הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 222, 2018-06-06 09:39

יעקב מרגי: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת, ישיבה משותפת של ועדת החינוך, התרבות והספורט והוועדה המיוחדת לזכויות הילד.

יעקב מרגי: 6.6.2018, כ"ג בסיון תשע"ח.

יעקב מרגי: הנושא: היערכות הגופים ליישום החלטת משרד הבריאות בנוגע לילדים אלרגיים במערכת החינוך.

יעקב מרגי: הישיבה נקבעה בדיוק לפי מה שקראתם בכותרת של הדיון.

יעקב מרגי: אין סיכוי שיש היערכות של משרדי הממשלה בכל מה שקשור לילדים.

יעקב מרגי: מערכת החינוך והוועדות שאנחנו עוסקים בהן, גם ועדת החינוך, גם ועדת זכויות הילד, לא תדון בנושא הזה.

יעקב מרגי: זה לא שהיה ואקום.

יעקב מרגי: מי שזוכר, היה שולחן עגול של ועדת החינוך בסוגיה הזו, מספר ישיבות, ומספר ישיבות בוועדה לזכויות הילד.

יעקב מרגי: יצאו הרבה כותרות אם שמתם לב, יש סייעות, אין סייעות, מבטלים את הסייעות.

יעקב מרגי: נתנו לזה להתגלגל.

יעקב מרגי: לא נבהלנו.

יעקב מרגי: אנחנו לקחנו את הסוגיה הזו של ילדים אלרגיים בקדנציה הזו, שמנו אותה על השולחן, שמנו אותה באומץ, כמו כל נושא, וכמו כל נושא ייעודי ויהודי, יש דעות לכאן ולכאן ואנחנו לא מתרגשים.

יעקב מרגי: נבחר ציבור שמתרגש, כדאי לו לבחור זירה אחרת, מקצוע אחר.

יעקב מרגי: אנחנו צריכים ללבן את הסוגיות האלה ולגעת בהן באומץ רב.

יעקב מרגי: כשאין אומץ, לפעמים דווקא כשאנחנו דואגים להם, יכולים לשלם את המחיר, אז הדיון הזה היום הוא יותר לשמוע את משרדי הממשלה.

יעקב מרגי: אחרי שנשמע את משרדי הממשלה, נשמע את הנציגים של הארגונים השונים, גם הורים.

יעקב מרגי: לפי הלך הרוחות נגיע לסיכום ביניים, סיכום סופי, נמליץ למשרדים, לא נמליץ, נבקש חיזוקים כאלה ואחרים.

יעקב מרגי: אנחנו באים לדיון הזה בידיים פתוחות, בלב שלם ובנפש חפצה להשיג את הטוב ביותר לילדי ישראל.

יעקב מרגי: לפני שאעביר את רשות הדיבור לחברתי, יושבת ראש ועדת זכויות הילד, אני רוצה לומר, על פי תקנון הכנסת, אני לא אקריא את כל מה שהייעוץ המשפטי מבקש, אבל אני אומר לכם בגדול את המהות של הסעיף, כי לפי סעיף 126 לתקנון הכנסת, אם מאן דהוא יזכיר שם של קטין, אנחנו מוצאים לעצמנו את החופש, את הרשות למחוק את השם שלו מהפרוטוקול משום צנעת הפרט.

יעקב מרגי: גם לא רוצים לפגוע בשום קטין, במיוחד בעידן היום שהכול מתועד והכול נשמר לשנים רבות.

יעקב מרגי: אני לא חושב שהקטין היה רוצה בעוד עשרים שנה או עשר שנים ששמו יופיע בפרוטוקולים או בדברי הימים, לכן, א', תשתדלו, לא חייב.

יעקב מרגי: אם זה צורך רגשי ומישהו חושב שבזה שהוא יאמר את השם של הילד שלו, של השכן שלו, של החבר שלו, יעזור, אנא, תשתדלו להימנע.

יעקב מרגי: אם זה יקרה, אנחנו נמחק את השם של הקטין מהפרוטוקול.

יעקב מרגי: בבקשה, גבירתי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת מרגי, כבוד היושב ראש.

יפעת שאשא ביטון: זה תמיד טוב שאנחנו בקו, כי יש את השוטר הטוב ואת השוטר הרע ואני כנראה אצטרך להיות השוטר הרע, אבל לא מכוונה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו, חבר הכנסת מרגי, לפני בערך כשנתיים ישבנו כאן בוועדה.

יפעת שאשא ביטון: יצאנו אחר כך לתהליך של שולחנות עגולים ואחר כך בהסכמה משותפת, משום שמדובר גם בטיפול בנושא בגילאי לידה עד שלוש.

יפעת שאשא ביטון: החלטנו שאנחנו מעבירים את המשך הטיפול לוועדה לזכויות הילד כשאנחנו כל הזמן בעצם עוקבים ביחד אחרי הנושא.

יפעת שאשא ביטון: מדי חודש התכנסנו.

יפעת שאשא ביטון: נכון שכולם, יותר סקסי להם להתעסק בכדורגל ובכן משחק, לא משחק ובכל מיני דברים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: ישבנו אנחנו יחד עם שותפים רבים כאן סביב השולחן כל חודש כדי לבחון את ההתקדמות, כדי לבנות תוכנית עבודה גם לגילאי לידה עד שלוש וגם למערכת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: לפעמים אפילו פעמיים בחודש כשזיהינו שהכיוונים שהולכים אליהם הם כיוונים לא נכונים, ואנחנו נמצאים היום אחרי החלטה שהיא אנטיתזה מוחלטת למה שהיה כאן

יפעת שאשא ביטון: במשך שנה וחצי מצד משרד החינוך, וזו החלטה שאנחנו לא נוכל לאפשר אותה.

יפעת שאשא ביטון: כשאנחנו יצאנו לדרך, אנחנו באנו ממקום שכולנו מבינים שהפתרון של הסייעות שקיים היום בתוך המערכת, הוא לא פתרון מיטבי והוא לא באמת נותן את המענה שאנחנו רוצים.

יפעת שאשא ביטון: בחנו את מה שקורה במקומות אחרים בעולם, ויש פה גם נייר עמדה שאני מבינה שיה"ל הביאו, שמשקף בעצם את מה שקורה במדינות אחרות.

יפעת שאשא ביטון: נתנו את זה הרבה מאוד פעמים כדוגמא בוועדה, ואמרנו, גם אנחנו יכולים לעשות את זה, אבל זה מורכב משורה של צעדים.

יפעת שאשא ביטון: זה מורכב ממערך שלם של פעולות שאנחנו צריכים לעשות בשטח כדי שבסופו של דבר אנחנו נוכל להגיע למענים שאנחנו רוצים לתת.

יפעת שאשא ביטון: והנה משרד החינוך מגיע בוקר אחד עם שורה אחת או חלק מאוד קטן מתוך כל המערך השלם הזה, ואומר, משנה הבאה, שם אנחנו נהיה, אז כן יש החלטה אחת, חבר הכנסת מרגי, שאנחנו שותפים לה, שזה לא מה שיהיה שנה הבאה, ועכשיו אנחנו נשמע את המשרדים ונראה איך הם באמת רוצים להיערך לשנה הבאה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נבחן מה באמת אפשר לעשות במעט זמן הזה שנשאר לנו עד השנה הבאה, ומתוך כל מה שיעלה כאן אנחנו נצטרך לראות איך אנחנו בעצם שומרים על הילדים האלה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יושבים כאן שנתיים, נלחמים בשביל החיים של הילדים האלה, בשביל להבטיח את הביטחון שלהם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא ניתן לשום שיקולים זרים להיכנס לתוך המערכת ולמנוע ממנו להגן עליהם.

יפעת שאשא ביטון: המאבק של כולנו.

יפעת שאשא ביטון: לכולנו יש את אותו אינטרס בסופו של דבר, אבל הוא לא מאבק אישי.

יפעת שאשא ביטון: גם כשיש לנו ביקורת כלפי משרד מסוים, ויש לי הרבה ביקורת כלפי משרד החינוך, זו לא ביקורת פרסונלית.

יפעת שאשא ביטון: יושבת כאן הגברת עירית ליבנה שמקבלת איומים על חייה, כמו שאני אומרת לכם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן יושבים כדי להגן על החיים של ילדים והיא מקבלת איומים על חייה.

יפעת שאשא ביטון: אני מאוד מבקשת מכל הנוכחים, תפרידו את המאבק הכולל שלנו מהעניינים הפרסונליים.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא אחד נגד השני, אנחנו נלחמים למען אותה מטרה.

יעקב מרגי: תודה, טוב שאמרת את זה, והנה אומר לך, עירית, אם איזה גורם מאיים נמצא כאן בדיון, יש לי תקדים, אוציא אותו לאלתר, לא אתן לו אפילו את רשות הדיבור.

יעקב מרגי: היה מקרה דומה בחוק חזקת הגיל הרך בוועדה המשותפת שהתקיימה כאן.

יעקב מרגי: פשוט הוא מצא את עצמו מחוץ לדלת.

יעקב מרגי: אי אפשר לנצל גם דיון ציבורי דמוקרטי עד תום, ואנחנו מאפשרים אותו עד תום, וגם להשתמש בדבר שהוא לא לגיטימי בשום מקרה, גם אם אין.

יעקב מרגי: משרד הבריאות.

יעקב מרגי: שלום לך, בבקשה, תציגי את עצמך ותאמרי לנו מה ההיערכות, מה המגמה, מה ההמלצות שלכם, מה היה בדיונים, מה הולך להיות.

יעקב מרגי: בבקשה, גבירתי.

ד"ר ליזה רובין: ד"ר ליזה רובין, מחלקה לאם ולילד בשירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות.

ד"ר ליזה רובין: משרד הבריאות רואה את עצמו כשותף לעיצוב המענים לילדים הסובלים מאלרגיות מסכנות חיים, ביחד עם משרד החינוך, וגם משרד האוצר, היה הסכם לפי הרבה שנים.

ד"ר ליזה רובין: הגישה הזו מקובלת בכל העולם, והיא לתת מענה סביבתי למניעת חשיפה.

ד"ר ליזה רובין: מודל הסייעות אינו קיים באף מקום בעולם, אלא מענה המבוסס על תיאום והתגייסות של הצוות החינוכי, ההורים, ההורים האחרים של התלמידים, יתר התלמידים בכיתה והתלמידים.

ד"ר ליזה רובין: הגישה של הצבת סייעת כרוכה בין היתר בסטיגמטיזציה של הילדים הסובלים מאלרגיה, ולכן אנחנו חושבים שזה לא המענה המיטבי.

ד"ר ליזה רובין: גישה זו מקובלת גם על המומחים בתחום, רופאי האלרגיה שאינם שייכים למשרד הבריאות וגם כן על חלק ניכר מההורים לילדים הסובלים מאלרגיה.

ד"ר ליזה רובין: משרד הבריאות והחינוך קבעו מספר עקרונות ליישום המענה הסביבתי שזה דורש: העלאת המודעות לנושא, הכשרה חובה לצוות המוסדי, הגנה ושמירה סביבתית מוסדית ולא אישית, למניעת חשיפה, היערכות למתן מענה חירום בעת הצורך, ובכלל זה זמינות בהחזקה של מזרקי אפיפן בכל מוסד.

ד"ר ליזה רובין: עקרונות אלה באים לביטוי בחוזר מנכ"ל מטעם משרד החינוך, אשר אף אושר במסגרת עתירה בבית המשפט העליון, אתם כולכם מכירים את זה ואנחנו היינו שותפים, יועצים לכתיבת החוזר הזה, אם כי זה חוזר של משרד החינוך.

ד"ר ליזה רובין: יודגש כי משרד החינוך הינו הגורם המוסמך והאחראי ליישום ולהטמעת הפעולות הנדרשות להנגשת בתי הספר לצרכי ילדים אלרגיות מסכנות חיים, וללא ביצוע של כלל הפעולות אליהן נדרש משרד החינוך, נתקשה להסביר את תמיכתנו בהסדר.

ד"ר ליזה רובין: לסיום, משרד הבריאות שותף להכרה בצורך למתן המענה המתאים לילדים אלרגיים גם במוסדות חינוך ועל אף שהאחריות להיערכות וליישומה אינו במגרשנו, ונשמח לסייע למשרד החינוך ככל הנדרש בגיבוש ההנחיות המקצועיות למוסדות השונים.

ד"ר ליזה רובין: בפועל אנחנו פועלים להמשך קידום חוק האפיפן.

ד"ר ליזה רובין: אנחנו חושבים שצריכים לעשות את ההדרכה המוסדרת, והחובה לכל צוותי החינוך תחילה במוסדות בהם מוכרים הילדים, אבל אחר כך לכלל המוסדות, מפני שאנחנו יודעים שיכול להיות בעיה גם כן במקום אחר.

ד"ר ליזה רובין: פעלנו כפי שזה היה בעבר כבר, להנגיש הסיוע של מד"א.

ד"ר ליזה רובין: כל האמבולנסים של מד"א מצוידים היום במצרכי אפיפן והיכולת להשתמש בהם.

ד"ר ליזה רובין: יש גם קו סיוע ב-101, אמנם אם ידוע על ילד או מבוגר שיש לו תגובה אנפילקטית ויודעים על זה, צריכים להזריק את האפיפן קודם, אבל אם מישהו מתקשה או הוא מפחד או לא יודע אם יש אינדיקציה, הוא יכול להסתייע ב-101.

ד"ר ליזה רובין: 101 נותן מענה טוב פחות מדקה והוא יכול לסייע במתן המענה הזה.

ד"ר ליזה רובין: 101 ערוך לתת עזרה טלפונית עד הגיעם.

ד"ר ליזה רובין: אם יש מישהו שידוע על תגובה ויש מזרק אפיפן.

ד"ר ליזה רובין: אם אין מזרק אפיפן ולא היה, בגלל זה יש חוק אפיפן שבמקומות ציבוריים אנחנו צריכים להנגיש, אבל זה לא יכול להיות בכל מקום.

ד"ר ליזה רובין: גם בבית ספר, איפה שיש ילד שהוא ידוע ויש אפיפן לידו ומישהו מתקשה עם זה, אז הם יכולים לקבל סיוע ועזרה טלפונית, תפתחו את הפקק וכו', הדברים שזקוקים בכדי לתת מענה, וזה טלפוני מייד.

יעקב מרגי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה בבקשה לחדד.

יפעת שאשא ביטון: ליזה, אנחנו מדברים על 101 ועל הדרכה, אבל אנחנו הרי לא רוצים להיות שם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים להיות בתוך מערכת שקיבלה את ההכשרה וקיבלה את הכלים ויש לה את היכולת בעצם לטפל.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בכוונה לא רוצים סייעת אחת שהיא סביבתית וכל השאר לא יודעים מה קורה, כי היום היא נמצאת ומחר היא לא נמצאת ואנחנו רוצים שתמיד יהיה מישהו שזמין ונגיש כדי לתת את המענים האלה.

יפעת שאשא ביטון: איפה אתם עומדים היום בשיח שלכם עם משרד החינוך, את ישבת יחד איתנו, נכון?

יפעת שאשא ביטון: שנה וחצי בדיוני הוועדה יחד עם משרד החינוך.

יפעת שאשא ביטון: מה מונע לקיים את כל מה שהקראת לפני כן?

יפעת שאשא ביטון: את כל המערך השלם?

ד"ר ליזה רובין: משרד הבריאות לא מעביר את ההדרכות.

יעקב מרגי: אנחנו לא נפתור את המחלוקת כרגע בין משרד החינוך למשרד הבריאות בסוגיית ההדרכות בפורום הזה.

יעקב מרגי: אין ספק שכל שינוי שיעשה במערכת החינוך, ואני חושב שזה על דעת כל הגורמים, בסוגיה הזו של ילדים אלרגיים, חייב להיות מלווה בהדרכה מקצועית, לא הסטנדרטית של מד"א, אלא הדרכה ייעודית לסוגיית האלרגיות ומי שיוסמך לטפל בזה יהיה מוכשר.

יעקב מרגי: נצטרך לייצר השתלמות או הדרכה ייעודית ספציפית.

יעקב מרגי: זה לא עוד איזה שינוי כזה מינורי.

יעקב מרגי: משרד החינוך, עירית, תני לנו הסתכלות, כל מה שקורה סביב הילדים האלרגיים במערכת החינוך, מה הולך להשתנות ולמה נדרש פתאום השינוי הזה.

עירית ליבנה: עירית ליבנה, המפקחת על הבריאות במשרד החינוך.

עירית ליבנה: ב-2011 התכנסנו ביחד עם משרד הבריאות, עם השלטון המקומי, עם כל הגורמים, ואמרנו שבמצב שבו יש שכיחות כזו וכזו, שהייתה יותר נמוכה מעכשיו וברור לנו, של ילדים שסובלים מאלרגיה למוצרי מזון, צריך למצוא איזה שהם מהלכים משותפים להמשיך את שגרת המערכת ולהכיל את הילדים.

עירית ליבנה: התגלגלנו למצבים מסוימים, ניסינו למצוא פתרונות זמניים שהפכו, תמיד פתרון זמני, קל לו נורא להפוך לפתרון קבוע, ואנחנו כולנו יודעים מאז ומסכימים כולם שהפתרונות שקיימים היום, הפתרון הזה של אחד על אחד הוא לא הפתרון המיטבי, הנכון, הערכי, החינוכי, והעולם שונה לחלוטין, אבל אנחנו בישראל, וזה נכון, אנחנו מצויים היום בשלב של חשיבה משותפת עם השלטון המקומי, עם משרד הבריאות ואנחנו.

עירית ליבנה: עברנו בג"צ.

עירית ליבנה: הביא אותנו הבג"צ, וזה בסדר, לכתיבת נהלים.

עירית ליבנה: חוזר מנכ"ל שנכתב בשיתוף כל הגורמים, הוא מאוד מפורט, שגם זה לקח למערכות זמן, ובאמת הוא נכתב בשיתוף כל הגורמים, גם עם אלה שהיום, ויש התנגדויות, זה ברור לנו.

עירית ליבנה: אנחנו נחשוב איתם ביחד איך מטמיעים.

יעקב מרגי: כתבתם חוזר מנכ"ל על המצב הנוכחי שקיים.

יעקב מרגי: אמרתי לך שתדברי גם לאלה שלא מונחים.

יעקב מרגי: אני לא רוצה למצוא את עצמי חולב כל הזמן.

עירית ליבנה: חוזר המנכ"ל נכתב בעקבות הצורך להפוך את הסביבה החינוכית לנקייה מאלרגן במידת האפשר, ואנחנו יודעים שדין גן או בית ספר של 200 ילדים לעומת בית ספר של 1,000 ילדים, או מספר מבנים, זאת אומרת יש שם התייחסות מאוד ברורה מה צריך להיות, מה הם הכלים, מה הן הדרכים ומה הם הנהלים ומה תפקידם של כל הנוכחים או הסובבים, כולל ההורים האחרים, ההורים לילד, עובדי ההוראה, כולם.

עירית ליבנה: איך אנחנו ביחד נטמיע כדי להבטיח את הסביבה הזו.

עירית ליבנה: זו המשימה שלנו.

עירית ליבנה: אני אומרת שוב, היא משימה שאנחנו נכנסים אליה לבדוק איך אנחנו מתחילים בהטמעה המאוד ספציפית.

עירית ליבנה: יש לנו מספר בתי ספר לא מבוטל שכן נכנסו לשלב ההטמעה הזה, עובדים על זה אפילו מעבר - - -

יעקב מרגי: זה מרצון?

עירית ליבנה: מרצון.

עירית ליבנה: העניין של רצון זה לא עניין של מרצון, והנושא של חוזר המנכ"ל שהתפרסם ומופץ ומוטמע, והנושא הזה עולה בכל דיון של מנהלי המחוזות, של המפקח ומנהליו.

עירית ליבנה: אנחנו עובדים על הנושא.

עירית ליבנה: כשדיברה ד"ר רובין על הנושא של המודעות, אנחנו מתחילים עם המודעות היותר גבוהה למעלה, שגם מפקח בית הספר או מפקחת הגן או מישהו שיבין, ידע ויהיה מודע כמו שבכל החברה היום המהלכים שעמותות מובילות, של הבנה ומודעות, כי המודעות לא יכולה להתחיל ולהיגמר בגן ובבית הספר, וזה ברור לנו שכשתהיה חליפת הגנה כזאת גם בחברה כולה, לנו יהיה יותר קל.

עירית ליבנה: אני שוב אומרת, הייעוד של מערכת החינוך הוא ברור לה לחלוטין.

עירית ליבנה: היא צריכה לעשות את השילוב בין יעוד חינוכי-לימודי לבין ההתנהלות ושמריה על בריאות הילדים.

עירית ליבנה: אני אומרת שוב, זה לא פשוט.

יעקב מרגי: את יכולה לומר לי מה עולה מחוזר המנכ"ל החדש בצורה ממוקדת?

עירית ליבנה: אז קודם כול חוזר המנכ"ל מדבר ונכתב עם הרקע, כי אנחנו מנסים בכל חוזר מנכ"ל לתת רקע קצת יותר מקצועי וסימנים לעובדי ההוראה שלא יצטרכו לחפש בגוגל.

יעקב מרגי: מה אומר חוזר המנכ"ל?

יעקב מרגי: מה מחייב את מערכת החינוך ומה מחייב את ההורים?

עירית ליבנה: אז קודם כול אנחנו מדברים איך הופכים את הסביבה החינוכית לנקייה מהאלרגן של הילד.

עירית ליבנה: זה לחייב את כל האחרים לא לשלוח במידת היכולת, להגדיר שטחים מאוד ברורים שבהם האלרגן לא יכנס.

עירית ליבנה: הורה הילד, זה לבוא ולעזור בהסברה, בליווי, ביציאה חוץ בית-ספרית וכו'.

עירית ליבנה: ניסינו להקיף בו את כל הסיטואציות, כשאני אומרת שוב, אני חושבת שהשילוב הזה, ויש קשיים, אני לא אומרת שאין.

עירית ליבנה: אנחנו עובדים ביחד עם ההורים.

עירית ליבנה: הקושי הגדול יותר זה כלל ההורים.

עירית ליבנה: רבותיי, כלל ההורים.

עירית ליבנה: אנחנו, האחרים שצריכים קצת לצאת מאזור הנוחות שלנו ופה יש לנו משימה משותפת.

עירית ליבנה: אנחנו לא פוסלים את מה שבפנים, וזו אמירה כלל מוסדית וכלל חברתית, כן להתחיל בהטמעה.

יעקב מרגי: אותם בתי ספר שהתחילו מרצון, יישמו, אני מבין, את השלב של המודעות, את השלב של להתחיל לעשות סביבה בטיחותית, מותאמת לילדים אלרגיים, אבל סוגיית הסייעות, חל שם שינוי כלשהו, אלה שכבר התחילו מרצון?

יעקב מרגי: איך משרד החינוך התייחס אליהם בהקצאת סייעות?

עירית ליבנה: לא היה שינוי.

עירית ליבנה: אין שינוי בהקצאה.

יעקב מרגי: הייתי חייב לשמוע את זה, ושייאמר, כי כשאת אומרת לי, בתי ספר הלכו מרצון, עלול להשתמע שכל התהליך כבר הוטמע, ואנחנו עדיין לא בהדרכות נכונות ועוד לא כתבנו את תורת ההדרכה הייעודית, ואני אומר לכם, לא יהיה שום שינוי בלי שתהיה הדרכה ייעודית.

יעקב מרגי: הנה, שימו אבן יסוד ראשונה לשינוי.

יעקב מרגי: לא יהיה שום שינוי בלי שתהיה תוכנית הדרכה ייעודית כתובה, מקצועית לסוגיית האלרגיה.

יפעת שאשא ביטון: מה זה כתובה?

יפעת שאשא ביטון: שהיא כבר מוטמעת.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור זה לא רק שהיא תהיה כתובה, כי שם אנחנו גם עוד איכשהו כבר מתקדמים, אלא שהיא תהיה מוטמעת.

יפעת שאשא ביטון: הרי מה הסיפור?

יפעת שאשא ביטון: זה לא אנחנו קודם מבטלים את הסייעות, אחר כך עושים את התהליך.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו קודם עושים את התהליך ואז מושכים החוצה את הסייעות.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: בבקשה עירית, תמשיכי.

עירית ליבנה: ברמה העקרונית, אנחנו, כיוון שמשרד ממשלתי אמון לעבוד לפי מכרזים, אנחנו מנסים בימים האלה להסב מכרז קיים, כיוון שישבנו עם המומחים ואנחנו יודעים בדיוק מה צריכה מבחינה מקצועית לכלול הדרכה, אנחנו נערכים גם לזה.

עירית ליבנה: אני רוצה רגע לומר, אנחנו לא אויבי העם, אנחנו מבינים את הדאגה.

יעקב מרגי: למה את צריכה להתנצל?

יעקב מרגי: עירית, עד כאן.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: משרד הבריאות, אני חוזר אליך, ד"ר ליזה.

יעקב מרגי: המסר עולה מכאן שצריך תוכנית הדרכה ייעודית.

יעקב מרגי: אני לא רוצה שאחרי שנגיע להסכמות, נתחיל לחפש.

יעקב מרגי: אתם הגורם המקצועי במדינת ישראל שצריך לתת למשרד החינוך את הסילבוס, את ה-א'-ב'.

ד"ר ליזה רובין: ישנו.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: זה מה שרציתי שייאמר גם לפרוטוקול.

יעקב מרגי: מי שרוצה להתעסק בזה, שייקח את זה ולפי זה יכתוב את תוכנית ההדרכה.

יעקב מרגי: לנו אין על מה להסתמך, אלא על הגורמים המקצועיים המוסמכים כמדינת ישראל.

יעקב מרגי: בקטע הבטיחותי-בריאותי, משרד הבריאות הוא הכתובת.

יעקב מרגי: התלמיד במערכת החינוך, משרד החינוך הוא הכתובת.

יעקב מרגי: עירית, סיכמנו?

יעקב מרגי: אוקי, תודה.

יעקב מרגי: בבקשה, אדוני, תציג את עצמך.

בני פרץ: בני פרץ, פעיל חברתי משנות ה-70'.

בני פרץ: בכנסת משנת 1980.

בני פרץ: אדוני היושב ראש, גבירתי היושבת ראש, חברי הכנסת, אני סבא לילד עם אלרגיה מסכנת חיים, מדגים, מכל מה שמכיל שומשום, מטחינה, מכל סוג שהוא שיש בסוכריה שיכול להיות חלבה.

בני פרץ: הנכד שלי הוא בן 5.

בני פרץ: מי שלא ראה מה זו אלרגיה מסכנת חיים בשעת מעשה והלחץ, הוא לא יבין על מה אני מדבר.

בני פרץ: בגיל שנתיים, אירוע משפחתי, החזיקה אותו בת משפחה שלא שמה לב שלקח מהצלחת שלה חתיכת דג.

בני פרץ: אם תראו את החנק של התנפחות, כל הצוואר שלו, זאת אומרת, אין לו חמצן למעלה.

בני פרץ: השניות האלה שהאימא הייתה, הלחץ הנפשי הזה לפתוח את התיק, להוציא את זה, השניות האלה, הילד הזה, אני יכול להגיד לכם, היום הוא מטופל על ידי מי שמלמדת אותו לדבר יותר ולהתפתח, אבל הוא ילד נורמלי לכל דבר.

בני פרץ: אם לא היה מישהו לידו, לא היה חי הילד.

בני פרץ: הוא היה מת או שהוא היה צמח.

בני פרץ: היה מפגר.

בני פרץ: אתם מדברים פה על כסף של סייעות?

בני פרץ: אתם מדברים פה, משרדי ממשלה, על לעשות מי יעשה את המזרק?

בני פרץ: אתם יודעים מה זה גננת שצריכה לשמור על 35 ילדים עם שתי סייעות?

בני פרץ: למי היא תשים לב?

בני פרץ: לילד האלרגי או חס ושלום כשייפול לה איזה ילד, תבואו, תאשימו אותה במקרה של משהו שקרה?

בני פרץ: תקשיבו טוב, אני אומר לכם דבר אחד, כסף יש בשפע במדינה, תלוי למה אתם לוקחים אותו, המשרדים, האם לכיס שלכם, למקורבים, לשולחנות או אתם מביאים אותו לידי העם?

בני פרץ: אני אומר לכם דבר אחד, חברי הכנסת, אתם צריכים לבצע את ההחלטות שלהם, לא לטייח אותם ולא לסכן חיים, כי אתם רוצחים.

בני פרץ: תהיו הרוצחים שתואשמו ברצח, לא התלמידה, לא המורה, לא אף אחד אחר.

בני פרץ: אתם תואשמו ברצח.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תוציא אותו בבקשה.

יעקב מרגי: הוא לא מקשיב לי, תוציא אותו.

יעקב מרגי: תקשיב, אמרת שאתה רוצה לדבר, דיברת דברי טעם.

יעקב מרגי: ברגע שאתה מדבר דברי הבל, אני - - -

בני פרץ: זה לא הבל.

בני פרץ: אני ראיתי - - -

יעקב מרגי: סליחה, אתה לא תצביע על עובדי מדינה, שליחי ציבור, עם אצבע מאיימת.

בני פרץ: לא מאיימת.

יעקב מרגי: סליחה, אתה לא תכנה אותם רוצחים גם כן.

יעקב מרגי: סיימת את רשות הדיבור שלך ואני מבקש, מאחר ואמרת שאתה רוצה לדבר ולצאת, אתה גם אדם לא בריא.

יעקב מרגי: שלום.

בני פרץ: כי אני לא בריא, בגלל זה באתי במיוחד.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מסיתים נגד האנשים.

בני פרץ: אל תפילו תיק על מסכן, על מורה או על תלמיד.

יפעת שאשא ביטון: אף אחד לא מסכן.

יפעת שאשא ביטון: לכולם יש פה אחריות.

יעקב מרגי: תקשיבו טוב, המחזה הזה של מקהלת מעודדות ומעודדים, לא כאן בבית ספרנו.

יעקב מרגי: זה דיון פרלמנטרי רציני.

יעקב מרגי: עוד פעם אחת מחיאות כפיים, אני מוציא את כל מי שמחא כפיים.

יעקב מרגי: אין בכנסת מחיאות כפיים.

יעקב מרגי: תוכניות ריאליטי יש לכם בשפע בתקופה האחרונה.

יעקב מרגי: משרדי ממשלה, מישהו רוצה להתייחס?

יעקב מרגי: בבקשה.

אמיתי שוחט: אמיתי, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, במשרד המשפטים.

אמיתי שוחט: דבר ראשון, אנחנו מברכים על חוזר המנכ"ל של משרד החינוך.

אמיתי שוחט: גם עמדתנו היא שסביבה נקיה מאלרגנים היא ההנגשה העדיפה לאנשים עם מוגבלות.

אמיתי שוחט: זה גם על בסיס מה שקורה בעולם.

אמיתי שוחט: גם התייעצות עם רופאים ואנשי מקצוע.

אמיתי שוחט: בכל מקרה אנחנו מסכימים גם עם מה שנאמר כאן על ידי הוועדה, שנושא ההכשרה וההדרכה של הצוותים הוא אבן יסוד בכל שינוי שצריך לעשות.

אמיתי שוחט: אנחנו אומרים את זה גם בהקשר של ילדים עם מוגבלות, גם בהקשר של ילדים עם אלרגיות.

אמיתי שוחט: יש צורך בהכשרה והדרכה של צוותי ההוראה וכל הצוותים בבתי הספר.

אמיתי שוחט: הנושא של הליווי, אז באמת עמדתנו היא שבאמת הליווי זה האפשרות הפחות עדיפה מבחינה משפטית.

אמיתי שוחט: כמובן שכל מקרה צריך להיבחן לגופו ואנחנו מברכים את משרד החינוך על כך שהוא באמת בחר עד עכשיו לפחות לעשות את זה בצורה הזאת של הליווי, ואנחנו מקווים גם שעד שיימצא הפתרון האחר, יימצא פתרון ביניים.

אמיתי שוחט: הנושא של הליווי גם מבחינת מה שכתוב באישור, זה כבר נאמר במספר דיונים.

אמיתי שוחט: הרבה פעמים מבקשים שייכתב ליווי גם אם אין צורך בליווי.

אמיתי שוחט: העניין שזה מגביל, כי אם משרד החינוך מספק ליווי, אבל למשל אם תלכו למקום אחר שלא מספק ליווי, הליווי יהיה על חשבון ההורים, ולכן אם לא צריך ליווי, תשתדלו להמעיט בבקשה את הליווי.

אמיתי שוחט: הנושא של חוזר מנכ"ל שנכתב בשיתוף הורים וארגונים, אנחנו מברכים על זה.

אמיתי שוחט: לעמדתנו, כל מהלך, בטח מהלכים רחבים כאלה שנעשים על ידי משרדי ממשלה צריכים להיעשות בשיתוף הורים, בשיתוף ארגוני.

אמיתי שוחט: אנחנו מקווים שיעשה גם במהלכים אחרים שנעשים בימים אלה.

אמיתי שוחט: נושא אחרון שחשוב לי מאוד להגיד ואולי הנקודה הכי חשובה, אנחנו עומדים לקראת הקייטנות.

אמיתי שוחט: הורים שנתקלים במקרים של אפליה, שלא מוכנים להכין את הגן לילד ולנקות את הגן מאלרגנים, לא מוכנים לקבל את הילד שלהם, מוזמנים לפנות לנציבות וכל מקרה נשתדל לתת מענה לפי גופו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: יש פה רופאים מומחים בנושא אלרגיות?

יעקב מרגי: שב סביב השולחן, אתן לך רשות דיבור בהמשך.

יעקב מרגי: המועצה לשלום הילד.

כרמית פולק-כהן: כרמית, היועצת המשפטית של המועצה לשלום הילד.

כרמית פולק-כהן: קודם כול, באמת אנחנו רואים פה הרבה הורים ואנחנו רואים סערת רגשות שהיא סערת רגשות אמיתית.

כרמית פולק-כהן: אנחנו רואים פה באמת עיסוק שהוא עיסוק בדיני נפשות.

כרמית פולק-כהן: אני מתחברת לדברים שאמרה חברת הכנסת שאשא ביטון.

כרמית פולק-כהן: לא יכול להיות שאנחנו מדברים על איזשהו ואקום בלי לתת מענה.

כרמית פולק-כהן: גם אם יהיה איזשהו שינוי, הוא חייב להיות שינוי הדרגתי.

כרמית פולק-כהן: לא יכול להיות שבא משרד ואומר, ואני אישית לא קיבלתי מענה על הדבר הזה.

כרמית פולק-כהן: יכול להיות שלא הבנתי פה משהו, אבל אני אישית לא קיבלתי מענה על איך אפשר לקבל החלטה שמוציאים סייעות לפני שהשינויים ההדרגתיים שהוסכמו בישיבות הקודמות, שדיברו עליהם, שנכתבו, שהוסכמו בין המשרדים, עדיין לא הוטמעו בשטח.

כרמית פולק-כהן: זה לא יכול להיות.

כרמית פולק-כהן: זה מצב שהוא בלתי אפשרי בגלל שאנחנו משאירים ואקום שהוא בהכרח מסכן חיים.

יעקב מרגי: את אומרת דברים מוחלטים ואני שואל, מה את יודעת?

כרמית פולק-כהן: אמרתי, אני אישית לא קיבלתי תשובה.

כרמית פולק-כהן: אני לא יודעת.

יעקב מרגי: יכול להיות שאין החלטה.

יעקב מרגי: את הבנת ממשרד הבריאות וממשרד החינוך שכבר בתחילת שנת הלימודים לא יאושרו סייעות בלי שניתן?

כרמית פולק-כהן: לכן אני אומרת שאני אישית לא הבנתי.

כרמית פולק-כהן: אני אשמח לקבל תשובה.

יעקב מרגי: אוקי, תודה.

מסעוד גנאים: משרד החינוך יתחיל את זה בשנה הבאה?

יעקב מרגי: לא יודע.

יעקב מרגי: חכה, נשמע.

יעקב מרגי: מכובדי, תציג את עצמך.

ד"ר אלון הרשקו: תודה רבה, אני מאוד מתרגש לדבר בפורום המכובד הזה בפני חברי הכנסת.

יעקב מרגי: לכן אנחנו משתדלים לעשות אותו מכובד ולא לתת לזה להתדרדר למחוזות שיש לנו די והותר מהם בחברה הישראלית.

ד"ר אלון הרשקו: שמי ד"ר אלון הרשקו, אני מנהל מחלקה פנימית בהדסה עין כרם.

ד"ר אלון הרשקו: אני מומחה באלרגיה באימונולוגיה קלינית ואני מופיע פה בתור מזכיר האיגוד הישראלי לאלרגיה.

ד"ר אלון הרשקו: מייצג את איגוד רופאי האלרגיה בישראל.

ד"ר אלון הרשקו: ביום-יום שלי אני מטפל בילדים אלרגיים.

ד"ר אלון הרשקו: אני רואה פה ילדים, או שהם היו אצלי או שמזכירים לי מאוד את המטופלים שאני רואה ביום-יום.

ד"ר אלון הרשקו: אני גם שמעתי הדברים הנרגשים שאמר מר פרץ.

ד"ר אלון הרשקו: אלרגיה למזון יכולה לסכן חיים, אבל מעבר לסיכון החיים יש מסביב לזה גם הרבה חרדה והתרגשות וסבל של המשפחה.

ד"ר אלון הרשקו: אני רוצה להדגיש שני נתונים.

ד"ר אלון הרשקו: נתון אחד זה שחובה מבחינתנו גם להגן על הילדים הגדולים.

ד"ר אלון הרשקו: איגוד האלרגיה תומך בפתרון שיכלול גם ילדים יותר גדולים, וזה מתבסס על הנתון שחס וחלילה רוב מקרי האסונות, הם קורים בגיל של מתבגרים.

ד"ר אלון הרשקו: קודם כול, הילדים בכל הגילאים הם יקרים לנו כהורים וכרופאים, אבל אם אנחנו חושבים - - -

יעקב מרגי: הכלל שילד בגיל 9 חוצה את הכביש, לא יכול לחול - - -

ד"ר אלון הרשקו: ממש לא, משום שהילדים מתבגרים, אם יש פה הורים למתבגרים, הם לפעמים לא לגמרי אחראים, יוצאים עם חברים לבלות, אוכלים קצת אוכל שאסור.

אורי מקלב: אתה מדבר על גילאי 14-15?

ד"ר אלון הרשקו: כן, על גילאי ההתבגרות.

ד"ר אלון הרשקו: חובה שפתרון יכלול גם אותם.

ד"ר אלון הרשקו: זה דבר אחד.

ד"ר אלון הרשקו: דבר שני, אני רוצה להגיד משהו על מזרק האפיפן.

ד"ר אלון הרשקו: אני מזריק הרבה אפיפן בחיים המקצועיים שלי.

ד"ר אלון הרשקו: כמעט שאין פעולה יותר קלה, מצילת חיים מאשר הזרקת אפיפן.

ד"ר אלון הרשקו: אגב, כשיש אנפילקטיס ממזון, בכל העולם יש רק תרופה אחת שמצילת חיים, וזה האפיפן.

ד"ר אלון הרשקו: כל מה שצריך לעשות זה לפתוח את הנצרה ולהזריק לשריר הירך.

ד"ר אלון הרשקו: כרגע נתתי לכולכם הדרכה איך משתמשים באפיפן.

ד"ר אלון הרשקו: מתי להשתמש ומה האינדיקציה?

ד"ר אלון הרשקו: האינדיקציה היא כשחושדים.

ד"ר אלון הרשקו: פותחים את הנצרה ומצמידים כאן לירך, שומעים קליק וסופרים עד עשר.

ד"ר אלון הרשקו: ככה משתמשים באפיפן.

יעקב מרגי: אם זה לא היה התקף אנפילקטי והזרקתי, פשוט קיבלתי צמרמורת, נחנקתי קצת, שמתי לי מזרק.

יעקב מרגי: יקרה לי משהו?

ד"ר אלון הרשקו: לא.

ד"ר אלון הרשקו: אני לא מכיר שום מקרה של סיכון או סיפור משמעותי מהזרקה מיותרת של אפיפן.

ד"ר אלון הרשקו: כמו שאומר החוק הצבאי המפורסם, כשיש ספק, אין ספק, מזריקים.

ד"ר אלון הרשקו: לא קרה כלום אם הילד קיבל את האפיפן שלא באינדיקציה הרפואית, ולכן אני חושב שאלו שני העקרונות.

ד"ר אלון הרשקו: העיקרון הוא שהפתרון צריך להיות רוחבי, שמגן על כל הילדים.

ד"ר אלון הרשקו: הם יקרים לנו, לא משנה באיזה גיל הם, והדבר השני, שהאפיפן הזה, לא צריך לפחד ממנו.

ד"ר אלון הרשקו: מאוד קל להפיץ אותו וללמד ושהוא יהיה זמין בכל מקום.

יעקב מרגי: תודה רבה, זה היה חשוב, לכן כמשנה תוקף אני באמת קורא לכל הנוגעים בדבר לקדם את חוק האפיפן בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

יעקב מרגי: אם זה היה בוועדת החינוך, מהניסיון שלנו, אמרתי זאת, אני אוהב לטפוח לעצמי על שכם לפעמים אם אתם לא עושים זאת, הצבת מכשירי החייאה במוסדות החינוך עבר תוך הסכמת כל הצדדים, ללא חרדות וללא חששות.

יעקב מרגי: היינו מעבירים גם את החוק הזה.

יעקב מרגי: אני מקווה שזה יעבור בזמן הקרוב.

יעקב מרגי: אני חושב שזה חשוב.

יעקב מרגי: עמותת יה"ל.

נעמה קציר שמואלי: תודה רבה.

נעמה קציר שמואלי: ברשותכם, אני אתייחס רגע לדברים שאמר ד"ר הרשקו, ותודה רבה לך על ההקדמה.

נעמה קציר שמואלי: באמת הרמת לנו.

נעמה קציר שמואלי: רצינו לדבר על הילדים היותר גדולים.

נעמה קציר שמואלי: לצערי אף אחד במשרד החינוך או במשרד הבריאות או מישהו אחר שיכול להיות אמון על הנתונים האלה, לא יודע עד היום לספק נתון אמיתי, מספרי, כמה ילדים אלרגיים יש בתוך מערכת החינוך.

נעמה קציר שמואלי: לפי ההערכה שלנו אנחנו מדברים על בערך 50,000 ילדים בתוך מסגרות החינוך, מתוכם בערך 18,000 עד 20,000 ילדים בתוך הגנים.

נעמה קציר שמואלי: זה אומר 30,000 ילדים בגילאי בית ספר ואילך, וגם הם צריכים לקבל מענה.

נעמה קציר שמואלי: חברת הכנסת שאשא ביטון אומרת תמיד, ילד לא אלרגי שעתיים ביום וילד גם לא מפסיק להיות אלרגי בכיתה ג' לצערנו, וגם הם צריכים לקבל מענה.

נעמה קציר שמואלי: הוא גם אלרגי בכיתה י"ב.

נעמה קציר שמואלי: זה חד משמעית.

נעמה קציר שמואלי: אני חוזרת עכשיו אחורה לדברים שדיברו כאן לפניי.

נעמה קציר שמואלי: אנחנו הכנו מצגת מאוד מפורטת.

נעמה קציר שמואלי: היא נמצאת על שולחנכם.

יעקב מרגי: אם כבר העלית את זה, אני הייתי רוצה הפעם לשמוע את העמדה שלך ואני מאמין שכארגון יש לך ניסיון.

נעמה קציר שמואלי: נכון.

יעקב מרגי: לפי המידע שלך המקצועי, עד איזה גיל - - -

מאיר כהן: במקום לשלוח 400 הודעות, היו שולחים את המצגת.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: זה אתם אחראים על ה-1,000 מיילים?

יעקב מרגי: אני לא אישרתי מצגת.

יעקב מרגי: לו היית משרד הבריאות ואין שום מגבלה, עד איזה גיל את חושבת שצריך לאשר מלווה?

מאיר כהן: מי זה אליסף?

ישראל אליסף: אני.

מירב בן ארי: למה אתה מפוצץ לנו את המייל?

מאיר כהן: תכבד אותנו.

מירב בן ארי: מה הפואנטה של זה?

מירב בן ארי: מה, זה ייצור אמפתיה יותר גדולה?

יעקב מרגי: אני אוהב את אלה שמתקיפים.

יעקב מרגי: ארגוני הימין הקיצוני הפסידו אותי בגלל ההתקפות האלה.

יעקב מרגי: ארגוני הסביבה האקטיביסטים הפסידו אותי במאבקים שלהם, וכנ"ל כל מי שמגייס קהל מעודדות, אוטומטית אני ננעל, כי אני אוהב לקיים דיונים אישיים לעומק.

יעקב מרגי: השב"כ, פרשת קו 300, לחץ פיזי מתון סביר.

יעקב מרגי: מעבר לזה, ממאיס.

מירב בן ארי: אפשר עוד שאלה?

יעקב מרגי: בבקשה.

מירב בן ארי: את נתת פה מספרים של עשרות אלפים.

מירב בן ארי: מה את מגדירה ילד אלרגי?

נעמה קציר שמואלי: כל ילד שהוא סובל מאלרגיות למזון ויש לו אפיפן.

מירב בן ארי: שחייב אפיפן, לא נגיד ילד שיש לו אלרגיה שלא מצריכה - - -

יעקב מרגי: עד איזה גיל הסייעת?

נעמה קציר שמואלי: ברשותך אדוני, אני חושבת שהשאלה היא אחרת ואני אסביר גם למה.

נעמה קציר שמואלי: הסיפור פה הוא לא כמה זמן צריך להיות סייעת, למה?

נעמה קציר שמואלי: כי היום מוסדות החינוך למעשה הם סוג של מערב פרוע.

יעקב מרגי: אז תמשיכי, את לא צריכה לתת לי תשובה.

יעקב מרגי: תמשיכי, אל תיתני לי תשובה.

יעקב מרגי: קיבלתי אותה.

נעמה קציר שמואלי: סוג של מערב פרוע שלא נעים לי לומר, עם הסייעות ובלי הסייעות, לילדים האלרגיים אין מענה במערכת החינוך.

נעמה קציר שמואלי: אמרה פה קודם הגברת עירית ליבנה, נציגת משרד החינוך, שמשרד החינוך שולח אותה לכל הדיונים האלה, והיא באמת אישה עם המון ידע והמון ניסיון, אבל לצערי הרב מי שמקבל את ההחלטות האלה זה בסוף לא היא, זה המנכ"ל והשר ששתיקתם בחודש האחרון היא לא פחות ממקוממת והיא מהווה לא פחות מהפקרה של הילדים שלנו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: תקשיבי טוב, גם אם ישבה פה עירית ליבנה, היא אמרה בקול צלול וברור שחוזר המנכ"ל בא כחלוץ לפני המחנה להתחיל לדבר שפה אחרת, ואמרה בקול צלול וברור, השינוי, אם ייעשה, ואני אומר לכם, ייעשה, אבל ייעשה רק בשום שכל תוך אחרית מלאה, כי באמת אף אחד לא יכול לקחת אחריות, ואין צורך להגיד רוצחים ולהצביע באצבע מאיימת.

יעקב מרגי: אף אחד לא יקבל החלטה כזו.

יעקב מרגי: אני לא חושב שיש מאן דהוא שמתנדב לקבל החלטה כזו בלי שנעבוד לפי ההנחיות הברורות, ואני מודה למשרד הבריאות.

יעקב מרגי: הדי.

יעקב מרגי: אן.

יעקב מרגי: איי של משרדי הממשלה, כשזה לא נוגע לי, אני לא קופץ לבריכה, ופה משרד הבריאות כנראה גם בגלל ההליך הבג"צי שהיה, נכנס לתהליך והוציא עמדה ברורה עם הנחיות ברורות, ואומר כן בקול ברור וצלול.

יעקב מרגי: ד"ר ליזה, אם הייתה עשויה מחומר של נבחר ציבור, היא לא הייתה אומרת את עמדתה בכלל בנושא הסייעת המלווה, הייתה רק אומרת, ההנחיות שלנו הן א', ב', ג', ד'.

יעקב מרגי: ה-א', ב', ג', ד' היא סביבה נקיה, הגברת המודעות, חד משמעית, הדרכה מקצועית ייעודית, חד משמעית, וקיבלתי ממך את התשובה הזו ואני שמח, לכן אמרתי, את פטורה מלתת לי תשובה.

יעקב מרגי: מה שטוב במדינה שלנו, בדמוקרטיה הכי חזקה באזור הזה וכמעט בעולם, שגם הרהורים בקול, מתעורר דיון ציבורי וזה טוב שיש דיון ציבורי וצריך לומר זאת, שאם לא היה הבג"צ ואם לא הייתה מגבלה תקציבית, ומצד שני גם הגזמה בקטע של הצמדת הסייעות, יכול להיות שאנחנו בידיים שלנו, בדאגה הזו לילדים היינו פושעים בילדים אחרים, כי הסביבה לא מוכנה, הכשרה מקצועית אין וסייעות לא יאושרו בכל מקרה, ויכול להיות שמי שהיה לו כוח ורשות מקומית חזקה והגיע בזמן, יקבל סייעת, וכאלה לא יקבלו, ונמצא את עצמנו עם טרגדיות כמו שהיה בדיון הקודם, על ילדים אלרגיים.

יעקב מרגי: שמענו פה סיפור של אימא, סיפור מצער, ויש הרבה כאלה, אז אני חושב קודם כול, זה שיש דיון ציבורי, הוא חשוב.

יעקב מרגי: אני לא אתחבא מפני אף אחד.

יעקב מרגי: אליסף, אתה יכול גם אתה וגם ארגונים אחרים לשלוח כמה שאתם רוצים מיילים.

יעקב מרגי: זה לא מדגדג, כי מתי אתה אוהב לקרוא?

יעקב מרגי: איך מחברים ספר?

יעקב מרגי: תשאל את אלה שכתבו ספרים.

יעקב מרגי: נותנים לך עשרה עמודים ראשונים מעניינים, מרתקים, מגרים לך את הסקרנות עד הסוף, מכניס לך בדרך את כל - - -

ישראל אליסף: לא עונה.

יעקב מרגי: אל תענה.

יעקב מרגי: גם אם היית רוצה לענות, הייתי משתיק אותך.

יעקב מרגי: בגדול, צריך להיות ענייני, צריך להיות אמיתי.

יעקב מרגי: איש ציבור שלא עושה את עבודתו בצורה הזו, הוא חוטא לציבור.

יעקב מרגי: פופוליזם, מה לעשות, אני מנסה להתקלקל ב-15 שנה שאני בבניין.

יעקב מרגי: זה לא מצליח.

יעקב מרגי: אני לא אהיה פופוליסט ואם צריך לומר להורה, עם כל הסכנה ועם כל החרדה שלו שהיא לגיטימית, ואף אחד לא יכול להיות איתו, ועם המחזות האלה הקשים והנוראים שמשאירים צלקת אפילו נפשית, צריך לומר לו, כן, כי גם רופא מנתח אומר לאבא, שמע, אין ברירה, אני הולך לפתוח לו את הבטן כדי להציל את הילד, ואנחנו רוצים להציל את הילדים ולעזור לילדים האלרגיים, לכן לבוא לדיון הזה לפחות כמונו, בידיים נקיות, בנפש חפצה ולהוציא את המוצר הטוב ביותר.

יעקב מרגי: אנחנו לא ניתן לאף אחד פה לקבל החלטה שעניינה רק כסף.

יעקב מרגי: אם זה ירגיע אתכם, אנחנו לא ניתן לאף אחד לקבל החלטה שעניינה כסף, אבל כן, אף אחד לא ימנע מאיתנו לקבל החלטה שמה לעשות, סליחה, אני מתנצל, שהיא גם עושה שום שכל ומנהלת את תקציב המדינה בצורה אחרת ומביאה תוצאה יותר טובה.

יעקב מרגי: אני לא מתנצל על זה.

יעקב מרגי: תודה.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר משהו לדבריך.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה שאתה תדע, בכל השיחות שהיו עם ההורים, ההורים לא מתעקשים שתהיה סייעת כסייעת.

יפעת שאשא ביטון: הם מתעקשים על מענה מיטבי, כי הסיפור פה הוא כבר מזמן לא כסף.

יפעת שאשא ביטון: הסיפור הוא חוסר הנכונות של גורמים בתוך מערכת החינוך שהם לא משרד החינוך, אבל משרד החינוך מפחד מהם, לקבל אחריות, כי מה לאחריות ולמערכת החינוך?

יפעת שאשא ביטון: כבר מזמן זו מילה שמלחיצה אותם וזו הסיבה שאנחנו לא מסוגלים להתקדם למקום שאנחנו בעצם רוצים, כי כבר לפני כמה חודשים אנחנו אמרנו מה צריך להיות שם בתוך המערך הזה.

יפעת שאשא ביטון: יכולנו להגיע לשנה הקרובה ערוכים וללא סייעות ומשרד החינוך מפחד לקחת אחריות.

יעקב מרגי: להגיד לך את האמת?

יעקב מרגי: בואי תקשיבי.

יעקב מרגי: לא רציתי לומר את זה.

יעקב מרגי: אני קיימתי פה שולחן עגול עם לא מעט דיונים ובשיתוף ההורים, זה להערה שנאמרה קודם על ידי אמיתי שוחט.

יעקב מרגי: היה פה שולחן עגול בסוגיה הזו של הילדים האלרגיים.

אמיתי שוחט: נאמרה לחיוב.

יעקב מרגי: לחיוב, אמרתי.

יעקב מרגי: בנושאים אחרים אמרת לא לחיוב.

יעקב מרגי: אני הבנתי אותך, אז למה אתה מתקן אותי?

יעקב מרגי: לא צריך להסביר לי פעמיים.

יעקב מרגי: ורצינו, לצערנו הרב לא הייתה פתיחות מצד ארגוני המורים השונים, בצדק.

יעקב מרגי: אני לא בא ושופט אותה.

יעקב מרגי: לא הייתה.

יעקב מרגי: יש כאן פתח של תקווה להביא את ההסדרה שכולנו רוצים אותה.

יעקב מרגי: כולנו רוצים להיות שקטים שהילד שלנו נמצא בסביבה בטוחה בבית הספר, לפחות כמו בבית.

יעקב מרגי: אני מכיר הורים כאלה שרוצים שיהיו בטוחים בבית הספר יותר מהבית, אבל זה לא הדיון.

יעקב מרגי: גבירתי, תשלימי בקצרה, כי אני רוצה לתת לחברי הכנסת והזמן אוזל.

נעמה קציר שמואלי: רוצה להשלים בשני משפטים.

נעמה קציר שמואלי: בשנת 2009, אז נולדו הסייעות, ישב מנכ"ל משרד החינוך בוועדת החינוך, כמו זאת, די דומה, ואמר, אתם יודעים מה?

נעמה קציר שמואלי: אם המורים לא מוכנים לקחת אחריות, אין לנו ברירה, נשים סייעות.

נעמה קציר שמואלי: מה השתנה מ-2009 ועד היום?

נעמה קציר שמואלי: שום דבר לא השתנה.

נעמה קציר שמואלי: אף אחד לא מוכן לקחת אחריות.

יעקב מרגי: חיכו ליעקב מרגי וליפעת, מה את רוצה?

נעמה קציר שמואלי: חרדת הקודש שמצופה ממערכת החינוך ומהאנשים שנמצאים כל היום עם הילדים שלנו, חרדת הקודש לחיים שלהם כבר לא קיימת כנראה, כי שום דבר לא השתנה בשטח.

יפעת שאשא ביטון: ההסתדרות לא מייצגת את המורים.

יפעת שאשא ביטון: אני חייבת להגן על המורים בשטח.

יפעת שאשא ביטון: יפה בן דוד לא מייצגת את מה שהמורים בשטח חושבים ועושים היום.

יעקב מרגי: תודה.

נעמה קציר שמואלי: יפה בן דוד הוציאה השבוע מכתב למנכ"ל משרד החינוך וכתוב בו שחור על גבי לבן, עדכנת אותנו במסגרת הדיון שעשינו, כי בשום מקרה האחריות לא תוטל על עובדי ההוראה.

יעקב מרגי: ארגון עובדים, מה את עושה?

יעקב מרגי: לגיטימי.

יעקב מרגי: תודה, גבירתי.

נעמה קציר שמואלי: אני רק רוצה שהילדים שלנו שמגיעים כל יום לבית הספר, לא יהיו במקום שבו אף אחד לא אחראי לביטחון שלהם ולשלומם, שהם יחזרו הביתה בשלום.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אודליה אלבו, העמותה הישראלית לאלרגיה למזון.

אודליה אלבו: תודה על רשות הדיבור, יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת יעקב מרגי.

אודליה אלבו: אני אגיד לך במה נפשנו חפצה.

מאיר כהן: מי את?

אודליה אלבו: יושבת ראש העמותה הישראלית לאלרגיות למזון, אודליה אלבו.

אודליה אלבו: נפשנו חפצה במתן מענה רפואי לכלל הילדים, לא לחלק, מגן ועד י"ב.

אודליה אלבו: שמעתי את פרופ' הרשקו ואני רוצה רק לחדד, כי אני מסכימה שצריך להתייחס גם לילדים הגדולים, אבל אי אפשר לצפות מילד שחווה שוק אנפילקטי לטפל בעצמו, וזה נכון גם למשרד החינוך ומשרד הבריאות שחוזרים ואומרים שילד הוא גדול והוא מודע ויש לו את היכולת להבין של סביבות האלרגניים, אבל יש ילדים שמגיבים.

אודליה אלבו: זו לא תגובה שמגיעה אולי לסכנת חיים, אבל הם מפתחים תגובה עצם נוכחות האלרגן באוויר, וזה משהו שצריך עליו את הדעת, אז גם אם יש ילדים היום לא רק ביסודי, בחטיבת הביניים ומעלה, הם ילדים שהם גם נמצאים בסיכון לא פחות כמו שאמרת, והמערכת מתעלמת מהעובדות האלה, ומאוד חשוב לי, ותודה שאמרת את זה כאן ושזה נשמע בפרוטוקול.

אודליה אלבו: אני רוצה להתייחס לנושא של אכיפה ופיקוח על חוזר מנכ"ל.

אודליה אלבו: להזכירכם שהחוזר הזה קיים בשטח כבר שנה שלמה.

אודליה אלבו: אנחנו שותפים לכתיבת החוזר, הארגונים, העמותות.

אודליה אלבו: אנחנו מברכים על החוזר.

אודליה אלבו: החוזר הזה הוא באמת טוב, אבל שנה שלמה הוא לא היה מיושם, ואני רק רוצה לומר שיש מנהלים שאפילו לא מודעים לקיומו.

אודליה אלבו: אני מצאתי את עצמי בהרבה מקרים במצב שהגעתי למנהל בית הספר יחד עם החוזר שאני הדפסתי, והייתי צריכה למרקר את מה שאני צריכה להתייחס אליו, אם הילד אלרגי לאגוזים או לבוטנים, כדי שבאמת ידעו להיערך.

מאיר כהן: כמה הורים את מייצגת?

אודליה אלבו: אני אדע לתת לך תשובות.

אודליה אלבו: יש לנו מי שמנהל.

מאיר כהן: את הארגון הגדול?

מאיר כהן: הקטן?

אודליה אלבו: אנחנו, שני הארגונים.

מאיר כהן: זאת עמותה, זה בכלל לא ארגון.

יעקב מרגי: יש שתי עמותות.

אודליה אלבו: יש שתי עמותות.

אודליה אלבו: יש את עמותת יה"ל ויש את העמותה הישראלית לאלרגיות למזון.

מאיר כהן: אפשר לקבל נתונים?

מאיר כהן: אנחנו מדברים מול הרבה אנשים.

מאיר כהן: יה"ל מייצגים באחוזים, כמה?

יעקב מרגי: אין מזכר.

יעקב מרגי: איך תמדוד את זה, מאיר?

אודליה אלבו: אדוני, אנחנו אפילו לא יודעים כמה אלרגיים יש במדינת ישראל.

יעקב מרגי: מאיר, אתה נכנס באמת למקום שלא - - -.

יעקב מרגי: עומדת להם הזכות להתאגד.

אודליה אלבו: אנחנו נרים את זה להנחתה.

אודליה אלבו: אנחנו נבקש לדעת כמה אלרגיים יש במדינת ישראל, מינקות ועד זקנה.

אודליה אלבו: אין נתונים.

אודליה אלבו: זה תקציבים.

אודליה אלבו: התחלנו ואמרנו לגבי הנושא של הפיקוח.

אודליה אלבו: אמרה הגברת עירית ליבנה שהחוזר מחייב, אבל הוא לא באמת ככה בשטח.

אודליה אלבו: יש פער ענק בין מה שנאמר כאן, שהכוונות הן טובות ואנחנו מברכים, למה שבאמת מיושם.

אודליה אלבו: כשאנחנו באים לאנשי צוות החינוך ואנחנו אומרים להם, אתם חייבים, אומרים, לא נכון, זה חוזר, הוא לא מחייב אותנו, הוא בגדר המלצה, ואם הוא המלצה, אני אעשה מה שנראה לי לנכון.

אודליה אלבו: אני לא אתמודד מול הורים שאינם אלרגיים ואני אחייב אותם לעשות ככה או ככה.

אודליה אלבו: דבר אחרון, דיברנו כן על מגבלה ועל תקציב ועל כסף.

אודליה אלבו: למגבלה התקציבית יש מחיר, אבל לחיים של הילדים שלנו אין?

אודליה אלבו: ובאמת צריך לקחת את זה ולקדם את זה צעד אחד קדימה.

אודליה אלבו: תודה רבה.

יעקב מרגי: אין ספק.

יעקב מרגי: חברי הכנסת.

מירב בן ארי: אני קודם כול רוצה להתייחס לדברים שאמרת, בשתי דקות כדי שכולם ידברו.

מירב בן ארי: חוזר מנכ"ל, קודם כול, הוא לא המלצה.

מירב בן ארי: חוזר מנכ"ל זה מסמך מחייב.

מירב בן ארי: גם אני עבדתי במערכת החינוך לפני שהגעתי לכנסת, גם מאיר שניהל בית ספר, גם יפעת.

מירב בן ארי: כולנו פה מלמלנו בשקט שזה לא נכון.

מירב בן ארי: אם יש מנהל שספציפית אומר לך שזו המלצה, את מוזמנת להגיש תלונה, אגב, גם לחברי הכנסת על אותו מנהל ספציפי, אבל בואי לא נשפוך את התינוק עם המים ובואי לא נאמר שכל מנהלי בתי הספר, וזה לא נכון, רואים בזה המלצה.

אודליה אלבו: לא אמרתי כל מנהלי בתי הספר, אמרתי שקיימים.

מירב בן ארי: אם יש לך בעיה ספציפית עם מנהל, תפני אותה לכאן.

מירב בן ארי: זה אחד.

קריאה: לא, היא לא ספציפית.

מירב בן ארי: הערתי לגופו של עניין וכמובן אנחנו יכולים גם לשמוע אם יש בעיות מול מנהלי בתי ספר.

מירב בן ארי: בשביל זה אנחנו פה.

מירב בן ארי: עכשיו אני רוצה להגיד לך רגע משהו.

מירב בן ארי: אנחנו איתך, אל תתבלבלי.

מירב בן ארי: אני חושבת שגם העבודה שאת עושה היא עבודה נהדרת, ודיברת לעניין ודיברת יפה, ואני מכירה את זה מהבית.

מירב בן ארי: לא מכירה את האלרגיה, לא מכירה את המזרק לשמחתי, אבל אני מודה שגם במשפחה שלנו יש שתיים שרגישות לבוטנים ברמה של סכנת חיים, ואני אומרת בכנות, אני לא מצליחה להבין מאיפה ההחלטה הזאת.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין למה משרד החינוך לא נמצא פה.

מירב בן ארי: הנה, אני רואה שהגיע נציג של הסתדרות הרופאים.

מירב בן ארי: עירית ליבנה היא לא משרד החינוך.

מירב בן ארי: היא לא כל משרד החינוך.

מירב בן ארי: האמת, שאחרי ששמעתי את הבן אדם פה מדבר על רצח ורצח, כשיפעת בהתחלה דיברה על האיומים ברצח, אמרתי לעצמי, מה העניינים, כאילו איך זה יכול להיות, אבל אחרי שהוא דיבר - - - .

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד, יש עוד אנשים, ואת אמרת את זה בצורה מאוד מדויקת.

מירב בן ארי: יש עוד אנשים שצריכים לבוא ולתת פה את הדעת.

מירב בן ארי: לא יכול להיות שאתם מטיחים את כל התותחים הכבדים.

מירב בן ארי: אגב, זה כמו שלא יכול להיות שאתם מפוצצים לנו את המייל ב-500 הודעות.

יעקב מרגי: מה מפריע לך? אני לא מבין.

מירב בן ארי: לי זה מפריע, אדוני, ואני אגיד את זה, וזה מפריע למאיר כהן.

מירב בן ארי: עזבו את זה שלא קוראים.

מירב בן ארי: זה לא יאה.

מירב בן ארי: הדרך להוביל את המאבק הזה, זה לבוא ולשתף אותנו, ודיברת לעניין ואנחנו אתכם.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה אדוני.

מאיר כהן: אדוני היושב ראש, ואני רוצה לפנות לגבירתי מיה"ל ולהורים.

מאיר כהן: א', לפחות אני ועוד חלק מחבריי ובוודאי יושב ראש הוועדה, אני יודע מה עמדתו, אני תומך שלכם, אבל הוועדה הזאת באמת עושה דיונים כל כך רציניים וכל כך ענייניים.

מאיר כהן: ניהלתי בית ספר 30 שנה.

מאיר כהן: התפיסה שמשרד הבריאות מנסה, וזו תפיסה שקיימת אגב בכל אירופה, של לייצר סביבת מוגנות, בעיניי, כמנהל בית ספר 30 שנה וכראש רשות שמהיקב ומהגורן השיג תקציבים, אינה תחליף לסייעת צמודה לילד שיש לו בעיה רצינית.

מאיר כהן: אגב, אני מתנגד להצעה של הסתדרות המורים שאם יוסיפו כסף לסייעות, אז זה ימלא את החסר.

מאיר כהן: יחד עם זה, אני מבקש לדחות בנחישות את זה שאתם תוקפים את כל המורים ואת כל מערכת ההוראה.

יפעת שאשא ביטון: לא, בכלל לא.

מאיר כהן: כך זה נשמע מדברייך.

יפעת שאשא ביטון: לא, לא, לא, רק את ההסתדרות, לא את המורים.

יפעת שאשא ביטון: היא לא מייצגת את המורים.

מאיר כהן: יש עשרות אלפי מורים שגם כשאין להם הכשרה לכך, הם זהירים מאוד בבריאותם של התלמידים, והמורים האלה הם בדיוק אלה שזועקים לעזרה ואומרים, אנחנו מוכנים לשלב את הילדים, זאת חובתנו, אבל אנחנו צריכים שבאמת חוץ מאיתנו, עוד מישהו ייקח אחריות.

מאיר כהן: להערתי, זה דבר שצריך להיפתר, אדוני, במשרד הבריאות ובמשרד החינוך.

מאיר כהן: לא צריכים לגלגל את זה לפתחם של ארגוני הורים.

מאיר כהן: אם הילד הוא אלרגי, חייבים לספק לו מרחב בטוח בתוך מוסדות החינוך, ואת זה אפשר לעשות רק בלקיחת אחרית, ואת צודקת, בלקיחת אחריות של משרד החינוך.

מאיר כהן: תודה.

יעקב מרגי: תודה, מאיר.

יעקב מרגי: תהילה, בבקשה.

תהילה אבודרהם: אני תהילה, אני אימא לילד אלרגי עם אלרגיה מסכנת חיים, לבוטנים.

תהילה אבודרהם: כרגע במעון.

תהילה אבודרהם: אנחנו עתידים לעלות לגן עירייה, אבל אני חייבת להציג לכם קצת את השטח.

תהילה אבודרהם: זה נחמד ויפה שיש חוזר מנכ"ל.

תהילה אבודרהם: אני לא אגיד פריפריה או לא פריפריה, מודעות או לא מודעות, אבל אני יכולה להגיד לך שבמקום שממנו אני באה, הורים במפורש, עם כמה שיש לי עזרה מהגננות ומהסייעות שהן מקסימות, אבל הורים במפורש אומרים לי בפנים, תהילה, לא מעניין אותי שיש לך ילד אלרגי.

תהילה אבודרהם: זה לא מעניין אותי.

תהילה אבודרהם: מי את כאימא?

תהילה אבודרהם: למה אני צריכה לסבול שיש ילד אלרגי בגן?

תהילה אבודרהם: וזה תשובות וזה מלחמות יום-יומיות.

מאיר כהן: מי אומר את זה?

תהילה אבודרהם: הורים אחרים.

יעקב מרגי: רבותיי, חשוב שתיאמר העמדה הזו פעם אחר פעם, כי אנחנו הולכים לקראת שינוי השיח.

יעקב מרגי: תקשיבי לי, אני גר בדרום לידך.

יעקב מרגי: אין יום שאני לא חווה את אותם נהגים פרועים שחותכים אותי במרחק של מטר מימין.

יעקב מרגי: גם הם היו רוצים שלא יהיו חוקים במדינת ישראל ושהם יעשו מה שהם רוצים, ואני עושה את זה באותה הקבלה לאותם הורים שלא אכפת להם מהילד שלך, אבל מה לעשות, יש פה ריבון וכשהוא יחליט, רק שהוא ידע להחליט בצורה נחרצת, מקצועית, עם מתן מענים, אנחנו לא נהיה, סליחה, אני ידוע כאדם עדין בהתבטאות שלי.

יעקב מרגי: אנחנו לא נראה אותם ממטר, את אותם הורים שלא מוכנים לתרום מעצמם.

תהילה אבודרהם: אבל איך אתם יכולים לדחוף את זה?

יעקב מרגי: אנחנו נאכוף את זה.

יעקב מרגי: זה התפקיד שלנו.

יעקב מרגי: מדינה שלא יודעת לאכוף את החוקים שלה או את הנהלים שלה, תסגור את הבסטה.

תהילה אבודרהם: המנהלת בעצמה, היא באה לצורך העניין ואומרת לא להגיע עם חטיפים, והיא מאוד נחרצת ומאוד מודעים לעניין, ובכל זאת מגיעים הורים, אימא, אבא של שבת, יש דברים נורא מוגדרים.

תהילה אבודרהם: מבחינתם זה רק עלול להכיל בוטנים ולא מכיל.

תהילה אבודרהם: אני אומרת, באותה מידה, זה רק עלול להרוג את הבן שלי, זה לא בטוח יהרוג אותו.

מירב בן ארי: עלול זה כסת"ח שכולם מכירים.

מירב בן ארי: אני מכירה את זה גם מהצליאק.

מירב בן ארי: עלול זה כסת"ח של התעשייה.

תהילה אבודרהם: עלול זה כסת"ח, אבל הילדים שלנו - - -

מירב בן ארי: אני חיה עם העלול הזה כבר עשר שנים.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חבר הכנסת אורי מקלב.

אורי מקלב: אדוני היושב ראש, אני עדיין נשאר בהרגשה שלי לאחר לא מעט דיונים בנושא הזה, שלפני הוויכוח המקצועי שלנו, אנחנו צריכים להחזיר את האמון של ההורים במערכת.

אורי מקלב: על זה אנחנו צריכים להשקיע.

אורי מקלב: בסופו של דבר אי אפשר לקחת אפילו ממני את ההרגשה שהמניע לתהליך המקצועי היה כלכלי.

אורי מקלב: בתוך התהליך אנחנו רואים גם בריחה מאחריות.

אורי מקלב: שני הדברים האלה, זאת הבעיה שלי המרכזית.

אורי מקלב: השולחן הזה הוא שולחן נכון, אבל בסופו של דבר להחזיר את האמון של ההורים, צריכות המערכות המקצועיות להשקיע בזה.

אורי מקלב: זה לא דבר שעושים בקלות.

אורי מקלב: הנושא של החשש והדאגה של ההורים צריך להיות חלק מהתהליך.

אורי מקלב: הדאגה של ההורים זה חלק מהבעיה, מכיוון שזו דאגה אמיתית ולא דאגה שאין מאחוריה שום דבר, ולכן בתהליך הזה מה שהיה צריך הרבה להשקיע בעניין הזה, זה להחזיר את האמון, ואמון, יש דרכים להחזיר אותו.

אורי מקלב: שקיפות מלאה בתהליכים - - -

פנינה תמנו: שקיפות ציבור!

אורי מקלב: בשיתוף ההורים.

אורי מקלב: אני אומר לך שאם אנחנו באמת ננחה אותם ככה, הדיונים שלנו יהיו אפקטיביים אחרי זה הרבה יותר.

יעקב מרגי: מסכים איתך.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: ישראל אליסף ולאחר מכן קארין אלהרר.

ישראל אליסף: דבר ראשון אני רוצה לענות לאלה שבאו בטענה לגבי המיילים.

ישראל אליסף: הפגנה זה דבר חוקי במדינת ישראל.

ישראל אליסף: זה חלק מהדמוקרטיה.

ישראל אליסף: ההורים שלחו לכם מיילים, לא אני.

ישראל אליסף: אמנם השם שלי מופיע שם, אבל זה לא אני שלחתי, אלא אלפי הורים.

מירב בן ארי: מישהו קרא את זה בכלל?

ישראל אליסף: אם אתם מזלזלים בהורים שפונים אליכם, זכותכם.

מירב בן ארי: אף אחד לא מזלזל.

מירב בן ארי: להיפך, באו לכאן כדי להתייצב בשביל ההורים ולמענם.

מירב בן ארי: אנחנו ממש לא מזלזלים בהורים.

מירב בן ארי: אנחנו מזלזלים בהתנהלות שלך.

ישראל אליסף: אוקי, זו לא התנהלות שלי, זו התנהלות של אלפי הורים.

מירב בן ארי: כן, רק השם שלך שם.

יעקב מרגי: ישראל, אתה מדבר למהות, אתה לא משיב לחברי כנסת.

ישראל אליסף: אוקי, בסדר.

ישראל אליסף: אחרי זה אני אענה במייל.

יעקב מרגי: תענה להם במייל מה שאתה רוצה.

ישראל אליסף: קודם כול, אני חושב שדבר אחד שלא נאמר, להגיד תודה לשני יושבי ראש הוועדה על ההתחשבות בעשרות של האנשים שפה ולעשות את הדיון, דיון משותף.

ישראל אליסף: זה לא דבר מובן מאליו, אז קודם כול תודה.

ישראל אליסף: זה יכול היה לפגוע בהרבה מאוד אנשים.

יעקב מרגי: מתי יש הפגנה ליד הבית של השר בנט?

ישראל אליסף: אל תדאג.

ישראל אליסף: עכשיו אתה יודע מה?

ישראל אליסף: הרמת לי להנחתה.

יעקב מרגי: בוא אני אגיד לך שלא הרמתי לך להנחתה.

יעקב מרגי: יש התארגנות כבר.

ישראל אליסף: אני יודע, אבל הרמת לי להנחתה כי אתה באופן אישי הרבה פעמים אמרת פה לנציגים של ועדי ההורים שבלי מאבק שום דבר לא ילך.

יעקב מרגי: מחיתי על המיילים?

יעקב מרגי: תשלחו כמה שאתם רוצים.

יעקב מרגי: אתם מאבדים אותי.

יעקב מרגי: זהו.

ישראל אליסף: אני מייצג הורים כבר הרבה שנים.

ישראל אליסף: מכירים אותי פה.

ישראל אליסף: מה שהולך פה זה טירוף מערכות.

ישראל אליסף: קודם כול זורקים החלטה ואחרי זה מבינים את המשמעויות שלה.

ישראל אליסף: אין פה שום היגיון, אין פה שום דבר.

ישראל אליסף: יפעת דיברה על זה ששנה וחצי מביאים את המערכת להחלטות ופתאום זורקים החלטה.

ישראל אליסף: אם היה ילד שמת השבוע מאלרגיה במזון, חס וחלילה, הדיון הזה בכלל לא היה מתקיים.

יפעת שאשא ביטון: מאיפה הבאת את ההנחה הזו?

יפעת שאשא ביטון: אנחנו יושבים פה כבר שנה וחצי.

יפעת שאשא ביטון: די, זה נמאס לי כבר מהפוליטיקות של כולכם.

יפעת שאשא ביטון: נמאס לי.

ישראל אליסף: אני לא יודע כמה אנשים פה טיפלו בעצמם בשוק אנפילקטי.

ישראל אליסף: הרופא כן, אני לא יודע כמה אחרים.

ישראל אליסף: אני אישית טיפלתי לא בבני אדם, בחיות.

ישראל אליסף: זה מה שאני עושה למחייתי, לפרנסתי, נותן חיסונים לבהמות.

ישראל אליסף: כשיש אחת ל..

ישראל אליסף: שוק אנפילקטי, אני גם מטפל.

ישראל אליסף: לא רק מטפל, גם עושה הנשמה מפה לפה לכבשה.

ישראל אליסף: ההרגשה שלי, שאני כעובד ציבור מרחם על כבשה שלא תמות כתוצאה משוק אנפילקטי, ופה משרדי הממשלה, לא אכפת להם מחיים של ילדים.

יעקב מרגי: אמרת.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: חברת הכנסת קארין אלהרר.

קארין אלהרר: תודה רבה.

קארין אלהרר: אני רוצה להודות ליושבי הראש של הוועדות.

קארין אלהרר: מקודם ישב כאן חבר הכנסת אורי מקלב.

קארין אלהרר: אני זוכרת לפני שבע שנים, בזמנו הייתה רק עמותת יה"ל.

קארין אלהרר: אורי מקלב היה יו"ר ועדת פניות הציבור והגענו עם הנושא הזה - - -

יעקב מרגי: אני רציתי לדעת, לפני שבע שנים מה את היית?

קארין אלהרר: אני הייתי מנהלת הקליניקה לזכויות אנשים עם מוגבלות.

קארין אלהרר: אז אני אומרת, זה לא נושא חדש.

קארין אלהרר: אף אחד לא קם בבוקר וגילה שיש ילדים אלרגיים.

קארין אלהרר: אף אחד לא קם בבוקר והבין את הצורך.

קארין אלהרר: נכתב חוזר מנכ"ל שאני חוזרת ואומרת את שאמרו חבריי, הוא הנחיה מחייבת, הוא לא בגדר המלצה, הוא לא בגדר אם בא למישהו, הוא בגדר חובה.

קארין אלהרר: היה פה תהליך שבחלקו הייתי שותפה.

קארין אלהרר: באמת גם הוועדות וגם שולחנות עגולים והתחלנו להגיע למשהו.

קארין אלהרר: באו המשרדים, זרקו הכול, אמרו, פוס, לא משחקים יותר, לא יהיו סייעות.

יפעת שאשא ביטון: לא, זה רק משרד החינוך.

קארין אלהרר: אז אני אומרת, משרד החינוך, בעיניי זו טעות.

קארין אלהרר: בסופו של דבר מי שהוציא את ההוראה זה משרד החינוך.

קארין אלהרר: אני לא מקבלת את הדבר הזה שהשמירה על הסביבה היא הפתרון.

קארין אלהרר: היא פתרון לחלק, אני מסכימה.

קארין אלהרר: היא לא פתרון לכול.

קארין אלהרר: אם מישהו חושב ככה, הוא טועה ומטעה, ואם העניין הוא עניין תקציבי, אוי ואבוי למדינת ישראל.

קארין אלהרר: אוי ואבוי למדינת ישראל אם זו הנקודה.

קארין אלהרר: אני לא מאמינה שזו הנקודה, ואם זאת הנקודה, צריכה לקום קול צעקה גדולה, כי זה לא יעלה על הדעת, ואני מבקשת מחבריי היקרים ומיושבי הראש של הוועדה.

קארין אלהרר: תראו, אי אפשר לקיים דיון ועוד דיון ועוד דיון.

קארין אלהרר: מגיעים הנציגים שאני מאוד מעריכה, עירית ליבנה.

קארין אלהרר: היא באמת הייתה מהחלוצות, הייתה בכתיבת חוזר המנכ"ל, אבל מי שצריך לשבת כאן זה מנכ"לי המשרדים, ומצידי השרים, ודבר לא פחות חשוב מכל דבר אחר, אי אפשר להתהדר ברפורמות, בקידום, ולהשאיר את הילדים האלה מאחור.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אני שמח שכיוונת לדעת גדולים בפתיחה.

קארין אלהרר: אני מתנצלת, לא הייתי.

יעקב מרגי: אני רוצה לשמוע האם סביב השולחן יש ילדים או ארגונים של הגיל הרך, לידה עד גיל שלוש.

קרן רז: אני הורה לילד בן שנה.

יעקב מרגי: מה קורה במעונות, את יכולה לספר לי?

קרן רז: אני קודם כול רוצה להראות.

יעקב מרגי: אל תראי לי.

יעקב מרגי: תדברי.

קרן רז: אני חושבת שיש אנשים שלא ראו וזה חשוב להראות.

קרן רז: זה ילד שמת לי כמעט בידיים.

יהודית גידלי: תציגי את עצמך בבקשה.

קרן רז: קרן רז.

קרן רז: אני עורכת דין במקצועי, אבל אני גם אימא לילד בסכנת חיים.

קרן רז: הוא אלרגי לבוטנים, שומשום וביצים.

קרן רז: גילינו את האלרגיות הקשות האלו ברמה מסכנת חיים, כמובן שהוא עם מזרקים והכול, ממש בהתחלה כשהוא התחיל טעימות של מזון.

קרן רז: אני לא יודעת, אולי הוא אלרגי לעוד דברים שאני כבר בחששות.

קרן רז: מבחינת סדר יום, זה קשה לכולם כמובן.

יעקב מרגי: הוא נמצא במעון?

קרן רז: אני עכשיו בהתנהלות עם מעון.

קרן רז: לא רוצים לקחת אחריות, כי זה פרטי.

קרן רז: כרגע הוא נמצא איתי ועם סבתא בבית.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: את רוצה לשים אותו במעון?

קרן רז: בטח שאני רוצה.

יעקב מרגי: ומעונות יום לא מקבלים ילדים אלרגיים?

קרן רז: הם לא מוכנים אפילו לתת פנסטיל במידה ויש חשש למשהו.

קרן רז: אני לא מדברת אתכם על זריקה, שזה דבר, אין מה לעשות, רגעי.

קרן רז: אז אני בתקשורת כל הזמן עם אנשים.

קרן רז: אני שמה אותו כמה ימים.

קרן רז: מפחדים שהוא ילך לגעת בביצה, סתם לדוגמא.

קרן רז: בוטנים, אני לא יודעת, עלול להכיל.

קרן רז: זה קשה.

יעקב מרגי: גבירתי, תודה.

יעקב מרגי: יש פה ויצו?

יעקב מרגי: בבקשה.

קרן רז: אני לא מדברת על ויצו, אני מדברת על גנים פרטיים שהם לא יודעים מה לעשות עם זה.

יעקב מרגי: בבקשה, אורלי.

אורלי ברוך: שמי אורלי, אני מנהלת מעון יום בויצו ומייצגת פה את כלל העובדים בארגון שלנו, את כל אנשי הצוות.

אורלי ברוך: זה מטפלות, מבשלות ומנהלות.

אורלי ברוך: אני בטוחה שאם היו יושבות פה חברותיי מנעמת, הן היו מצטרפות למה שאני מנסה להגיד עכשיו.

אורלי ברוך: אנחנו מקבלים ילדים מגיל שלושה חודשים עד שנתיים ושמונה, תינוקות, אין מה לומר.

יעקב מרגי: ילדים אלרגיים, איך אתם מתייחסים?

יעקב מרגי: באנו לדיון על ילדים אלרגיים.

אורלי ברוך: ילד עם אלרגיה קשה עד היום הגיע עם חוות דעת של הרופא ועם סייעת רפואית.

יפעת שאשא ביטון: לשעתיים.

אורלי ברוך: לא, היו ילדים שגם היה להם שש שעות.

אורלי ברוך: זה תלוי במה שאישרו להם.

יפעת שאשא ביטון: אין - - -

אורלי ברוך: לא, אל תגידי לי אין חיה כזאת.

יפעת שאשא ביטון: בגלל זה לא רציתי להיכנס לזה בכלל.

אורלי ברוך: מה שאני רוצה לומר, א', אנחנו בגילאים האלה, כמו שאמרה פה האימא, לא תמיד יודעים שילד בכלל אלרגי, ובפעם הראשונה זה קורה במעון.

אורלי ברוך: דבר שני שאני רוצה להגיד, מכל הסיפור, הזרקת זריקה זה הדבר הכי קל שאפשר לעשות.

אורלי ברוך: מה דורשים מאיתנו?

אורלי ברוך: אני הייתי בהכשרה שאני לא קוראת לה הכשרה.

אורלי ברוך: לפחות ראיתי מה הביאו.

אורלי ברוך: אני לא יודעת של מי הייתה ההכשרה, זאת אומרת מי כתב את ההכשרה.

אורלי ברוך: דורשים מאיתנו לא לתת לילדים להתחבק, לא לתת לילדים להתנשק, לא לגעת בבגדים.

אורלי ברוך: אנחנו מדברים על אלרגיה מסכנת חיים.

אורלי ברוך: לא לגעת בבגדים, לוודא שכל הזמן רוחצים ידיים, שהוא יישב לאכול בצד, ומי אמור לעזור בזה?

אורלי ברוך: גם ככה אנחנו קורסים מבחינת התקינה במעונות.

יפעת שאשא ביטון: אני רק תוהה איפה הייתם כל השנה?

יפעת שאשא ביטון: נעמת היו בכל הדיונים, דיון אחר דיון אחר דיון.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הדיון כאן הוא כדי להגיע בסוף לתכלית הראויה, שמשרד החינוך לא ייצא לשום שינוי בלי שיהיו התנאים הנאותים.

יעקב מרגי: בבקשה, גבירתי.

ליאת קריאף: שמי ליאת, אני אימא לילדה אלרגית.

ליאת קריאף: עד גיל שלוש ישבתי איתה בבית.

ליאת קריאף: אחרי זה סייעת בעירייה.

ליאת קריאף: אני גם סייעת לילד עם אלרגיה מסכנת חיים, לחלב.

ליאת קריאף: אני אתמול הצלתי לילד הזה את החיים.

ליאת קריאף: הוא קיבל התקף אנפילקטי.

ליאת קריאף: הוא לא אכל כלום.

ליאת קריאף: הוא הלך לשטוף פנים כי הוא היה עייף.

יעקב מרגי: בן כמה הוא?

ליאת קריאף: הוא בן שבע.

ליאת קריאף: שלחתי אותו לשטוף ידיים.

ליאת קריאף: הוא חזר כשכל העיניים שלו דומעות.

ליאת קריאף: אמרתי לו, למה אתה בוכה?

ליאת קריאף: הוא אמר לי, אני לא בוכה, והעיניים שלו עם בצקות.

ליאת קריאף: עניין של דקות.

ליאת קריאף: מורה לבד לא יכולה לשים לב לדברים האלו.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: הוועדה מודה לכל מי שהגיע לדיון, לכל מי שיזם את הדיון, הוועדה המשותפת לזכויות הילד ולוועדת החינוך.

יעקב מרגי: אני קורא, א', למשרד הבריאות, לצד ההודעה שנכנסתם לתמונה והבעתם את עמדתכם המקצועית, לקבל לידי הוועדה את אותה תוכנית הכשרה ייעודית לצוותי חינוך ולמסגרות חינוכיות.

יעקב מרגי: אמרת שזה קיים, אני אתן לך שלושה שבועות מהיום.

יעקב מרגי: אני קורא למשרד החינוך, לעת עתה, עד שלא נגיע לתוכנית מסודרת של הכשרה של הצוותים, כולל הנהגה מוחלטת של סביבה בטוחה לילדים אלרגיים במערכת החינוך, שזה כולל לא רק הנחיה בחוזר מנכ"ל, ואני מסכים עם מי שאמר שאין אכיפה על חוזרי מנכ"ל.

יעקב מרגי: חוזר מנכ"ל הוא לא המלצה, ומי שאומר לנו את זה פעם אחר פעם אחר פעם, זה דווקא נציגי המשרדים.

יעקב מרגי: כשאנחנו רוצים לחוקק, אומרים, חוזר מנכ"ל הוא לא המלצה, הוא הנחיה חד משמעית.

יעקב מרגי: תוכנית בקרה ואכיפה.

יעקב מרגי: עד אז אנחנו קוראים למשרד החינוך לא לשנות שום הסדר בסוגיית הסייעות.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אנחנו נקיים ישיבת מעקב לאחר שנקבל את ההנחיה ואת התוכנית.

יעקב מרגי: זו ההזדמנות גם להודות לגברת אודליה אלבו על הצעת החוק לסביבה נקייה מאלרגנים, שתקודם במערכת החינוך.

יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.