליה.

נחמן שי: שכן יידעו שיש עולם סביבנו.

נחמן שי: שכן יידעו שיש חדשות.

נחמן שי: איך הם ידעו?

נחמן שי: פעם היו נוהגים, הטלוויזיה החינוכית שעכשיו לצערי מקפדים את ראשה וזורקים אותה הצידה, היא עשתה מהודרות מיוחדות של חדשות לילדים.

יפעת שאשא ביטון: זה חלק מההמלצות שלנו אגב במחקר שצריך לשמר.

נחמן שי: אני תומך בהן בכל דרך.

יפעת שאשא ביטון: היא הכניסה תכנים שהם יותר מפוקחים.

יפעת שאשא ביטון: אגב, גם מהדורת חדשות לצעירים, שבעצם נותנת פרספקטיבה בצורה אחרת, לא אלימה וכן משאירה את הילדים בתוך האקטואליה של עולם החדשות.

<לימור זהבי וינבוקר: שעדיין משודרת כל הזמן.

יפעת שאשא ביטון: כן, כן.

יפעת שאשא ביטון: זה חלק מהערוץ.

נחמן שי: כן, זה כל כך חשוב, אבל זה גם ייעלם כי לוקחים את הטלוויזיה החינוכית מאיתנו ומבליעים אותה לתוך התאגיד ואני לא יודע מה יישאר שם.

נחמן שי: אנחנו גם רוצים דור של אנשים צעירים שיהיו עדכניים ומודעים לנושאים אחרים, לאו דווקא למסרים שיש בתכניות המיוחדות לילדים.

נחמן שי: אז לכן אני חושב שיש פה אתגר גדול.

נחמן שי: אני לא יודע איך אתם נערכים לזה.

נחמן שי: אני לא יודע איך רשויות הפיקוח והבקרה למיניהן נערכות.

נחמן שי: האם הן רק מסכמות בלהסתכל?

נחמן שי: אני לא יודע אם פה אתם המלצתם?

נחמן שי: מה קורה במדינות אחרות?

נחמן שי: או שאין, או שהם כבר ויתרו ואמרו כל ילד, כל ילדה, כל משפחה תעשה מה שהיא רוצה ואין לנו שום דרך להנחות אותם.

נחמן שי: מה שבטוח זה שהדבר הכי חשוב זה לפחות לפחות לעבוד עם ההורים, פחות עם הילדים, כי הילדים מתפתים די בקלות לזה.

נחמן שי: לעבוד עם ההורים כדרג מנחה ובעל סמכות.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

נחמן שי: גם לפקח וגם לכוון, אבל צריכה להיות פה הרבה אינטראקציה ביניהם ומעורבות.

נחמן שי: ההורים חייבים להיות מעורבים, אחרת ייגרמו פה נזקים שאני לא מתאר לעצמי לאן הם יגיעו.

נחמן שי: אז אלף תודה רבה עוד פעם על הדיון.

נחמן שי: אני מודה שאני יוצא מפה עוד פעם עם מחשבות איך לתקן את העולם שאנחנו חיים בו, אבל אני לא בטוח שיש לי זמן.

נחמן שי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת נחמן שי.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר לך, דווקא כאישה וככזו שהיא גם נעה במרחב כל הזמן ודווקא בשעות שאני במטבח ומאזינה ככה מהצד לטלוויזיה, גיליתי את כל התכנים האלה שבעקבות זה בעצם הגעתי לנושא של המחקר.

נחמן שי: יפה.

נחמן שי: זה קפץ.

נחמן שי: בגלל שאת עוסקת בחינוך הבנת.

יפעת שאשא ביטון: כן, ותכנית שהייתי בהתחלה קמה איתה כל בוקר, כי ככה היינו מעירים את הילדים - בוס ספוג – מישהו פה לא מכיר את בוב ספוג?

יפעת שאשא ביטון: מי מכיר את בוב ספוג?

<קריאה: אני, אני, אני.

אורן אסף חזן: גם אני מכיר.

נחמן שי: אני מכיר את ד"ר סוס.

אורן אסף חזן: פטריק.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, הוא חמוד והכל בסדר, אבל התכנים שם אלימים וכן יש גם אלימות מילולית אגב, שלא לדבר על הדציבלים הבלתי נסבלים שיש שם.

יפעת שאשא ביטון: וכשאני אחרי שתיים שלוש תכניות שהבנתי שזה לא מקרי שזאת התוכנית, אז אצלי לא רואים בוב ספוג, נחמן.

יפעת שאשא ביטון: פשוט לא.

יפעת שאשא ביטון: לא נמצאים שם.

יפעת שאשא ביטון: אז ההורים מאד משמעותיים.

<רונן אברמסון: אגב, ספציפית לעניין של בוב ספוג, אכן היה הליך לגביו.

<רונן אברמסון: מאחר שהערוץ לא סיווג אותו, הוא היה מסווג בעצם לכל הגילאים ואנחנו חייבנו אותו לסווג אותו לגיל 8 ועוד סדרות כמה סנג'י וקרייג, ועוד סדרות שהן מכילות שפה בוטה.

יפעת שאשא ביטון: אצלי הוא לא.

יפעת שאשא ביטון: בוב ספוג הוא כבר לא אורח בביתנו וזה כן מחזק את מה שאתה אומר.

יפעת שאשא ביטון: ההורים הם פקטור מאד מאד משמעותי בסיפור הזה ואנחנו יכולים לנסות להתארגן ולהיערך, ואנחנו נסמן היום ונסווג מחר ואנחנו לא מוותרים על זה, אבל בסוף ההורים נמצאים שם כל הזמן כדי לראות גם לגבי הדברים החדשים.

נחמן שי: שלא יישמע - - - טלוויזיה בבית.

יפעת שאשא ביטון: אל תדאג.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מסעוד גנאים, בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך חבר הכנסת אורן חזן ואנחנו נחזור לילדים.

מסעוד גנאים: תודה גברתי יושבת הראש.

מסעוד גנאים: אני מצטרף לברכות על הדיון החשוב הזה.

מסעוד גנאים: גם אני מברך את החוקרים ואת החוקרות על המחקר החשוב.

מסעוד גנאים: כולנו יודעים שהתכנים והמסרים מהתכניות האלה מאד משפיעים על הילדים שלנו, למרות שכפי שאמר נחמן ואני מסכים איתו, שבעולם הרחב הזה, התפוצצות המידע, האינפורמציה, המהפכה הזו שאנחנו חיים בה, הופכת את הילד שלנו לאיזה סינדיבאד, אני יודע, לאיזה משוטט בכל העולם והוא יושב גם כשאת לבד במטבח והילד שלך לבדו עם המכשיר הקטן הזה, הוא לא יודע לאיפה הוא הגיע, לאיסלנד או לניו זילנד ואת חושבת שהוא איתך, אבל הוא לא איתנו.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מאלה שחושבים, תאמין לי.

מסעוד גנאים: אולי, בסדר.

מסעוד גנאים: אני מדבר באופן כללי.

מסעוד גנאים: העיקרון לפי דעתי שצריך להיות בתכניות הילדים זה העניין של החינוך, של המודעות.

מסעוד גנאים: נכון שזה בדרך בידורית, בידור בסוף לילדים שצריכים להיות להם בידור ותכניות שיצפו בהן, אבל המסרים חשובים מאד.

מסעוד גנאים: כאשר קראתם מהמחקר את העניין המגדרי ואת העניין של חלוקת התפקידים והתפקיד המרכזי עדיין של הגבר, אז זה משקף את המציאות, כי המציאות היא כזאת.

מסעוד גנאים: המציאות היא גברית וכל מה שהזכרתם זו המציאות.

מסעוד גנאים: לכן אני אומר שצריך שיהיה עוד צעד.

מסעוד גנאים: הכוונה, כמו שאני אומר על כל מערכת החינוך, שהיא לא צריכה לשקף את המציאות, אלא לתקן אותה, מראה מתקנת ולא משקפת, כך גם התכניות.

מסעוד גנאים: אני עם נחמן, שהעולם רחב מאד מאד, מעבר לטלוויזיה ומעבר לתכניות הטלוויזיה ולצערי המציאות באזור ובעולם היא אלימה מאד ומשפיעה גם על הילדים שלנו.

מסעוד גנאים: תודה.

יפעת שאשא ביטון: נכון, אני מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת מסעוד גנאים.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אורן חזן, בבקשה.

אורן אסף חזן: שלום לכולם, מה שלומכם?

<קריאה: שלום.

<קריאה: בסדר.

אורן אסף חזן: הכל בסדר?

אורן אסף חזן: אתם נהנים מהשטויות שהמבוגרים מדברים פה בשולחן?

<קריאה: כן, לא.

יפעת שאשא ביטון: למה אתה מקלקל לי את הילדים?

אורן אסף חזן: אני אגיד לכם למה אני פותח ככה.

אורן אסף חזן: תראו, עם כל הכבוד לכל המכובדים וראשית אני מתנצל שלא נכחתי בכל הדיון, הייתי בוועדות אחרות.

יפעת שאשא ביטון: סלחנו.

אורן אסף חזן: יש הבנה בסיסית שעוד לא נפל בה האסימון והיא העובדה שבעולם של היום הילדים האלה הם הילידים ואנחנו כולם מהגרים לתוכו.

אורן אסף חזן: אנחנו יכולים לשבת פה שעות ולדבר על התכנים של הטלוויזיה ולהתעלם מהמציאות, שהמציאות היא זה בכלל.

אורן אסף חזן: הרי לא משנה כמה אנחנו נילחם בבוב ספוג מכנס מרובע או בתכנית כזו או אחרת.

אורן אסף חזן: אגב, גם כשאנחנו היינו ילדים היו תכניות עם מסרים לא נעימים.

אורן אסף חזן: אני לא אפרט את זה פה, כדי לא לשלוח אף אחד ליוטיוב.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל איזה תכנים - - -

אורן אסף חזן: תכניות ילדים, ריץ' רץ', את הריץ' רץ' נפתח.

אורן אסף חזן: נו באמת, אנחנו לא ניכנס לזה.

אורן אסף חזן: בואו, אני רוצה להגיד לכם דבר אחר.

אורן אסף חזן: הבעיה היא לא בזה.

אורן אסף חזן: הבעיה היא בעובדה שאנחנו לא מבינים שהעולם התקשורתי הוא לא באמת עולם מחנך.

אורן אסף חזן: זה לא מעניין אותו.

אורן אסף חזן: הוא עולם שנמצא במרדף מטורף אחרי רייטינג והכנסות וכספים.

אורן אסף חזן: אגב, בדיוק במקום הזה החשיבות של הטלוויזיה החינוכית נכנסת.

אורן אסף חזן: אני מניח שדיברתם על זה לפני.

אורן אסף חזן: אני שוחחתי אתמול עם ראש הממשלה על החשיבות של הטלוויזיה החינוכית ואני מקווה שנצליח להפוך את הפור ולהציל אותה, אבל אני כן מדבר על החשיבות שלנו, כחברה.

אורן אסף חזן: אני אספר לכם סיפור קצר.

אורן אסף חזן: לאבא שלי הייתה פעם חברה לטלוויזיה בכבלים באריאל וזה גם בצפון.

אורן אסף חזן: עוד לפני חוק בזק.

אורן אסף חזן: לימים היא הפכה להיות חברת כבלטק, אחרי זה גם קנו אותה והיא הפכה ל - - -

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא משווקים תכנים מסחריים.

אורן אסף חזן: לא, זה כבר לא קיים, זה בסדר.

אורן אסף חזן: אני מספר לך סיפור.

אורן אסף חזן: כשהוא התחיל, היו לנו מלא מכשירי וידאו בבית, ואת יודעת אנשים היו שמים, העובד שלו או מי מטעמו היה שם סרט וידיאו.

אורן אסף חזן: ביום שבת אחד, ואנחנו הורים, אני אב צעיר, גילוי נאות, נולדה לי ילדה.

אורן אסף חזן: נולדה לאשתי ילדה יותר נכון לפני מספר חודשים.

אורן אסף חזן: ואז שבת בבוקר, אתה רוצה לישון, אתה לא ישן, כי הילדים עושים רעש.

אורן אסף חזן: יום שבת אחד בבוקר באריאל, שקט.

אורן אסף חזן: הורים ישנים, מתעוררים ב-12, הילדים לא מעירים אותם.

אורן אסף חזן: למה?

אורן אסף חזן: מישהו בטעות שם את הקלטת וידיאו הלא נכונה.

אורן אסף חזן: זאת של אתמול בלילה, שם אותה בסרטי ילדים בבוקר.

אורן אסף חזן: ולמה אני מספר לכם?

אורן אסף חזן: כי זה מה שקורה לנו היום.

אורן אסף חזן: לא משנה לאיזה מסך טלוויזיה נפנה ולא משנה איזו תכנית נפתח, אנחנו נמצא בה תכנים לא טובים.

אורן אסף חזן: ולכן, האמירה הזו שהכל מתחיל ונגמר בחינוך, זו האחריות שלנו.

אורן אסף חזן: אנחנו לא נצליח להילחם בזה, כי הכסף הוא גדול והמרדף אחרי הרייטינג הוא מטורף והתחרות רק יוצרת שיח יותר אלים.

אורן אסף חזן: ואז נשאלת השאלה אם אנחנו – וזה מה שרציתי להגיד מקודם, כשהתפרצתי – אם אנחנו באים ומנסים להיות חלק מהשיח, כי זה מה שקורה היום.

אורן אסף חזן: אם אנחנו לא מבינים הרי שהתכנים הם מטורפים – תראו – עכשיו יש ריאליטי שמישהו מתחתן פעם ראשונה מתחת לחופה.

אורן אסף חזן: מי חשב על זה?

יפעת שאשא ביטון: מטורף.

אורן אסף חזן: מחר בבוקר יהיה ריאליטי מי מקבל - - -

<קריאה: זה לא ריאליטי לילדים.

אורן אסף חזן: כן, אבל בסוף הילדים רואים גם את זה.

אורן אסף חזן: מזה זה מתחיל.

אורן אסף חזן: אנחנו יכולים להתעסק בתכניות לילדים, אבל אנחנו מפספסים את העיקר.

אורן אסף חזן: וההורים לא תמיד נמצאים וזה בסדר.

אורן אסף חזן: לא כולנו גדלנו שההורים שלנו היו לידינו מהבוקר עד הלילה.

אורן אסף חזן: ולכן האחריות שלנו היא לשנות את השיח החינוכי.

אורן אסף חזן: אנחנו לא נצליח להגביל.

אורן אסף חזן: גם אם תעשי תכניות שתהיה עליהן תכנית נקייה או תכנית תקינה, גם את הדבר הזה ימצאו איך לעקוף ובסוף אם יראו שזה לא מכניס מספיק כסף, או שזה לא מעביר מספיק צופים, זה גם לא יעניין אותם.

אורן אסף חזן: ולא משנה אם נחייב, הם ימצאו את הדרך למצוא את הפתרון לזה.

אורן אסף חזן: מה שאנחנו צריכים לעשות זה להקשיב לילדים האלה.

אורן אסף חזן: לילידים של העולם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו שמענו אותם לפני שהגעת.

אורן אסף חזן: לא, לא, אני לא מבקר אותך חלילה.

יפעת שאשא ביטון: אה לא, אני רק אומרת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נשמע אותם שוב.

אורן אסף חזן: יאמר לזכותך, אבל אני מדבר בכללי.

אורן אסף חזן: יאמר לזכותה אגב, של חברת הכנסת יפעת שאשא ביטון - - -

יפעת שאשא ביטון: לא, לא צריך.

אורן אסף חזן: לא, מגיע לך, למה לא?

אורן אסף חזן: שהנושא הזה של זכויות הילד הוא ברוחה, בנפשה, בליבה והיא מתעסקת בו מהבוקר עד הלילה.

אורן אסף חזן: ולמה אני אומר את זה עליה, כי דווקא התחום הזה, שהוא לא תחום הכי פופולארי, שמקבל כל כך הרבה כותרות, רוב חברי הכנסת לא רוצים להתעסק בו, אבל היא עושה את זה מתוך תחושת שליחות אמיתית ומגיע לה תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה.

אורן אסף חזן: אגב ילדים, מגיע לה כפיים, היא שומרת עליכם.

אורן אסף חזן: יאללה.

יפעת שאשא ביטון: לא למדת שלא מוחאים כפיים בכנסת?

אורן אסף חזן: מה שלכם אסור לי מותר, אבל אנחנו לא נדבר על זה.

יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום, אורן.

אורן אסף חזן: משפט סיכום.

אורן אסף חזן: בסוף יש משפט שאומר If you can't beat them join them.

אורן אסף חזן: אני לא רוצה להצטרף אליהם, אבל גם לא יכו לנצח אותם, אז אני חשוב שאנחנו צריכים לפעול בעולם מקביל, במסלול ליד זה, כדי לעשות שינוי בשיח של הילדים האלה, כדי שכשהם יגדלו הם יעבירו את המסר שאנחנו מנסים לתקן היום, מהילדות ש לנו.

יפעת שאשא ביטון: לגמרי.

יפעת שאשא ביטון: ובמילה אחת זה חינוך, שאני לגמרי לגמרי מסכימה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע להתייחס לכמה סוגיות.

יפעת שאשא ביטון: ראשית, בדיון הזה – אנחנו דנים בוועדה לזכויות הילד על כל סוגי התכנים, אם זה במרחבים הוירטואליים, בין אם אנחנו מדברים על הרשתות החברתיות כמו ווטסאפ ואחרות שבהן נמצאים הילדים, ובין אם אנחנו מדברים על הפייסבוק ועל האינטרנט והיוטיוב וכו'; ונכון, גם בעולם הטלוויזיה יש את עולם המבוגרים ואנחנו בחרנו רגע להתמקד בילדים ולהקד

יפעת שאשא ביטון: יש את הדיון הזה, כי בכל זאת שעה וחצי הרי לא תדבר על הכל – אתה יודע למה?

יפעת שאשא ביטון: כדי להראות שזה מתחיל כבר שם.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת אני לא הולכת בכלל לתכניות של המבוגרים וגם לא של הילדים הגדולים ולא מנסה להראות איך שם העולם קצת מתעוות, אלא להראות איך בגיל הרך התכניות התמימות האלה, של אנימציה, של דמויות משעשעות, צבעוניות ויפות, איך שם אנחנו כבר מתחילים להעביר מסרים שהם אנטי חברתיים לצורך העניין ומעודדים לדברים שאנחנו פחות היינו רוצים לראות אותם.

יפעת שאשא ביטון: ואני מסכימה איתך שאיך שאנחנו לא נסתכל על זה ואני לא מוותרת על הרגולציה ואני לא מוותרת על זה שגם אנחנו ניקח אחריות.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מסירה את האחריות כאן מאף אחד שיושב סביב השולחן, שלרגע זה לא יישמע כך, אבל אני חושבת שבמקביל לזה זה נכון.

יפעת שאשא ביטון: צריך להיות תהליך של חינוך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו תיכף נשמע את משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: צריך לשמוע את הילדים שהטיבו להציג את זה ואנחנו נשמע אותם שוב.

יפעת שאשא ביטון: זה הנושא של אחריות הורית.

יפעת שאשא ביטון: כן נוכחים, לא נוכחים, חינוך ואחריות הורית זה לא רק כשההורה נמצא פיזית ליד הילד.

יפעת שאשא ביטון: כשיש תהליך של חינוך אז הילד יודע להפנים את הכללים, גם כשההורה לא נמצא בבית ולשם אנחנו צריכים לשאוף.

אורן אסף חזן: את יודעת, אנחנו גדלנו, ראינו את מומי מסתובב ערום ונכנס לבריכה רק עם בגד ים וזה לא השפיע עלינו לרעה.

אורן אסף חזן: למה?

אורן אסף חזן: כי דיברו איתנו אחרת.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל העולם קצת השתנה.

אורן אסף חזן: העולם השתנה ואנחנו לא מבינים את זה.

אורן אסף חזן: זו הבעיה.

יפעת שאשא ביטון: איבדנו קצת את התמימות.

אורן אסף חזן: לא קצת, הרבה, זו בדיוק הבעיה, אבל זו הליבה.

אורן אסף חזן: על זה צריך להילחם.

אורן אסף חזן: בדיוק על הדבר הזה.

אורן אסף חזן: בדיוק על זה.

מסעוד גנאים: הילד עם המשקפיים מבקש כבר מההתחלה והוא כל כך רוצה לדבר.

יפעת שאשא ביטון: כן, אתה הילד החמוד שחבר הכנסת מסעוד גנאים בחר, בבקשה.

נחמן שי: תציג את עצמך.

<גיא: אני חשבתי על זה הרבה זמן.

<גיא: קוראים לי גיא, אני מבית הספר רמז ואני במועצת התלמידים ואני בפרלמנט.

מסעוד גנאים: אז אתה כמונו בפרלמנט, הכנסת זה גם פרלמנט.

יפעת שאשא ביטון: באיזו כיתה אתה?

<גיא: ו'.

<גיא: אז אני חשבתי על זה הרבה זמן וכשדיברנו פה על תכניות שיש בהן מילים לא יפות ודברים כאלה, אז אפשר גם להחליט איזה מילים יהיו בתכניות האלה.

<גיא: בעצם חלק מהתכניות שאנחנו רואים בטלוויזיה אלה תכניות מדובבות.

<גיא: זה בעצם לא תכניות שישראלים עשו אותן, פשוט לקחו אותן בלי קול ולקחו אנשים ודיבבו אותן.

יפעת שאשא ביטון: ילד בכיתה ו' יודע לספר לכם מה אתם עושים.

אורן אסף חזן: אני בכיתה ו' לא ידעתי מה אני רוצה לאכול בצהריים.

<גיא: אז אפשר?

<גיא: יש אולפנים מיוחדים שבהם מדובבים תכניות ואפשר להגביל את המילים שאומרים שם.

<גיא: נגיד, אני ראיתי פעם אחת בוב ספוג בעברית ובאנגלית ובאנגלית הייתה שם מילה ממש לא יפה ו - - -

<קריאה: אתה זוכר מה היא הייתה?

<גיא: לא בדיוק, אבל אני זוכר שזה היה כזה מילה ש - - -

יפעת שאשא ביטון: שהוא הבין באינטואיציה שזה משהו שהוא שלילי.

<גיא: כן, שזה לא משהו שבכללי אמור להיות לילדים.

<גיא: זה לא קללה, זה מילה גסה יחסית ובעצם כשראיתי את זה בעברית, הייתה שם מילה אחרת לגמרי ממה שהיה באנגלית.

<גיא: וזה מה שאנחנו יכולים לעשות.

<גיא: אפשר בעצם להגביל את כמות המילים שאנחנו שמים.

יפעת שאשא ביטון: כן, לשלוט במסרים שאנחנו שמים לכם בעצם.

<גיא: כן, ולמצוא מילים שהן מתאימות ושהן לא פוגעניות או גסות ודברים כאלה.

<גיא: וגם יש שידורים, יש את הוט שזה כבלים ויש את זה.

<גיא: אז לא חייבים לנסות דווקא מהבית.

<גיא: אפשר גם להגיש תלונות לחברה עצמה ולהגיד לה שלא.

יפעת שאשא ביטון: נכון.

<גיא: כי היא החליטה על כל מה שמשדרים ולנו הרבה יותר קשה נגיד לעצור שידור מסוים.

<גיא: אז אפשר ללכת נגיד לחברת הוט, לכבלים ולבקש שבערוצים מסוימים לא ישימו את התכניות האלה.

<גיא: אפשר גם לעשות שבערוצים שיש בהם תוכן אלים וגס ולא נעים ולא מתאים לגילאים שלנו, שתהיה להם סיסמא.

<גיא: יש הרבה ערוצים כמו נגיד הוט גולד HD שיש שם הרבה דברים אלימים, כמו שודדי הקריביים ודברים כאלה ומהיר ועצבני וכל הסרטים מהסוג הזה.

יפעת שאשא ביטון: אבל שם יש קוד.

<גיא: כן, אז אפשר לעשות שבעצם יהיה שם קוד, כמו לסרטים ואז לא כל ילד שירצה יוכל ללכת לאיזה סוג סרט שהוא רוצה.

<גיא: הוא לא יוכל ללכת לאתר מסוים שיש בו - - -

יפעת שאשא ביטון: דברים שהם לא בשבילו.

יפעת שאשא ביטון: תכנים שהם לא בשבילו.

<גיא: כן.

מסעוד גנאים: יופי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו חורגים מהכללים כאן ולילדים בהחלט מגיע.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לחדד שתי נקודות כאן.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל אנחנו יושבים, חוקרים שנה, מדברים על הדברים, הילדים באים ושמים לנו את זה מול הפרצוף בצורה הכי נקייה ומדויקת, אבל אני רוצה לומר – מה לעשות – מורה שכמוני – הילדים שלנו חוקרים.

יפעת שאשא ביטון: אם הוא יודע לבוא ולומר מה היה בתכנית באנגלית אל מול התכנית בעברית ולהבין שאנחנו יכולים לשלוט במה שאנחנו מייצרים שם, לבנט.

יפעת שאשא ביטון: להסביר לו.

יפעת שאשא ביטון: למידה משמעותית זה זה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יכולים לנצל את הפלטפורמות האלה.

יפעת שאשא ביטון: הילדים שלנו כבר שם, אנחנו רק צריכים לתת להם את ההזדמנות ואת הסביבה המתאימה.

יפעת שאשא ביטון: המון תודה וכל הכבוד.

<גיא: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: ויש באמת יחידה לפניות ציבור ואתם יכולים בהחלט לפנות.

<רונן אברמסון: נכון, יש במועצת הכבלים והלוויין.

<רונן אברמסון: יש אפשרות לפנות אלינו.

יפעת שאשא ביטון: וגם לרשות שנייה לטלוויזיה ורדיו.

<טובה בן ארי: אבל האם יש ילדים שיושבים שם במועצות האלה ומקשיבים גם לילדים אחרים ושותפים לקבלת החלטת?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא יודעים, אנחנו צריכים לבדוק, אבל זה שיש כתובת לילדים וזה שהם יודעים את זה, אני חושבת שאנחנו כבר נמצאים במקום טוב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן לעוד ילד ואחר כך נשמע את הטלוויזיה החינוכית.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן גם לחינוך לפסגות בסוף.

יפעת שאשא ביטון: בקצרה, אחר כך הטלוויזיה, הרשות השנייה ואחר כך אתם תתייחסו, אבל בשתי דקות כל אחד כדי שאנחנו נוכל להספיק.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<שרה: תודה רבה.

<שרה: אני שרה, אני מבית ספר קורצ'ק.

<שרה: אני סגנית במועצת תלמידים ואני נציגה בתכנית זכויות הילד.

<שרה: לדעתי, כמו חבר הכנסת אורן חזן, אני מסכימה איתו, כי היום ממש אי אפשר לחסום את כל הכיוונים.

<שרה: ביוטיוב זה כמו אם תשימו סיסמא להוט, אפשר לכתוב ביוטיוב איך עוקפים את הסיסמא בהוט ולמצוא את זה.

יפעת שאשא ביטון: סיימנו את הדיון, בואו נלך, אין מה לעשות.

<שרה: והיום יש דרך לכל דבר.

<שרה: לדעתי זה יכול לעזור בקצת, אבל עדיין ילדים יכולים להיכנס, לראות סרטים ביוטיוב, עדיין.

<שרה: אי אפשר לשלוט ברשת בינלאומית ובגוגל, זה הרבה - - -

יפעת שאשא ביטון: אז מה את מציעה לנו שרה, מה נעשה?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו המבוגרים, שרוצים ליצור עבורכם סביבה מוגנת ובטוחה?

<שרה: לדעתי צריך ללמד את הילדים היותר נמוכים, שהם יבינו.

<שרה: קודם צריך שהם יבינו ולא המבוגרים, כי לדעתי זה חשוב.

<שרה: קודם הילדים צריכים לדעת שאסור להם להיכנס לזה.

<שרה: זה העתיד שלהם ולדעתי הילדים הם העתיד ואנחנו נגדל ואנחנו נהיה המבוגרים בעתיד.

<שרה: אז לדעתי כאן נגמרה השיחה.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל שרה תודה רבה על הדברים החשובים ועל הקריאה המאד מדויקת שלך.

יפעת שאשא ביטון: תקשיבו, כל הזמן נדמה לנו שכשאנחנו אומרים חינוך זה כאילו מעליהם.

יפעת שאשא ביטון: הילדים אומרים לכם, תחנכו אותנו, תתנו לנו את הכלים כבר כשאנחנו צעירים, כדי שאנחנו נדע להתנהג גם אחר כך, כשאנחנו גדלים.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאמירה יותר ברורה מזו לא יכולה לצאת מכאן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה שרה.

יפעת שאשא ביטון: כל הכבוד.

<שרה: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: הטלוויזיה החינוכית ואחר כך אנחנו ניתן לבית הספר שטרם שמענו ממנו נציג, פסגת זאב.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

<לימור זהבי וינבוקר: אני מצטרפת לברכות על הדיון הזה, אני חושבת שהוא דיון מבורך והמחקר הוא מבורך ואני נהניתי לקרוא וללמוד ממנו הרבה דברים.

<לימור זהבי וינבוקר: גם להסתכל על עצמנו בעין אחרת וגם על המסך בכלל.

<לימור זהבי וינבוקר: מכיוון שהטלוויזיה החינוכית היא ערוץ רב גילאי, אז אנחנו לוקחים את הדברים האלה ולא רק שאנחנו 51 שנה כבר מקפידים הקפדה יתרה על תכנים שהם ראויים, שמשדרים מסרים של שוויון, מתוך מגמה לצמצם פערים בחברה, מתוך רצון באמת להציג גם בתחום של מגדר, העצמה נשית.

<לימור זהבי וינבוקר: יש לנו הרבה מאד תכניות לילדים גם בגיל הצעיר יותר וגם בגיל המבוגר, שוסטר ושוסטר 1 שיודעת, ויש לנו הרבה מאד תכניות ששמו וחרטו את זה על דגלן.

<לימור זהבי וינבוקר: אנחנו מאד משתדלים בכל תכניות האירוח לילדים ובתכניות שיש בהן דמויות שאנחנו בוחרים אותן, להציג מגוון של החברה הישראלית.

<לימור זהבי וינבוקר: אני חושבת שאנחנו באמת משתדלים מאד לעשות.

<לימור זהבי וינבוקר: יש תמיד מקום לשפר, יש תמיד מקום לעשות יותר.

יפעת שאשא ביטון: התכניות של החינוכית, גם במחקר זוהו באמת כתכניות יותר איכותיות ועם מסרים יותר פרו חברתיים.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת זה ניכר גם במחקר עצמו.

<לימור זהבי וינבוקר: נכון, ואני שמחה על כך ומכיוון שבאמת אנחנו משדרים תכניות לילדים מחמש בבוקר ועד שמונה בערב, אז ההקפדה שלנו היא הקפדה לכל אורך היום, גם בתכניות של הילדים הצעירים יותר וגם בתכניות של הילדים המבוגרים יותר ההקפדה לא יורדת.

<לימור זהבי וינבוקר: מבחינת יועצי התוכן שיושבים על כל תכנית כדי לוודא שתן התקן של החינוכית נשמר, אנחנו לא מורידים את השמירה גם כשאנחנו עולים בגיל.

<לימור זהבי וינבוקר: דבר נוסף זה שהטלוויזיה החינוכית זה ערוץ חינמי, זה תחנה חינמית עדיין לכל מי ששוקל לעשות.

יפעת שאשא ביטון: וברמת החשיפה, הרייטינג כמו שקוראים לזה בשפה המקצועית?

<לימור זהבי וינבוקר: הרייטינג שלנו לגילאי 4 עד 8 הוא רייטינג, אנחנו יושבים תמיד במקום מאד יפה בגילאים האלה.

<לימור זהבי וינבוקר: בגילאי 8 עד 12 קצת פחות, אבל עדיין מכובד.

<לימור זהבי וינבוקר: בגדול, מכיוון שאנחנו עדיין ערוץ חינמי, עידן פלוס וכל אלה, מי שצופה בנו ויש קהלים גדולים מאד שצופים בנו דרך הפלטפורמות האלה, ולכן אני כמובן מודה לכל מי שדיבר פה בשבחנו גם ומשתתף ברצון שלנו להמשיך אחרי אוגוסט 2018 ולשדר ולתת את ה - - -

יפעת שאשא ביטון: אני לגמרי שותפה לרצון.

<לימור זהבי וינבוקר: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם.

יפעת שאשא ביטון: ילד או ילדה מפסגת זאב שרוצים להתייחס?

יפעת שאשא ביטון: לא.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו ניתן לערוץ הופ ובייבי, ממש בשתי דקות.

יפעת שאשא ביטון: ילדים, ממש עוד קצת ואנחנו מסיימים את הדיון.

<אלונה אבט: קוראים לי אלונה אבט, אני מנכ"לית משותפת של קבוצת מדיה הופ.

<אלונה אבט: אנחנו יצרנו ואנחנו מפעילים את ערוץ הופ, את ערוץ הופ ילדות ישראלית, אל לולי ואת ויז, שהוא לילדים טיפה יותר גדולים.

<אלונה אבט: קודם כל ברכות על היוזמה למחקר ועל המחקר.

<אלונה אבט: אני חושבת שצריך לעשות זרקור על התוכן.

<אלונה אבט: טלוויזיה זה אחד הדברים היותר כייפים שאתם עושים במשך היום ואתם עושים את זה הרבה שעות וגם בהתנדבות, בלי שמבקשים מכם ואני חושבת שכולנו מבינים את הזכות וגם את האחריות שהולכת יד ביד עם השידור לילדים, בטח ובטח כשאנחנו מדברים על הילדים המאד צעירים.

<אלונה אבט: ברוכים הבאים לעולם המוזר שלנו.

<אלונה אבט: גיא, אני מצרפת אותך ישר לאביה, שאחראית אצלנו על מחלקת הדיבוב, כי זה מה שאנחנו צריכים לעשות כשאנחנו קונים רכש.

<אלונה אבט: אנחנו לא רק מסננים וצופים בכל הפרקים ומחליטים איזה פרק לא נכנס או כן נכנס.

<אלונה אבט: אחר כך אנחנו גם מחליטים אם אנחנו מתרגמים, איך אנחנו מתרגמים ושלא לדבר על מערכת מקבילה ועוד יותר מורכבת, בהפקות המקור שבהן אנחנו מחליטים מה מכל הנושאים יכול לעניין אתכם או במקרה שלכם אתם ילדים גדולים, את הילדים היותר צעירים.

<אלונה אבט: מאחורי כל החלטה כזאת עומדות הרבה מאד התלבטויות.

<אלונה אבט: כי כמו שדליה אמרה, שמחתי נורא שהמחקר אמר שבגדול ההנכחה של האלימות איננה ואני מרגישה שבזה אנחנו יכולים לקחת קרדיט גדול על שינוי האקלים של השידור בישראל במשך ה-18 שנה האחרונות, מאז שהופ עלה ויצא עם אג'נדה של לא תוכן אלים, לא תוכן מפחיד, לא דימויים בעייתיים מבחינת הילדים.

<אלונה אבט: אני חושבת שהיה אישור קו מאד מאד כללי גם בקרב ערוצים אחרים ואנחנו מברכים על זה.

יפעת שאשא ביטון: משפט סיכום ומה אתם מתכוונים לעשות בתכלס, בפרקטיקה.

<אלונה אבט: הגיל הרך – וזה השוני – הוא קבוצה מאד מאד יקרה.

<אלונה אבט: שרה הילדה אמרה, צריך להתחיל עם הנמוכים ואני אומרת צריך להתחיל עם הנמוכים והנמוכים זה הגיל הרך, זה ילדים שאין להם אלטרנטיבת צפייה אחרת.

<אלונה אבט: הם לא יודעים לקרוא כתוביות, הם לא יכולים ללכת לכל מיני שידורים אחרים.

<אלונה אבט: הערוצים הליניאריים זה מקור הצפייה העיקרי שלהם.

<אלונה אבט: ולכן שם צריך להיות המאמץ, והמאמץ אומר שלא רק שאנחנו צריכים להשגיח בשמונה עיניים מה אנחנו מכניסים וקונים, אלא מה התוכן שאנחנו משדרים.

<אלונה אבט: יש רשימה ארוכה עוד הרבה יותר של דברים שאנחנו נורא מצטערים שאנחנו לא עושים.

<אלונה אבט: אחד הדברים שאני רואה פה אצל הילדים, אני מרגישה שהדבר שהכי חסר על המסכים שלנו ושל כל האחרים זה הילדים.

<אלונה אבט: אתם, הילדים מפרדיס, מקריית ביאליק, מקריית גת.

<אלונה אבט: אתם לא נמצאים על המסך שלנו.

<אלונה אבט: אתם יודעים למה?

<אלונה אבט: כי לפני 10 ימים יצאנו לצלם צילומים במדבר.

<אלונה אבט: צילמנו עם 25 ילדים, ניסינו כמיטב יכולתנו שזה יהיה ילדים מאד שונים, בנים, בנות, קטנים, גדולים וככה וככה.

יפעת שאשא ביטון: מגוונים, לא שונים.

<אלונה אבט: לא, אני אומרת מגוונים במראה שלהם ומעולם האסוציאציות שאולי ישתמע למי שצופה בהם.

<אלונה אבט: אנחנו יצרנו ביום צילום הזה סרטון קצר של שלוש דקות.

<אלונה אבט: הוא עלה לנו כמו חצי הפקה של עונה שקוראת באולפן.

<אלונה אבט: אנחנו גם לא רוצים לצלם באולפן.

<אלונה אבט: אנחנו רוצים לצאת החוצה, אנחנו רוצים לצלם בשטח, אנחנו רוצים לצלם בפריפריה.

<אלונה אבט: בשביל זה אני מבקשת מחברי הוועדה לבקש ממועצת הכבלים והלוויין לבחון בקשה שאנחנו כבר 15 שנה מתחננים.

<אלונה אבט: תגדירו תקציב לגיל הרך.

<אלונה אבט: יש הקצאה של תקציב לילדים, זה נמצא בחוק - --

<רונן אברמסון: יש גם לגיל הרך.

<אלונה אבט: לא, ומועצת הכבלים והלוויין הכניסה לפני כמה שנים תיקון ששלושה אחוז הוא לגיל הרך.

<אלונה אבט: הגיל הרך הוא חצי מקהילת הילדים.

<אלונה אבט: אנחנו מדברים על ילדים מגיל שנה עד 12.

<אלונה אבט: הגיל הרך הוא חצי.

<אלונה אבט: היום חצי מהילדים מסתדר עם פחות מ-10% מהתקציב.

<אלונה אבט: זה לא הגיוני ואין סיבה לזה ועובדה שבלי זה אין איך לעשות את כל הדברים שאנחנו הראשונים שרוצים לעשות אותם.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל תודה רבה, אלונה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להתייחס לזה בשתי רמות.

יפעת שאשא ביטון: האחת, אנחנו נתייחס להיבט התקציבי מבחינת החשיבות שאנחנו נותנים לכל אחד מפלחי האוכלוסייה, ובאמת אנחנו כל הזמן אומרים שצריך להתחיל כבר בגילאים הצעירים.

יפעת שאשא ביטון: אז גם ליישם את זה מבחינת האג'נדה התקציבית.

יפעת שאשא ביטון: יחד עם זאת אני מוכרחה לומר לך שאם יש תכנים איכותיים או לא איכותיים מבחינת המסרים שהם מעבירים, זה לא בדיוק קשור בתקציב.

יפעת שאשא ביטון: כי אם אני לוקחת הפקת מקור כזו או אחרת או שאני לוקחת רכש כזה או אחר ואם זה אנימציה או לא אנימציה, בסופו של דבר אנחנו בוחרים איזה תכנים ישודרו לילדים.

<אלונה אבט: ברור.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו יכולים לעשות את זה גם בתוך המסגרת של מה שאנחנו - - -

<אלונה אבט: ברור, זה קודם.

<אלונה אבט: אז רק סליחה רק כדי שלא תהיה אי הבנה.

יפעת שאשא ביטון: אבל היה חשוב לחדד את זה.

<אלונה אבט: קודם כל בגלל זה אנחנו במאה אחוז מסננים את הסדרות שאנחנו רוכשים, אבל אנחנו נורא נורא תלויים.

<אלונה אבט: תראו, נגיד על הדמות של המיצוב של הילדה, שזה כאב לב שהיא תמיד מספר שתיים.

<אלונה אבט: ברוב המקרים היא מספר שתיים.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, עדיין, אנחנו רק שליש מסך כל הדמויות, אבל בסדר, אנחנו לא - - -

<אלונה אבט: אבל כדי לנסות, את התיקון אנחנו יכולים לעשות רק בהפקת מקור.

<אלונה אבט: כי אם ברכשים, שזה אנימציות שמגיעות מחו"ל זה המיצוב, שאחרים מהסיבות שלהם, שיהיו בריאים, החליטו לעשות.

<אלונה אבט: הסיכוי לתיקון הוא רק אם אנחנו עושים את מגלים ברחוב סומסום עם מדענית אמיתית ועם דמות אמיתית.

<אלונה אבט: הסיכוי לתיקון הוא רק במה שאנחנו יכולים להחליט עליו.

יפעת שאשא ביטון: מאה אחוז, אנחנו נתייחס לזה גם בהמלצות.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו ילד שידבר, אבל ממש בקצרה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו ניתן לחבר הכנסת יוסי יונה ואנחנו נתכנס לקראת סיום הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אז ממש עוד כמה דקות, ילדים.

יפעת שאשא ביטון: אתם הייתם מקסימים.

יפעת שאשא ביטון: ישבתם שעתיים.

<עילאי ישי: קוראים לי עילאי ישי מבית ספר קורצ'ק.

<עילאי ישי: בהופ יש סדרות שנגיד מטוסי העל, שהופכים מרובוטים והם גם מטוסים.

<עילאי ישי: הם יכולים לעשות ויש להם כוחות על והם גם יכולים לדבר.

<עילאי ישי: ובאמיתי הם לא יכולים לדבר וזה יכול ללמד ילדים קטנים שמטוסים יכולים לדבר.

<עילאי ישי: זה כמו שראינו פה ולא נראה לי שזה מהופ, הילדה יחד עם הדינוזאור, פתאום הדינוזאור הפך ליצור גדול ומדבר.

<עילאי ישי: קוראים לזה האנשה ויש ילדים שיכולים להאמין לזה ויש ילדים שלא יכולים להאמין לזה.

יפעת שאשא ביטון: בעצם הגבולות של העולם - - -

מסעוד גנאים: אז מה זה, מבלבל או מה?

יפעת שאשא ביטון: כן, דיברנו על זה גם במחקר שהגבולות של האמיתי אל מול הפנטזיה מטשטשים ואתה אומר שזה יכול להטעות את הילדים, שהם יחשבו שזאת המציאות, אבל זה בעצם לא.

יפעת שאשא ביטון: נכון?

<עילאי ישי: כן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: ערוץ בייבי בכמה משפטים, חבר הכנסת יוסי יוני ואנחנו כמובן נסכם עם משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יוסי יונה: גברתי יושבת הראש, ממש תודה על הדיון החשוב הזה, שאת מקיימת כאן.

יוסי יונה: אני רוצה גם לציין, אפרופו הילדים שמקיפים אותנו, את לילה בוחביש שהיא מלווה אותי ואני מלווה אותה לאורך דיוני הכנסת היום והיא נמצאת שם, ליד היועצת שלי, שירן מאיר.

יוסי יונה: אז לילה, אנחנו ממשיכים לעבוד יחד.

יוסי יונה: תראו, אני פילוסוף של החינוך - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל רק בקצרה עם הפילוסופיה של החינוך, כי אנחנו מסיימים תיכף את הדיון.

יוסי יונה: בקצרה, כן.

יוסי יונה: לכן אני באתי לרגע הסיכום.

יוסי יונה: אין אפשרות לחנך ילדים ללא במידה כזו או אחרת לעצב את הסביבה הלימודית שלהם.

יוסי יונה: זה באמת אבן יסוד מג'אן ז'אק רוסו ועד ימינו אנו אנחנו מבינים את זה.

יוסי יונה: ברור שאנחנו לא יכולים לייצב את כל הסביבה, אבל במידה שכן ניתן לעשות זאת וזו האחריות, בין אם זה ערוצי תקשורת שהם מסחריים, אז קיים שם בוודאי ניגוד עניינים מובנה.

יוסי יונה: כי המון פעמים המסחרי גובר על הציבורי וכאן אנחנו נדרשים אם תרצו לאחריות תאגידית ודברים כאלה ואחרים, אבל הקונפליקט הוא מובנה.

יוסי יונה: לכן אנחנו גם רוצים לשים את יהבנו על ערוצים ציבוריים, שהם יותר מודרכים על ידי - לא יותר, אבל באופן אפילו אקסקלוסיבי הייתי אומר - על ידי קידומו של האינטרס הציבורי.

יוסי יונה: ולכן אני כאדבוקט מאד גדול של הטלוויזיה החינוכית, אין לי שום אינטרס אישי בעניין הזה בוודאי.

יפעת שאשא ביטון: דיברו על זה ותמכנו בזה.

יוסי יונה: כן, אני מתאר לעצמי.

יוסי יונה: לכן אני חוזר ואומר שיש חשיבות מאד מאד רבה שהמקום שבו המדינה במישרין היא המממנת והיא המפעילה, שתפעל בכיוון הזה, משום ששוב, אני חוזר ואומר, ההשפעה היא על הסביבה הלימודית, ההשפעה על הסביבה החווייתית ויש לקדם.

יוסי יונה: וחס וחלילה ואני שוב אומר, כי ישנן כל מיני מחשבות לסגור את הערוץ הזה, שזה מאד מאד חשוב שהדבר הזה יתקיים, כי יש לו זיקה מאד מאד ישירה לנושא שבו את עוסק, גברתי, ולכן מן הראוי שאני אביא את זה לתשומת ליבנו.

יוסי יונה: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך חבר הכנסת פרופסור יוסי יונה, על חידוד המסר שגם אנחנו ככה חידדנו קודם לכן.

יפעת שאשא ביטון: ערוץ בייבי, בבקשה.

<רון אייזיק: ערוץ בייבי הוא שונה מערוצים אחרים שפועלים כאן, מאחר שאנחנו מפיקים את כל התכנים שלו ללא יוצא מן הכלל.

<רון אייזיק: כל מה שיש בערוץ הזה אנחנו מפיקים.

<רון אייזיק: הערוץ הזה גם משודר בלמעלה מ-140 מדינות, בלמעלה מ-900 פלטפורמות בעולם.

<רון אייזיק: אנחנו עובדים מול רגולטורים ומול גופים ממשלתיים במגוון מדינות עצום ואנחנו כמובן פועלים מול הורים מכל רחבי העולם.

<רון אייזיק: בערוץ בייבי יש הטרוגניות מוחלטת בכל מה שקשור לבחירה של גיבורים ולתכנים ולערוץ בייבי יש מידה שווה של גיבורות וגיבורים.

<רון אייזיק: זה לא נכון מה שאמרתם, תספרו.

<רון אייזיק: אני יודע.

<טלי תאני: לא אמרנו על ערוץ בייבי.

<רון אייזיק: ואנחנו פשוט אומרים שזה חשוב.

<רון אייזיק: הנקודה הזאת מופנית גם כלפי הרגולטורים שיושבים כאן.

<רון אייזיק: הטרוגניות היא חשובה, תיזהרו מלהפוך את עצמכם לסוג של קובעי דעה ולסוג של אנשים שמסוגלים להחליט עבור כולנו מה נכון ומה לא נכון.

<רון אייזיק: זו עמדה מאד אחראית שיש לכם ותיזהרו ממנה.

<רון אייזיק: אנחנו בתור אנשים שעובדים מול כל העולם, אני גם אשמח אם תרצו את זמני.

<רון אייזיק: אני אספר לכם קצת על איך אנשים מגיבים ותראו עד כמה אנשים מגיבים בצורה שונה לתכנים ועד כמה הם מגיבים בצורה מפתיעה לפעמים על תכנים.

<רון אייזיק: אני אשמח לחלוק אתכם את הידע הזה, רק כי אני באמת מאמין שהנקודה הזאת היא חשובה לנו ולשמור על הטרוגניות.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

<קריאה: קנית אותי.

<קריאה: אני עובר לבייבי.

יפעת שאשא ביטון: כן, הנה, יש לכם.

יפעת שאשא ביטון: עומרי מחינוך לפסגות.

יפעת שאשא ביטון: חינוך לפסגות בעצם מלווה אותנו מדי שנה ביום זכויות הילד, זו כבר השנה השלישית ברציפות, אז בבקשה, עמרי.

<עמרי שוקרון: שמי עמרי שוקרון.

<עמרי שוקרון: אני בכיתה ח' מבית ספר אורט פסגות.

<עמרי שוקרון: אני בפרויקט חינוך לפסגות כבר שש שנים, מכיתה ג'.

<עמרי שוקרון: האמת שאני מאד מאד מחובר לפרויקט הזה ומאד מאד רואה בפרויקט הזה כמשפחה.

<עמרי שוקרון: עברתי דרך לא קלה בפרויקט הזה.

<עמרי שוקרון: תחשבו על ילד בכיתה ג' שעדיין מבלה עם החברים שלו ועדיין תמים וחושב שהכל יפה ואפשר כל היום לבלות עם החברים שלו, ולפתע בא הפרויקט הזה ואומר לי אתה צריך להישאר שלושה ימים בשבוע עד שש.

<עמרי שוקרון: ואני אומר לעצמי כאילו, אני מוכן לאתגר הזה, זה אתגר לא פשוט, אבל אני יודע שאני אעמוד בו.

<עמרי שוקרון: אני לא יכול לשקר ולומר שלא היו משברים והיו משברים ויהיו משברים, אבל בגלל שאני כל כך אוהב את הפרויקט הזה וכל כך מחובר אליו ורואה בו כאבן דרך מאד חשובה בחיים שלי ומשהו שילווה אותי לא רק אחרי בית הספר, אלא גם באוניברסיטה ובמה שאני אלמד אחרי בית הספר, אני באמת חושב שזה פרויקט שמקבל את כולם וזה מומלץ מאד להשקיע מזמנכם בלימודים שבאמת עוזרים ומשפרים את מי שאתה ומה שאתה ובעצם נותנים לך עוד מסגרת אחר הצהריים.

<עמרי שוקרון: האמת שאני גם אשמח להתייחס לנושא.

יפעת שאשא ביטון: כתבת לי דחיית סיפוקים.

יפעת שאשא ביטון: זה מהמקום שאתה היית צריך לדחות את כל הסיפוקים החברתיים כדי להתמיד שלושה ימים?

<עמרי שוקרון: באמת שזה קשה ואני די בטוח שלכולם היו משברים בפרויקט הזה, אבל לדעת להתגבר עליהם ולהמשיך בפרויקט הזה, ואני מאד מאד שמח היום ומאד גאה להיות חלק מהפרויקט הזה.

יפעת שאשא ביטון: ואיך אתה מתחבר למה שהוצג כאן?

יפעת שאשא ביטון: רצית להתייחס.

<עמרי שוקרון: רציתי גם להתייחס למה שחבר הכנסת אורן חזן אמר, הוא כבר לא פה, לקטע של הסמארטפונים.

<עמרי שוקרון: אני באמת חושב ואני יכול להגיד באופן אישי גם שכל הדור שלנו מכור לסמארטפון ואני רואה בזה באמת בעיה חמורה, כי אין לו מגבלות.

<עמרי שוקרון: אפילו בהסעה עכשיו, בדרך לפה, קוראים מקרים שהיוטיוב פשוט ממשיך להפעיל את עצמו.

<עמרי שוקרון: אתה רואה סרטון ואז זה פשוט ממשיך אחרי זה לסרטונים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: הסרטון עובר.

<עמרי שוקרון: וקרה פה שילדה נרדמה וזה העביר לסרטונים שכאילו לא כל כך הולמים.

<עמרי שוקרון: אני באמת חושב שהבעיה, הטיעון הזה בעיקר מתמקד בבעיה שלנו, כי אין לנו כל כך גבולות, לדור שלנו.

יפעת שאשא ביטון: אתה מצפה מאיתנו שאנחנו נעשה משהו עם סינון התכנים?

יפעת שאשא ביטון: נגביל בעצם את מה שאתם רואים?

יפעת שאשא ביטון: מה אתה מצפה מאיתנו כמבוגרים?

<עמרי שוקרון: אני אומר שאין כל כך הרבה מה לעשות עם זה, חוץ מלשפר את התכנים בטלוויזיה, אבל כמו שגם נאמר פה מקודם, כל הורה חייב לשים לב לתכנים שהבן שלו צופה בהם.

יפעת שאשא ביטון: הורים, הורים, הורים.

<עמרי שוקרון: אולי אפילו להתקין.

<עמרי שוקרון: אבא שלי אפילו עכשיו התקין כזה דבר שחוסם לנו תכנים לא הולמים.

<עמרי שוקרון: תודה רבה לכם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, עומרי.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: טובה, את תפתחי את הדיון הבא ככה בצורה חגיגית יחד עם מועצת התלמידים.

<טובה בן ארי: בוודאי.

יפעת שאשא ביטון: אבל נשמע את ההתייחסות של משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: התלמידים אומרים לנו בצורה מאד מאד ברורה: אנחנו רוצים חינוך.

יפעת שאשא ביטון: תלמדו אותנו מגיל צעיר.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהנושא של אוריינות בצפייה, צפייה ביקורתית, חייב להיות חלק מהמערך של בית הספר.

יפעת שאשא ביטון: אז אני אשמח להתייחסות.

<אורה גולדהירש: אז אני דווקא אדבר כבר מעולם הגן.

<אורה גולדהירש: אני אורה גולדהירש מהאגף לחינוך קדם יסודי, שאחראי על גני הילדים בארץ.

<אורה גולדהירש: קודם כל מאד מאד שמחתי לשמוע את הילדים.

<אורה גולדהירש: זו טפיחה על השכם של משרד החינוך, כמובן גם של כל הצוותים וכל ההורים וכל מי שקשור לילדים האלה, אבל יש משהו מאד אופטימי במסרים שעברו פה מהילדים, ומשהו שאני לקחתי מפה זה חשיבה ביקורתית.

<אורה גולדהירש: הם ייחשפו וכמו שכאן נאמר מסביב לשולחן שלמבוגרים אין אפשרות לעצור את זה, הם ייחשפו, אבל התפקיד שלנו בנוסף להגנה עליהם, זה ללמד אותם חשיבה ביקורתית, לשתף אותם בבחירות ולתת להם מקום להוביל את המהלכים באופן שהם מבינים למה זה לא מותאם להם.

<אורה גולדהירש: הילדים שכאן אמרו את הדברים בצורה מאד ברורה והם ידעו לזהות מה לא טוב ומה לא מתאים להם ובאמת זה לא היה גורף באופן שכל אחד אמר את אותו דבר.

<אורה גולדהירש: הם אמרו דברים שונים.

<אורה גולדהירש: הם ראו דברים שונים.

<אורה גולדהירש: זאת אומרת שנקודת המבט של הילדים צריכה מגיל מאד צעיר, ואנחנו בגן עכשיו, כבר בגן, שמים לנגד עינינו את המטרה של להכין ילדים עם מיומנויות שנדרשות בעולם הזה.

<אורה גולדהירש: המיומנות המרכזית היא באמת להיות חלק וליטול חלק בעולם ולבחור.

<אורה גולדהירש: אני אגיד גם - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל רק במשפט סיכום, כי הילדים כבר בצדק די חסרי סבלנות.

<קריאה: קוראים לנו להדרכה.

<אורה גולדהירש: המרכז, עמוד תווך אחד זה הילדים.

יפעת שאשא ביטון: רגע, אתם לא יכולים לחכות דקה?

יפעת שאשא ביטון: שהסיור יחכה בבקשה, אנחנו מיד מסיימים את הדיון, שהם יחכו דקה בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אורה, באמת בקצרה ובתמצית, כי גם מכל מה שנאמר פה, בואי נאמר את האמת, אין לנו צפייה ביקורתית בתוך בתי הספר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לצייר את זה יפה, אבל זה לא שם.

<אורה גולדהירש: אז מה שרציתי להגיד זה שכיוון שראינו שילדים יש אפשרות להגיע לחשיבה ביקורתית, זה אומר שעלינו לחנך אותם וללמד אותם, ולא רק באמצעות החיוב, אלא גם דרך השלילה, לראות מה מותאם ומה נכון להם ולהוביל את המהלכים האלה יחד עם ההורים שלהם.

<אורה גולדהירש: זה נכון שיש חינוך במערכת החינוך, אבל אנחנו יודעים גם שהחינוך מתחיל בבית.

<אורה גולדהירש: אנחנו כבר בגנים התחלנו בקבוצות שגננות יעבירו להורים, שחלק מתוך כל המכלול יהיה גם חשיבה של איזה פעילויות פנאי אפשר לתת לילדים, להוביל אותם ולשלב אותם ולהיות חלק מהפעילויות האלה.

<אורה גולדהירש: אז זה ככה ממש בתמצית.

<אורה גולדהירש: יש לנו פירוט.

יפעת שאשא ביטון: אוקיי, תודה רבה אורה.

יפעת שאשא ביטון: אני עדיין אומרת, משרד החינוך לא שם כמו שאנחנו רוצים שהוא יהיה שם.

יפעת שאשא ביטון: אני לא אלאה את הילדים.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לסכם את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני אתייחס לכל ההמלצות של הסימון ושל הסיווג מחדש וההתייחסות להורים ולמערכת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת מקלב נמצא פה, הוא רוצה לברך אתכם.

יפעת שאשא ביטון: אתה רואה כבר את הדינאמיקה, כי אנחנו לקראת הסיום, אבל אני אשמח שאתה תפתח את הדיון הבא.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו דיון נוסף.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה להודות לחוקרות ולחוקר ואני רוצה להודות למרכז המחקר והמידע של הכנסת על היום הזה ואני רוצה להודות לצוות שלי, לתמי ולליאור ולריאל ולאדיר ולאביטל ולאליה כמובן, שארגנו.

יפעת שאשא ביטון: ולכם ילדים שגם הגעתם וגם העשרתם אותנו במה שהצגתם.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שהדברים שלכם הוכיחו לכולנו שאנחנו לא סתם ראינו ואנחנו סתם מדברים, אלא אתם באמת חווים ומרגישים את מה שאנחנו הצגנו כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יכולה להתעלם מזה שיש לנו אורחים חשובים.

יפעת שאשא ביטון: יום זכויות הילד, אתם בטח מסתכלים עלי וגם לי יש ילדים, אז שיר ופז, פז הבת של ליאור הדוברת וכמובן המשפחה שלנו, תודה רבה לכולכם.

<תמי ברנע: רק הערה.

<תמי ברנע: אפשר לראות את הדיון באתר האינטרנט של הוועדה.

<תמי ברנע: אפשר לראות את כל הילדים שדיברו.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.