ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 20, פרוטוקול מספר 617, 2018-05-29 12:30

נעמה מנחמי: בישיבה הקודמת היה קצת חוסר-הבנה לגבי מה המסלול שאמור לעבור המידע שנכנס למוקד החירום.

נעמה מנחמי: לכן צירפנו לכם להיום סקיצה, סכימה של המעבר של הנתונים.

נעמה מנחמי: עד כמה שאנחנו הבנו את זה, ואני מקווה שגם אנחנו הבנו את זה נכון, אדם מתקשר למוקד החירום - המידע מועבר באופן אוטומטי למערכת מוקדים, ונמצא שם בצד ובנפרד.

נעמה מנחמי: כשיש עילה לצפייה, ואנחנו נדבר על מהן העילות לצפייה אחר-כך, אבל כשיש עילה לצפייה, עובד המוקד לוחץ על כפתור, שמציג בפניו את המידע.

נעמה מנחמי: מרגע שהמידע מוצג בפניו, והמידע נכנס לתיק האירוע – יש לנו כאן שאלה, מה ניתן לעשות עם אותו מידע שנצפה; האם המידע הזה יישמר רק בתיק האירוע, וניתן יהיה לבדוק אותו ולהציג אותו עם מאגר נפגע היחיד, או שהוא ייכנס לאיזו בריכת נתונים ואפשר יהיה לעשות אתו כל מיני חיפושים אחר-כך.

נעמה מנחמי: ואם המידע לא נצפה, הוא נשאר באותו מקום נפרד.

נעמה מנחמי: גם מידע שלא נצפה, אם נצפה לאחר מכן, יעבור בעצם לאותו תיק אירוע, וככל שכך תחליט הוועדה, לאותה בריכת נתונים.

נעמה מנחמי: אם הוא לא נצפה, לאחר 14 ימים הוא יימחק.

נעמה מנחמי: שוב, בגלל שהיו פה בלבולים בפעם הקודמת – מידע שנצפה נשמר לעד, והשימושים בו יחסית רחבים, ככל שתחליט הוועדה, ומידע שלא נצפה, הוא אמור להימחק בתוך 14 יום אלא אם בתוך 14 יום נצפה.

נעמה מנחמי: נראה לי שמכאן אפשר לקרוא את ההצעה, אלא אם כן יש למישהו משהו להגיד.

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה להזכיר – אני חושב שאנחנו מאבדים פרופורציות.

ניסן סלומינסקי: יש לנו רגישות מאוד גדולה בדרך-כלל למאגרים.

ניסן סלומינסקי: אבל הכול תלוי במילה.

ניסן סלומינסקי: אתה יכול להגיד מאגר, ופתחת מלחמת עולם, ואתה יכול לדבר רגיל, ואין שום דבר.

זאב בנימין בגין: עכשיו מדברים על בריכה.

ניסן סלומינסקי: זה משהו אחר.

ניסן סלומינסקי: זה לא מילה שלה.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה רק שנזכור על מה אנחנו מדברים.

ניסן סלומינסקי: בדרך-כלל, הסבירות לשמירה על פרטיותו של אדם, זה כשמדובר על השם של האיש.

ניסן סלומינסקי: אם מישהו מצלצל למוקד חירום, יכול להיות שיש לו אינטרס אולי ששמו יוזכר או לא יוזכר, כל מיני חשבונות, אבל שם יכול להיות דיון.

ניסן סלומינסקי: עברנו את זה.

ניסן סלומינסקי: על זה אנחנו לא מדברים עכשיו.

ניסן סלומינסקי: הרבה פעמים אנחנו מתבלבלים.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מדברים עכשיו על דבר אחד בלבד.

ניסן סלומינסקי: לכן נתמקד בזה, ולא ננסה כאן דרך החוק הזה לנסות שוב לדבר על משהו אחר.

ניסן סלומינסקי: באה המשטרה, ובעקבותיה כוחות הביטחון האחרים – מד"א, ההצלה, כב"א, והם מבקשים ואומרים שלנו יעזור מאוד, מאחר שזה לחירום, אם יהיה המיקום, כדי לאתר.

ניסן סלומינסקי: הרבה פעמים יכול להיות שמגיעות כמה קריאות ועושים את הטופוגרפיה של המיקומים, ואז אנחנו יודעים איפה, וזה יכול לחסוך לנו הרבה מאוד זמן כדי לדעת לשלוח את מי שהכי קרוב וכו'.

ניסן סלומינסקי: מאחר ומדובר בחירום, זה יכול להציל.

ניסן סלומינסקי: מדובר פה על המיקום; לא על השם של האיש.

ניסן סלומינסקי: זה כבר סגרנו, לזה כבר מצאנו פתרון, ואני לא רוצה לפתוח את זה מחדש.

ניסן סלומינסקי: בדרך-כלל אין במיקום שום פרטיות.

ניסן סלומינסקי: על זה מדובר.

ניסן סלומינסקי: אדם נסע ברכב וראה אירוע מסוים והוא מדווח.

ניסן סלומינסקי: הוא כבר לא נמצא שם אחרי חמש דקות, יכול להיות שהוא כבר הגיע למקום אחר.

ניסן סלומינסקי: הוא כבר לא נמצא באותו מקום.

ניסן סלומינסקי: הוא דיווח מרחוב מסוים על אירוע מסוים.

ניסן סלומינסקי: עכשיו הוא נמצא במקום אחר לחלוטין.

ניסן סלומינסקי: אין בזה הרבה מהפרטיות.

ניסן סלומינסקי: נכון, שלמרות הכול אנחנו לא אוהבים לשמוע שיש רשימות – אני לא מבין מי שאומר: אני רוצה שיהיה לי ארכיון של המיקומים – רחוב זה, רחוב זה.

ניסן סלומינסקי: אני לא מבין את זה וגם לא את האחרים, שעושים מלחמת קודש על הנושא, כשמדובר לא על שמו של האיש – שם אני יכול להבין שהוא אומר: אני לא רוצה להיות חלק מהעניין, לא רוצה ששמי ישויך – מחר יזמינו אותי לעדויות וכו', אבל לא על זה מדובר פה.

ניסן סלומינסקי: זה כבר סגור, מסודר.

ניסן סלומינסקי: לכן נסתכל על זה בפרופורציות האלה, ובהתאם לזה נתקדם, נסיים את זה.

ניסן סלומינסקי: נכון, צריך טיפת גמישות, מה שנקרא, להתכופף, שנוכל לאשר את זה וניתן לכוחות הביטחון לעשות את מה שהם צריכים לעשות.

ניסן סלומינסקי: בהתאם לזה אני רוצה שנחשוב ונדע על מה מדובר.

ניסן סלומינסקי: בבקשה.

זאב בנימין בגין: אני לא דובר המשטרה.

זאב בנימין בגין: לו אני מנהל במשטרה, יכול להיות שהייתי רוצה לראות מיקומים, למשל, במקומות חמים, שבהם המיקומים חוזרים על עצמם.

זאב בנימין בגין: זה לא נרשם בפרוטוקול, אבל אני רואה שמהצד השני של השולחן מהנהנים בהסכמה, כי זו אחת הדרכים לזהות מקומות, שכונות, ערים בעייתיות - זה מצד אחד.

זאב בנימין בגין: מצד שני, כבוד היושב-ראש, לא כל-כך הבנתי כמשתתף בדיון הקודם את האמירה שהשמות לא רלוונטיים או שהשם לא רלוונטי, כי כתובת היא לעתים משויכת לאיש.

זאב בנימין בגין: למה הכוונה?

ענת ברקו: אם מישהו מדווח ורוצה לשמור על אנונימיות.

זאב בנימין בגין: לא רלוונטי באיזה מובן.

זאב בנימין בגין: המשטרה הודיעו שהם לא מעוניינים לשמור שמות?

זאב בנימין בגין: לא הבנתי את ההבהרה.

זאב בנימין בגין: מה זה לא רלוונטי או לא שייך?

ניסן סלומינסקי: גם אנחנו וגם הממלכה לפעמים נכנסים לאיזו פינה.

ניסן סלומינסקי: מצד אחד, יש חופש הפרט, ומצד שני אנחנו לא רוצים מאגרים.

ניסן סלומינסקי: פה הנושא של האיש שמצלצל ומודיע למוקד ביטחון - שמו נמצא ומסודר, ואנחנו לא דנים בזה עכשיו.

ניסן סלומינסקי: הם לא ביקשו עכשיו.

זאב בנימין בגין: לא הבנתי.

ניסן סלומינסקי: זה מסודר.

ניסן סלומינסקי: זה נכנס.

ניסן סלומינסקי: יש הפרוצדורה, מה קורה עם שמו, נקודה.

ענת ברקו: ואם מישהו רוצה לשמור על אנונימיות?

נעמה מנחמי: אין דבר כזה.

ניסן סלומינסקי: יש אפשרות.

ניסן סלומינסקי: הוא מצלצל למוקד השני.

ניסן סלומינסקי: יש שני מוקדים.

ניסן סלומינסקי: אם הוא רוצה להיות אנונימי, הוא יתקשר למוקד השני, ויהיה אנונימי.

ניסן סלומינסקי: את זה צריך להסביר.

ניסן סלומינסקי: אבל הבקשה של עכשיו זה להגיד שהשם, האירוע, התיק – זה אנחנו מסודרים.

ניסן סלומינסקי: לנו חשוב לדעת גם מיקום.

ניסן סלומינסקי: אל"ף, זה עוזר להם למקרה הזה.

ניסן סלומינסקי: הם ידעו לאן להגיע מהר.

ניסן סלומינסקי: לא תמיד זה ברור, ולא תמיד האירוע נשאר באותו מקום.

ניסן סלומינסקי: כמו שהמדווח זז, יכול להיות שהאירוע או המחבל או הרוצח או לא יודע מי, גם הוא נע.

ניסן סלומינסקי: אם מקבלים דיווח מכמה אנשים, עושים את האיכון, יודעים פחות או יותר ברור את המיקום.

ניסן סלומינסקי: הם מבקשים עכשיו את הנושא של המיקום.

ניסן סלומינסקי: אם לא היו רוצים את המיקום – החוק כבר סגור ויש להם.

ניסן סלומינסקי: בסדר, זה יכול לעזור להם.

ניסן סלומינסקי: גם אין הפגיעה הקשה - אם מישהו רוצה להיות אנונימי בכלל, הוא יכול להתקשר למוקד אחר.

נעמה מנחמי: זה לא מוקד חירום.

ניסן סלומינסקי: נכון.

ניסן סלומינסקי: המוקד שלהם.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא מדברים על זה גם.

ניסן סלומינסקי: מה שנשאר פה במחלוקת - כשמדווחים על אירוע מסוג כזה, נפתח תיק עם מקסימום האינפורמציה שיש להם.

ניסן סלומינסקי: יש שתי אפשרויות: אחת, שאם נאשר שלהם, החברה הסלולרית תעביר להם גם את המיקום, והם יכניסו לתיק גם את המיקום.

ניסן סלומינסקי: אפשרות שנייה, שהמיקום יגיע מהחברה הסלולרית, אבל לא ייכנס לתיק, אלא ייאגר באגירה נפרדת.

ניסן סלומינסקי: תכף אנסה להבין מדוע, רק המיקום.

ניסן סלומינסקי: צריך להחליט בין שתי האפשרויות, ולהתקדם הלאה.

ניסן סלומינסקי: יש שתי אפשרויות.

ניסן סלומינסקי: אני מציע שנקרא.

ניסן סלומינסקי: כשנגיע לנקודה הזאת, נדבר עליה, נפתור אותה ונתקדם הלאה.

ניסן סלומינסקי: כולנו רוצים לעזור.

ניסן סלומינסקי: הרי על מה אנחנו מדברים פה?

ניסן סלומינסקי: על אירוע ביטחוני, וכולנו רוצים שתפתרו את זה הכי טוב והכי מהר.

ניסן סלומינסקי: מצד שני, אנחנו רוצים גם לוודא שיישמר כמה שאפשר, אבל שוב - אם זה רלוונטי בכלל.

ניסן סלומינסקי: ייתכן שלא.

נעמה מנחמי: אנחנו בנוסח של מסמך ההכנה של הייעוץ המשפטי לוועדה, התרשים, בעמוד 2.

נעמה מנחמי: בעצם מדובר בנוסח משולב עם החוק שאליו אנחנו נכנסים, ואותו אנחנו משנים, כדי שיהיה נוח לקריאה ויהיה רצף בקריאה.

נעמה מנחמי: מה שבשחור זה החוק למניעת הטרדות של מוקדי חירום.

נעמה מנחמי: עליו בהערות באדום ההצעה הממשלתית, ובכחול – ההצעות של הייעוץ המשפטי לוועדה, עם הערות, ככל שהן רלוונטיות.

ניסן סלומינסקי: תתחילי לקרוא.

צילה נאה: אפשר להתייחס לגופים שעליהם ההסדר הזה חל, לפני הקריאה?

ניסן סלומינסקי: זה נצטרך גם אחר כך להחליט, אז אפשר עכשיו.

צילה נאה: רק במילה.

צילה נאה: הצעת החוק הממשלתית התרכזה רק במוקד החירום המשטרתי.

צילה נאה: בדיון הקודם, שהיה לפני הוועדה עלה הרצון והצורך של הגופים, להצטרף להסדר, לדבר בהתייעצויות ודנו בעניינים הללו.

צילה נאה: לנו חשוב להגיד, שיחד עם הכרה בחשיבותם של כל הגופים, אנחנו כן רואים הבדלים גם משפטיים בצורת ההתאגדות של הגופים, במאפיינים שלהם.

צילה נאה: אנחנו חושבים שהדברים האלה צריכים להילקח בחשבון.

צילה נאה: מד"א הוא גוף חשוב מאוד, אבל הוא לא גוף ציבורי במלוא מובן המילה; ודאי לא כמו המשטרה.

צילה נאה: גם הפרטים שלהם קצת אחרים.

צילה נאה: לכן מבחינתנו, לא צריך בהכרח להכניס את כל הגופים האלה בצד אחד.

צילה נאה: אנחנו חושבים שלאור הרגישות של הנתונים האלה, נתוני מיקום, והם בכל זאת נתונים שנחשבים רגישים בשפה המשפטית הרוחבית, אנחנו חושבים שצריך לנסות לצמצם ככל הניתן, להתאים את זה לצורך אך לצמצם ככל הניתן – למשל, את זמני השמירה של הנתונים האלה אצל גופים שהם לא- -

ניסן סלומינסקי: אם כך, כשנגיע לסעיפים, שבהם תחשבי שיש הבדל, בין אם זה משטרה או מד"א, אז נשמע אותך.

ניסן סלומינסקי: אם נחשוב שאת צודקת, נסייג את זה.

ניסן סלומינסקי: אם לא, נשאיר את זה.

אורי מקלב: סליחה שנכנסתי באמצע.

אורי מקלב: מבחינת הפניות של מד"א, לאיחוד הצלה יש יותר פניות.

ניסן סלומינסקי: נדון על כל פריט.

ניסן סלומינסקי: אם היתה להם התנגדות כוללת על כל הדברים, זה משהו אחר, אבל אין להם.

ניסן סלומינסקי: אז נדון.

נעמה מנחמי: כותרת החוק, כפי שהוצעה על-ידי הממשלתית, היא חוק מוקדי חירום (שיפות השירות), התשע"ו-2016.

נעמה מנחמי: אנחנו מציעים לוועדה, לשקול את התוספת של שיפור השירות.

נעמה מנחמי: בעינינו, היא גם לא כל-כך מדויקת וגם לא כל-כך ברורה.

נעמה מנחמי: בנוסף, יש בהצעת החוק הזאת הצעה לקבלת נתונים פרטיים של האזרח.

נעמה מנחמי: אני לא בטוחה שהביטוי שיפור השירות, הוא בהכרח משקף את הסמכויות שניתנות פה – גם לחסום מספרי טלפון, ככל שאנחנו מדברים על הטרדות, וגם לקבל איכונים של מי שמתקשר.

זאב בנימין בגין: אפילו בעניין עצמו.

זאב בנימין בגין: ברגע שהתקבל, השירות ישופר, אז מה הטעם להנציח בחוק את הביטוי הזה?

זאב בנימין בגין: זה ביטוי מקומי שלא דרוש לנו.

זאב בנימין בגין: אפשר לומר איכונים, שמות.

אורי מקלב: שירות זה בקונוטציה - - -

נעמה מנחמי: אפשר להשאיר פשוט מוקדי חירום.

נעמה מנחמי: מאחר שזה פרק ההטרדות, גם לא חשבנו שנכון לקרוא לזה איכונים אלא להשאיר פשוט מוקדי חירום.

ניסן סלומינסקי: שייזכר גם שם החוק הבסיסי.

נעמה מנחמי: שוב, הצעת החוק ביקשה להוסיף עוד פרק, שהוא פרק של האיכונים, נקרא להם, ולהפוך את מה שהיה קודם, חוק מניעת הטרדות של מוקדי חירום, לפרק נוסף.

נעמה מנחמי: אנחנו חושבים שכדי להפוך את החוק ללא שתי הדבקות מלאכותיות של שני דברים, שלא מאוד קשורים אחד לשני, אולי כן לנסות לעשות משהו כללי יותר, כמו פרק א' עקרונות והגדרות, ואת סעיף ההגדרות להחיל על כל החוק.

ניסן סלומינסקי: מה פירוש?

ניסן סלומינסקי: תני לי דוגמה של הגדרה.

נעמה מנחמי: הגדרה – השר הממונה על גוף חירום, הממונה בתוספת, או השר הממונה על ביצוע החוק וכו', כלומר זה מתייחס בעצם לשני הפרקים - גם לנושא ההטרדות וגם לנושא האיכונים.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: המשמעות של זה היא מה שדיברתי בהתחלה, שאנחנו הולכים לעשות חוק חדש.

ניסן סלומינסקי: לומר שרק השר ממונה – לא יודע אם זה הות"ת, משרד המשפטים.

ניסן סלומינסקי: אין לי מושג.

ניסן סלומינסקי: אחר כך נגיד מי יישב במוקד, דברים כאלה?

נעמה מנחמי: ממש לא.

נעמה מנחמי: עוד לא הגענו לסעיף הזה.

ניסן סלומינסקי: אבל זו הכוונה.

נעמה מנחמי: לא בהכרח.

ניסן סלומינסקי: לכן אמרתי – ככל שזה זקוק ליום אחר, שנעשה משהו אחר.

נעמה מנחמי: השאלה האם יש התנגדות לאחד את ההגדרות של פרק א' ופרק ב' בחוק שהוא לא מאוד ארוך גם כך.

ניסן סלומינסקי: להתחיל להגדיר עכשיו מי יושב במוקד חירום ומי לא?

ניסן סלומינסקי: האם זה שוטרים?

ניסן סלומינסקי: מתנדבים?

נעמה מנחמי: כרגע אני רק מדברת על כותרת פרק שיש בו ההגדרות מבלי לשנות את ההגדרות; רק כדי שההגדרות תהיינה כולן בסעיף אחד במקום להיות מפוזרות בשני חלקים של החוק.

נעמה מנחמי: זו כל ההצעה שלנו בעצם.

רועי הראל: אם ההגדרות חלות על שני הפרקים – השינוי צורני, בלי לשנות.

ניסן סלומינסקי: אני יודע על מה אני מדבר.

ניסן סלומינסקי: אם אין שום תוספות חדשות, שבאות לדון מה זה מוקד וכו', אלא רק לסדר את זה – אין שום בעיה.

ניסן סלומינסקי: אם אנחנו רוצים לפתוח את זה, ולהגדיר עכשיו מה זה מוקד וכו', אז זאת לא המטרה שלנו.

ניסן סלומינסקי: יש בקשה ספציפית, לתת להם, לא להתחיל עכשיו דיון.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות שיום אחד נצטרך לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: זה חשוב, אם שוטר יושב שם, או מתנדב או שירות לאומי – יש לזה המון חשיבויות, אבל זה פתיחת עולם אחר לגמרי – לא עכשיו.

נעמה מנחמי: הסעיף הראשון הוא סעיף ההגדרות, ופה יש הצעה להוסיף הגדרה של אירוע הדורש טיפול מיידי - אירוע חירום או אירוע אחר הדורש טיפול משטרתי דחוף, אז שוב, כיוון שהמשטרתי פחות רלוונטי ספציפית לנו לכאן, כי מדובר בשלושה מוקדי חירום, וגם כי ההגדרה היא קצת סיבובית, הצענו למשטרה, להוריד את הסעיף הזה, והיא הסכימה.

נעמה מנחמי: ככל שהוועדה מקבלת את זה, אפשר גם להוריד את ההגדרה.

ניסן סלומינסקי: טוב.

נעמה מנחמי: ההגדרה הבאה היא הגדרה של בעל רישיון בזק כהגדרתו בחוק נתוני תקשורת.

ניסן סלומינסקי: זאת תוספת שלנו?

נעמה מנחמי: לא, זה בהצעה הממשלתית.

נעמה מנחמי: יש למישהו הערות להגדרה הזאת?

אורנן שטיינברג: אני ממשרד התקשורת, אורנן שטיינברג.

אורנן שטיינברג: ברשותכם, נעמה, כבוד היושב-ראש, אנחנו מנסים להגיע להסכמה בממשלה.

אורנן שטיינברג: אם רק נדחה את העניין הזה להמשך הדיון, נגיע אולי לפתרון מוסכם.

נעמה מנחמי: מה הבעיה, אם יש בעיה?

אורנן שטיינברג: יכול להיות שאין בעיה.

אורנן שטיינברג: יכול להיות שאנחנו בדרך לפתרון בעיה.

אורנן שטיינברג: כאמור אם תהיה בעיה, נעלה את זה בהמשך הדיון.

אורנן שטיינברג: לצורך העניין, מה שיש פה, בעל רישיון הוא מונח מאוד כללי שחל על כל מפוקח שמשרד התקשורת נותן לו רישיון לפעול, לתת שירותי תקשורת.

אורנן שטיינברג: השאלה פה, היא האם להחיל את זה על קבוצה מצומצמת או על כל הקבוצה הרחבה של כל בעלי הרישיון.

אורנן שטיינברג: האם להחיל את זה על קבוצה מצומצמת של מפעילי סלולר ומי שנותן שירותים – מפעיל פנים ארצי, שירותים קווים רגילים, או להחיל את זה גם על ספקי גישה לאינטרנט.

אורנן שטיינברג: זאת השאלה.

אורנן שטיינברג: אנחנו מנסים לפתור את זה.

ניסן סלומינסקי: לא הבנתי.

ניסן סלומינסקי: נניח שהיום זה הולך דרך בזק, אבל בטח עוד שנה-שנתיים אפילו בני בגין ואנוכי נשתמש כבר במערכות יותר מתקדמות, נניח.

ניסן סלומינסקי: אז נחזור לפה כדי לחוקק חוק חדש?

ניסן סלומינסקי: למה שזה לא יחול על כל אמצעי תקשורת שהמשטרה עובדת איתם?

ניסן סלומינסקי: נניח, אם יום אחד יעבדו - המשטרה תעבוד יום אחד עם פייסבוק או ווטסאפ, נניח.

ניסן סלומינסקי: לא יודע עם מה.

ניסן סלומינסקי: למה זה לא יהיה אותו דבר?

ניסן סלומינסקי: מה ההבדל?

ניסן סלומינסקי: השינויים הם מטורפים – לא נספיק לרוץ אחריהם, וכל פעם צריך יהיה לחזור לכאן ולהכניס את זה ואת זה?

ניסן סלומינסקי: למה?

אורנן שטיינברג: אני מסכים.

אורנן שטיינברג: השאיפה היא שלא נחזור לפה.

ניסן סלומינסקי: לכן אפשר להשאיר את זה בהגדרה כוללת וזהו, לא?

אורנן שטיינברג: זה פתרון טוב, אבל יכול להיות שהוא חלקי.

ניסן סלומינסקי: לא הבנתי.

ניסן סלומינסקי: למה הוא חלקי?

ניסן סלומינסקי: להפך, אני רציתי ללכת לפתרון הרחב יותר.

אורנן שטיינברג: זה פתרון חלקי, כי בואו נעשה את ההפרדה הזאת.

אורנן שטיינברג: סלולר אנחנו קצת יותר יודעים, ובכל העולם הצעת החוק כותבת בפירוש, שיש דוגמאות לאיכונים של סלולר.

אורנן שטיינברג: זה משהו שמקובל בעולם, עושים את זה בצורה כזאת או אחרת.

אורנן שטיינברג: לגבי ספקי גישה לאינטרנט, מאחר שאנחנו לא יודעים מה הטכנולוגיה הזאת, השאלה, אם אנחנו רוצים ליצור סמכות רחבה בחוק, או אנחנו רוצים לנסות למסגר את זה שזה יהיה כמה שיותר מידתי.

אורנן שטיינברג: ההצעה שלנו, כדי לפתור את זה, זה לאפשר את הבחינה הזאת, שזה יקרה כפי שהיושב-ראש אומר באמצעות התקנות - כלומר, אפשר לקבוע סמכות עכשיו, אבל בתקנות, כשהטכנולוגיה הזאת תגיע, ניתן יהיה לקבוע הוראות לעניין הזה, אבל שזה יהיה בהסכמת משרד התקשורת.

אלעזר כהנא: זה מקובל עלינו.

אלעזר כהנא: אנחנו באמת נערכים, להקמת מוקדים חדשים, שיוכלו לקלוט פניות מכל סוגי המדיות.

אלעזר כהנא: אין סיבה שאם אדם בווטסאפ, אין סיבה שלא יוכל לצלם סרטון בווטסאפ ולשלוח למוקד 100.

אלעזר כהנא: זה יכול להיות אפילו יותר טוב מהטלפון, או כל מיני פניות, אם דרך פייסבוק.

אלעזר כהנא: התקשורת משתנה חדשות לבקרים.

אלעזר כהנא: אנחנו לא רוצים שההצעה הזאת תחסום אותנו מפני שינוי טכנולוגי; היא צריכה להיות עקרונית נורמטיבית.

אלעזר כהנא: היתה לנו אי-הבנה בדרך.

אלעזר כהנא: אנחנו הבנו את זה כמתייחס לכלל הנושאים, והם בהגדרות של משרד התקשורת, שהם המומחים בתחום – הפנינו בטעות אנחנו להגדרה יותר מצומצמת.

אלעזר כהנא: כשהבנו שיש פער, הם אמרו - רוצים יותר לבדוק את זה.

אלעזר כהנא: אין בעיה.

אלעזר כהנא: התקנות יסדירו את זה.

ניסן סלומינסקי: להשאיר כהגדרתו בחוק נתוני התקשורת – זה בסדר?

אלעזר כהנא: זה כן.

אלעזר כהנא: דיברנו על נתוני מיקום שיוגדר בצורה יותר רחבה - מידע לגבי מיקום שממנו בוצעה השיחה.

ניסן סלומינסקי: לא הבנתי.

ניסן סלומינסקי: ההגדרה הזאת בסדר, יכולה להישאר?

ניסן סלומינסקי: גם מבחינת

ניסן סלומינסקי: כם ההגדרה, בעל רשיון תקשורת – כהגדרתו בחוק נתוני תקשורת, היא יכולה להישאר?

אלעזר כהנא: כן.

אורנן שטיינברג: זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: זה מה שהיה.

ניסן סלומינסקי: כשנגיע לעמוד הבא, נדבר שם.

נעמה מנחמי: אני רוצה להבין – מה המשמעות של הסעיף הזה?

נעמה מנחמי: האם זה כולל רק סלולרי או גם ווטסאפ או IP?

אלעזר כהנא: בעל רשיון בזק כהגדרת בעל רשיון תקשורת וגו' – למעט בעל רשיון לשידורים - אם אני מבין נכון, זה כולל את כל סוגי בעלי הרישיונות, כולל IP.

נעמה מנחמי: גם IP נכנסים מבחינתכם?

קריאה: ההרחבה לא מפריעה לנו.

ניסן סלומינסקי: ודאי שלא.

ניסן סלומינסקי: בבקשה, סלקום.

הראל עמית: הראל עמית, מנהל תחום רגולציה בסלקום.

הראל עמית: המשמעויות של להרחיב את ההגדרות, זה בסופו של דבר החובה לעשות את האיכון זה על חברות סלולר או חברות התקשורת.

הראל עמית: ברגע שאתה מרחיב את האחריות, צריכה גם טכנולוגיה שמאפשרת את זה.

הראל עמית: לכן אם אתם מדברים על גישה לאינטרנט, דברים כאלה - זה כרוך בהרבה דברים אחרים.

ניסן סלומינסקי: היום המשטרה עובדת לפי סיסטם מסוים.

ניסן סלומינסקי: הרי הם לא יחליטו להרחיב את זה, אם אין כל הטכנולוגיה המתאימה.

ניסן סלומינסקי: ברגע שתהיה הטכנולוגיה המתאימה, הם רוצים שיוכלו להרחיב את זה בלי שיצטרכו לחזור לפה לדיונים נוספים.

ניסן סלומינסקי: אם אין לכם המערכות שיודעות לעשות את זה, הם לא יעשו את זה.

ניסן סלומינסקי: זה הולך יחד.

הראל עמית: אני חוזר למה שאורנן אמר.

הראל עמית: אם האלטרנטיבה היא להסמיך, למשל, את השר להרחיב בהמשך, כשהטכנולוגיות יאפשרו את זה, אז זה משהו אחר.

הראל עמית: אבל אם החוק כבר היום יטיל עלינו אחריות לעשות דברים שאנחנו לא יכולים- - -

אלעזר כהנא: לא.

אלעזר כהנא: החוק לא מטיל עליכם לעשות מה שאתם לא יכולים טכנולוגית.

זאב בנימין בגין: מי שהוא בעל יכולת איכון.

זאב בנימין בגין: לא מטילים על אף אחד לרכוש יכולת איכון.

ניסן סלומינסקי: מחר המשטרה לא מטילה עליכם לעשות משהו שלא קיים היום.

ניסן סלומינסקי: להפך.

ניסן סלומינסקי: ככל שמתפתח הנושא, הם יתאימו את עצמם.

ניסן סלומינסקי: אתם תמיד תהיו הרבה יותר זריזים מהם.

ניסן סלומינסקי: הם יראו שיש טכנולוגיה, שמאפשרת גם העברה בצורה יותר טובה, ייקח להם זמן עד שיתאימו את המוקדים שלהם לזה.

ניסן סלומינסקי: אתם רוצים שיוכלו לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: ודאי שלא ירחיבו את המוקדים שלהם, אם אין טכנולוגיה שמאפשרת ההרחבה הזאת.

ניסן סלומינסקי: הפוך – תהיה להם הרחבה ויהיה הכול.

ניסן סלומינסקי: עד שהם ירחיבו את המוקד, יהיה מספיק זמן.

ניסן סלומינסקי: הם יהיו הרבה יותר אטיים, כי זה האופי.

ניסן סלומינסקי: זה התחום שלכם; זה לא התחום של המשטרה.

ניסן סלומינסקי: לכן אני אומר, ירחיבו כשאתם תוכלו.

ניסן סלומינסקי: אנחנו רוצים לחסוך, כדי שלא יצטרכו כל פעם לחזור אלינו מחדש, ולקבל אישור על כל אופציה חדשה.

ניסן סלומינסקי: נותנים לכם רחב – כמובן, אם יש.

נעמה מנחמי: רק לציין, שהנושא של IP זה מעבר לנושא של סלולר.

נעמה מנחמי: הוא לא עלה עד שלשום, כך שלא נעשתה ממש עבודה מול הגופים.

נעמה מנחמי: גם משרד התקשורת לא פנה אליהם, ולא היה מודע לזה.

נעמה מנחמי: יכול להיות שהצעת החוק הממשלתית התכוונה לזה, אבל זה לא הובן כך ממשרד התקשורת ולא נעשתה עבודה.

זאב בנימין בגין: אני חוזר להצעתי – כדי למנוע חשש על טכנולוגיות- - -

ניסן סלומינסקי: אני לא עושה את זה כרגע.

ניסן סלומינסקי: כשהוא ירצה לעשות את זה גם עם אינטרנט, הכוונה שהוא יידע שיש מערכות שיודעות לעשות.

זאב בנימין בגין: הם חוששים מניסוח שכאילו משתמע ממנו חיוב.

ניסן סלומינסקי: זה אמרנו שלא.

הראל עמית: אני רוצה להרחיב כדי שיהיה כל העניין.

הראל עמית: אחד, חשש שאין טכנולוגיה.

הראל עמית: השני הוא שיש פה היבטים רוחביים, שזה אולי מעניין גם את הוועדה, שלמשל, אינטרנט בנסיבות מסוימות, אולי חברת האינטרנט יכולה לאכן, אבל זה כרוך בפגיעה בנייטרליות הרשת.

הראל עמית: זה כרוך במעקב אחרי תוכן ספציפי.

אלעזר כהנא: בשביל זה משרד התקשורת הוא הרגולטור, והוא מעורב בתקנות.

אלעזר כהנא: קח כדוגמה את נושא המטרידים.

אלעזר כהנא: החלק הראשון נחקק מזמן.

אלעזר כהנא: עד היום אנחנו לא מקבלים את המטרידים בצורה של החוק הזה, כי לא הצלחנו לנסח את התקנות בגלל הפערים שאתה מדבר עליהם.

אלעזר כהנא: אנחנו לא הולכים ומנסחים איזו חובה – גם החוק לא מטיל עליכם חובה; מטיל עלינו – המשטרה רשאית לקבל.

אלעזר כהנא: זה הסעיף.

אלעזר כהנא: אז לא צריך לחשוש.

אלעזר כהנא: אנחנו לא הולכים מחר בבוקר לחברה ולא יודע מה – תפרקו את הרשת.

אלעזר כהנא: זה לא הגיוני, ואף אחד לא הולך לעשות את זה.

הראל עמית: אם זה המצב, אין לנו התנגדות לתיקון.

הראל עמית: אני רק שם את הדברים על השולחן.

רועי הראל: התיקון התכוון גם לנתוני מחשבים וטכנולוגיה אחרת, ואם יש צורך בהתאמות או עלויות, המשטרה כבר הודיעה שזו תהיה העלות מתקציבה, ומה שהיא תרצה מכם ויהיה צורך להתקין או להגדיר מחדש - טכנולוגיה מחדש, המשטרה תחליט אם היא רוצה להשקיע את הכסף כדי לקבל את זה או לא.

אורנן שטיינברג: הערה אחרונה.

אורנן שטיינברג: ההגדרה הזאת צריכה להיות רגישה.

אורנן שטיינברג: מאחר שהיא כל כך רחבה - בעל רשיון זה בעצם כל מפוקח של משרד התקשורת - היא צריכה להיות רגישה לסוגים השונים גם בתוך ספקי הגישה לאינטרנט.

אורנן שטיינברג: לדוגמה, יש 48 ספקי גישה לאינטרנט לעומת סלולר – יש 6, 7 חברות.

אורנן שטיינברג: 48 האלה מתחילות בחברות גדולות, ועד חברות כל כך קטנות שהן מספקות שירותים לעשרות אנשים.

אורנן שטיינברג: החדר הזה, יכול להיות שזה כל המנויים של חברת גישה לאינטרנט.

אורנן שטיינברג: לכן צריך לבטא, אם אתם חושבים שזה נכון, לבטא את זה בלשון החוק.

רועי הראל: תהיה סמוך ובטוח שלא נוציא מיליוני שקלים כדי לאפשרות של עשרה אנשים.

רועי הראל: בסוף זאת נורמה.

רועי הראל: לא מנסחים פה כרגע את הטכנולוגיה.

רועי הראל: אם יהיה חשוב בתקנות לסגור איזו פינה, נעשה זאת.

נעמה מנחמי: כן כדאי שההגדרה תפנה לתקנות.

ניסן סלומינסקי: אבל אמרנו שזה יופיע בעמוד הבא, נכון?

נעמה מנחמי: כדאי שההגדרה של בעל רשיון בזק – כהגדרתו בתקנות.

ניסן סלומינסקי: עוד מעט נגיע לתקנות.

ניסן סלומינסקי: בואו נרוץ הלאה.

נעמה מנחמי: בסדר.

נעמה מנחמי: נעשה סעיף חדש לתקנות, שיבהיר.

ניסן סלומינסקי: את ההגדרות של שר אתה יכול להפנות לתקנות.

אפרת טפליץ: אם אנחנו עדיין בעולם של ההגדרות, לגבי הגדרת מוקדי חירום, ההצעה הממשלתית מתייחסת רק למשטרה.

אפרת טפליץ: לאור הדיונים פה, רוצים לצרף את מד"א, יש להבין שאם כרגע ההגדרה של מוקדי חירום תכלול גם את מד"א, יש לזה השלכה, שזה לא רק לגבי סמכות האיכון אלא לגבי הפרק השני בחוק, שזה החוק הקודם והראשוני של החסימה של ההטרדות.

אפרת טפליץ: מבחינתנו, זה משהו שבכלל לא נבחן, בכלל לא עלה, וצריך להבהיר בחוק, שלעניין הפרק הזה, מד"א היא לא חלק לעניין ההוראות של החסימה.

ניסן סלומינסקי: איפה?

ניסן סלומינסקי: עוד לא הכנסנו את מד"א, נכון?

אפרת טפליץ: בנוסח של הייעוץ המשפטי, אם יש הגדרה כוללת- - -

נעמה מנחמי: בעצם היא אומרת, שמאחר שאנחנו רוצים להוסיף את מד"א, ורוצים להוסיף אותם רק לפרק האיכון ולא לפרק ההטרדות, כדאי לבטא את זה במסגרת של ההגדרה של מוקד חירום.

אלעזר כהנא: אפשר לכתוב בתוספת מד"א לעניין פרק זה וזה – פתרת את הבעיה.

נעמה מנחמי: נמצא עם הנסחות, אבל העיקרון מובן.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מדברים על מד"א, משטרה וכבאות הצלה?

ניסן סלומינסקי: כבאות היא גם בהחרגה כמו מד"א?

נעמה מנחמי: לא.

זאב בנימין בגין: מד"א זה יכלול גם איחוד והצלה.

נעמה מנחמי: מד"א מוסדרת בחוק, חלים עליה - כרגע הכוונה היא רק מד"א.

גבי פישמן: בהקשר של מד"א, כדי להבהיר - מבחינתנו, מדובר בחוק שמקנה סמכות.

גבי פישמן: בהיעדר סמכות, הפתרון הטכנולוגי אינו רלוונטי.

ניסן סלומינסקי: יותר מזה, אם אין סמכות, לא כדאי שתהיה יכולת טכנולוגית – זה מה שהיא התכוונה לומר.

דוד קריספיל: לגבי איחוד הצלה, אנחנו מוכרים כגוף הצלה, ובמבחן המציאות אנחנו מקבלים מאות שיחות חירום ביום.

דוד קריספיל: אותה שיחה כמו שמגיעה למד"א, מגיעה גם אלינו.

דוד אזולאי: דוד אזולאי, משרד הבריאות.

דוד אזולאי: איחוד הצלה אמנם מוכר כמוקד ,רפואי אבל יש אתו עוד כ-140 חברות אמבולנסים פרטיות שמפעילות מוקד רפואי.

דוד אזולאי: אנחנו לא מדברים על כולן פה.

דוד אזולאי: על כולן, כמו על איחוד הצלה, אין חוק מד"א, אין לנו סמכויות אמתיות, אין לנו יכולת פיקוח ובקרה כמו על מד"א, ואין לנו תהליכים כמו שיש על מד"א.

דוד אזולאי: לכן מבחינתנו זה לא רלוונטי.

ניסן סלומינסקי: מבחינת

ניסן סלומינסקי: כם זה רק מד"א.

דוד אזולאי: כן.

ניסן סלומינסקי: טוב.

ניסן סלומינסקי: בואו נתקדם.

זאב בנימין בגין: אתם חושבים שזה ראוי להסדרה, משרד הבריאות?

זאב בנימין בגין: מאות פניות זה לא עשרות.

זאב בנימין בגין: אני שואל שאלה כללית, מחוץ לחוק.

דוד אזולאי: לפי חוזר המנכ"ל, שיצא לפני שלושה חודשים, כל מקרי החירום הרפואיים אמורים להתנהל על-ידי מד"א כגוף שיש לו גם יכולות שליטה, גם יכולות פיקוח, גם בקרת מערכות, גם יכולות ניהול.

דוד אזולאי: הפעלת יתר התשתיות הלאומיות, בין אם צבא וכו', לכן החשיבה שלנו אומרת שמוקדי או אירועי חירום רפואיים צריכים להתנהל כמו כל אירוע חירום ביטחוני אחר במדינה - גוף אחד שפוקד ושולט שיכול להזניק את יתר הגופים.

דוד אזולאי: גם על-פי החוזר, איחוד הצלה, ברגע שהוא מקבל את אותה קריאה, הוא חייב להעביר אותה מיידית למד"א.

זאב בנימין בגין: מיידי זה אוטומטי?

דוד אזולאי: הוא צריך להעביר באופן מיידי – זה בטלפונים, במירסים ישירים.

דוד אזולאי: תהליך שהוא עובד.

דוד אזולאי: אנחנו מקיימים עליו בקרות אטיות.

דוד אזולאי: אני מבצע את הבקרות.

ניסן סלומינסקי: בואו נמשיך הלאה.

נעמה מנחמי: סעיף ההגדרות הבא - הסעיף, כפי שהוצע בממשלתית – המתקשר פונה למוקד החירום.

נעמה מנחמי: לקראת הדיון התבקשנו על-ידי בט"פ והמשטרה לשנות את זה ל"פונה למוקד החירום", בלי הה"א, כדי לבטא, בין היתר, ככל שיהיה צורך בכך, גם מי שלא מתקשר בשיחה קולית.

ניסן סלומינסקי: טוב.

ניסן סלומינסקי: גם טלפתיה זה נקרא מתקשר.

דובר: אני רוצה לחזור על מה שאמרנו לגבי ההגדרה הקודמת.

דובר: שוב, כדי לעשות איכון – אני מבין שהמשטרה יודעת את זה, אבל בכל זאת שזה ייאמר – צריכים ציוד קצה, מכשיר נייד, סים, משהו כזה, שנכון להיום, אם מישהו לא מודע – לא נוכל.

דובר: אני רוצה שזה ייאמר.

דובר: אנחנו חיים את הפערים האלה.

דובר: לעולם לא נצליח לקבל מיקומים של כל סוגי הפניות.

דובר: אין דבר כזה.

דובר: הטכנולוגיה, כפי שאדוני אמר, יותר מהירה מאתנו, משתנה כל יום.

דובר: תמיד יהיו לנו פערים.

דובר: תמיד ננסה לכסות, מה שניתן, במגבלות של כסף וזמן וטכנולוגיות וכו'.

ניסן סלומינסקי: לא אפנה אתכם לגופים מסוימים, שיכול להיות שיש להם טכנולוגיה מתקדמת הרבה יותר.

דובר: אנחנו לא מכירים גופים כאלה.

ניסן סלומינסקי: לכן אמרתי שלא אפנה אתכם.

ניסן סלומינסקי: הלאה.

נעמה מנחמי: ההגדרה הבאה - הגדרת נתוני מיקום כהגדרתם בחוק נתוני תקשורת.

אלעזר כהנא: על זה רצינו לומר, במקום הפניה לחוק נתוני תקשורת, שהתברר לנו עכשיו בדיעבד, שמפנה לאיזו הגדרה טכנית בחוק התקשורת – שזה עולם הטכנולוגיה - להפוך את זה לנורמה שמדברת על נתוני מיקום – זה מידע המזהה את המקום ממנו בוצעה השיחה.

אלעזר כהנא: זה הרעיון.

אלעזר כהנא: זה גנרי, זה לא מתייחס לטכנולוגיה מסוג מסוים.

זאב בנימין בגין: זה גם לא מגדיר את הדיוק.

אלעזר כהנא: לעולם לא נוכל להגדיר את הדיוק.

אלעזר כהנא: הוא משתנה מאוד בהתאם לסוגי הפנייה.

אלעזר כהנא: אמרתי – מידע המזהה את המקום ממנו בוצעה השיחה.

יואל הדר: לא שיחה; התקשרות.

אלעזר כהנא: אבהיר.

אלעזר כהנא: המילה שיחה מוגדרת בכמה וכמה דברי חקיקה במדינת ישראל, ככוללת את כל אמצעי ההתקשרות הטכנולוגיים, כולל תקשורת בין מחשבים, כולל אמצעים אלקטרוניים.

אלעזר כהנא: זה מופיע גם בחוק הגנת הצרכן, גם בחוק האזנת סתר.

אלעזר כהנא: זאת הגדרת שיחה.

אלעזר כהנא: אפשר להכניס פה הגדרת שיחה, להפנות לחוק האזנת סתר, ואז יהיה ברור לגמרי שזה כולל את כל סוגי ההתקשרויות הטכנולוגיות.

ניסן סלומינסקי: טוב.

צילה נאה: אני רוצה להתייחס לזה.

ניסן סלומינסקי: למעשה רק אחד מכם היה צריך לדבר – לייצג את הממלכה.

ניסן סלומינסקי: כרגע על כל דבר יש אל"ף ובי"ת.

ניסן סלומינסקי: אתם רוצים שנאחד את שני המשרדים?

ניסן סלומינסקי: את כל זה הייתם צריכים לדבר לפני כן.

ניסן סלומינסקי: אולי אין ביניכם קשר.

צילה נאה: אנחנו קולגות.

צילה נאה: יש כאן איזה שינוי, בכל זאת, שאנחנו מבינים שהוא נולד מאיזו הבנה, שהגיעה בשלב כזה או אחר, וזו התאמה שנראה שנדרשת.

ניסן סלומינסקי: לא הספקתם לבדוק את זה, נכון?

ניסן סלומינסקי: כי לוקח לבדוק עם נתוני תקשורת.

ניסן סלומינסקי: זה לוקח שתי דקות לבדוק, אבל צריך עומק ורעיון של לפחות שבועיים.

צילה נאה: מעבר לשאלה של אחידות, שכבודה במקומה מונח – יש לנו במקום אחד, בחוק נתוני תקשורת, הגדרה מסוימת, וכאן תהיה הגדרה אחרת - אני רגע חוזרת לדיון שנערך כאן קודם לגבי הדברים שנציג סלקום הזכיר אותם.

צילה נאה: אנחנו רוצים להבין קצת יותר טוב, מה המשמעות.

ניסן סלומינסקי: מתי דיברתם פעם אחרונה?

צילה נאה: לאחרונה.

ניסן סלומינסקי: לקח כמה ימים מאז שדיברתם?

ניסן סלומינסקי: על הנושא הזה מתי דיברתם?

ניסן סלומינסקי: להם לוקח שבועיים, ועכשיו שבועיים צריכים לעיין בנושא.

ניסן סלומינסקי: זה לא ככה.

ניסן סלומינסקי: גבי וצילי, קודם כל, בטוח שמשרד המשפטים רוצה את החוק הזה?

ניסן סלומינסקי: אם כן, בואו נתקדם.

ניסן סלומינסקי: הם אומרים שהם רוצים לבדוק.

גבי פיסמן: מבחינתנו, התיקון, גם ההצעה כפי שהיא, מקובלת.

גבי פיסמן: יכול להיות שיהיו דברים שנרצה, מבחינה טכנולוגית, לבדוק בהמשך.

גבי פיסמן: אנחנו לא חושבים שצריך למנוע חקיקה בשלב הזה.

ניסן סלומינסקי: אז נתקדם.

נעמה מנחמי: עובד מוקד – עובד מוקד החירום.

נעמה מנחמי: עוד שני תיקונים שמופיעים אמנם בכחול, אבל הם לבקשת המשטרה וכב"א לעניין ההגדרה ממונה.

נעמה מנחמי: דיוק של האנשים שאכן מבצעים בפועל את התפקיד הזה.

נעמה מנחמי: קצין ממונה – קצין משטרה בדרגת רב-פקד ומעלה, יושב-ראש אגף השיטור במשטרת ישראל הסמיכו - ובהיעדרו ממלא מקומו וכן קצין כבאות והצלה בדרגת- - -

ניסן סלומינסקי: משרד המשפטים מסכים לזה?

ניסן סלומינסקי: אפשר לשנות את זה, במקום אגף מבצעים לכתוב אגף שיטור?

ניסן סלומינסקי: גבי מחייכת.

נעמה מנחמי: וכן קצין כבאות והצלה בדרגת רב רש"ף ומעלה שנציב כבאות והצלה הסמיכו לעניין זה.

נעמה מנחמי: כאמור אלה תיקונים שהתבקשו על-ידי הגופים, לדייק.

נעמה מנחמי: הסעיף הבא הוא סעיף כחול, ששאבנו מהצעות חוק פרטיות שהיו, וגם מהנחה שאולי הוועדה תרצה להכניס תוכן פוזיטיבי להצעת החוק ולא רק סמכויות לכל מיני גופים לאסוף מידע או לחסום שיחות.

נעמה מנחמי: בין היתר, חשבנו שאולי איזו הגדרה, מטרה או עיקרון על של מוקד חירום – מוקד חירום יפעל להצלת חיי אדם תוך מתן שירות מיטבי בתחום פעילותו – הכול תוך שמירה מרבית בכבוד האדם ופרטיותו.

ניסן סלומינסקי: למה את צריכה את כל זה עכשיו בחוק?

יואל הדר: זה לא חיי אדם, יש גם רכוש.

ניסן סלומינסקי: עזבו.

ניסן סלומינסקי: חבל.

ניסן סלומינסקי: בואו נוריד את כל זה.

ניסן סלומינסקי: אמרתי את זה מראש.

ניסן סלומינסקי: חששתי שנגיע לדברים כאלה.

ניסן סלומינסקי: אני לא רוצה לפתוח את החוק עכשיו.

ניסן סלומינסקי: יש לי הרבה מה לומר על המוקדים, אבל זה לא עכשיו.

ניסן סלומינסקי: אולי נעשה דיון נפרד אחרי זה על המוקדים, ונראה מה, ותיתנו לנו דיווח – מי יושב שם, מה המחויבויות.

ניסן סלומינסקי: הרבה מאוד דברים, בלי קשר.

ניסן סלומינסקי: אבל עכשיו יש פה בקשה ספציפית, חשובה.

אלעזר כהנא: נשמח לבוא ולהציג.

ניסן סלומינסקי: גם אני חושב שצריך להרחיב את המוקדים, מאוד.

ניסן סלומינסקי: בואו נתמקד.

ניסן סלומינסקי: יש בקשה פשוטה ונתקדם אתה.

ניסן סלומינסקי: אגב זה שאני דן במשהו אני רוצה להוסיף עוד משהו ועוד, ובסוף הכול מתמוטט, או לוקח זמן, אז בואו נתקדם עם הבקשה הפשוטה שיש.

ניסן סלומינסקי: אל תזרקו את זה.

ניסן סלומינסקי: שמרו את זה לדיון שנעשה פעם על המוקדים.

ניסן סלומינסקי: אני חושב שחשוב לעשות את זה.

נעמה מנחמי: באחרית הימים.

ניסן סלומינסקי: לא באחרית הימים.

ניסן סלומינסקי: בעזר השם.

ניסן סלומינסקי: נעשה את זה יום אחד, כי אני חושב שזה חשוב, בכלל על המוקדים.

ניסן סלומינסקי: לפעמים המוקדים זה הצלת חיי אדם.

ניסן סלומינסקי: מקווה שלא יצטרכו אותם, אבל אם יצטרכו.

ניסן סלומינסקי: כשנסיים ויהיה הזמן, אנחנו חייבים את הסיפור שלך, הסיפור האישי שלו בעלי – איך זה היה יכול להציל חיי אדם.

נעמה מנחמי: אחרי סעיף ההגדרות, כפי שיישאר, סעיף 1, פרק ב' – קבלת פרטים ונתוני מיקום – נדבר על זה מייד - של המתקשרים למוקדי חירום.

נעמה מנחמי: לא צריך כבר את של משטרת ישראל – אנחנו מדברים על כמה מוקדים.

נעמה מנחמי: בהקשר הזה נציין שבהצעת החוק הממשלתית הוצע להוסיף את כל הנושא של האיכון בסוף החוק, ואנחנו חושבים שנכון יותר לשים אותו מקדימה, ואת פרק ההטרדות לשים אחריו, כי מאחר שנושא ההטרדות הוא החריג של פעולת מוקדי החירום.

נעמה מנחמי: עכשיו הגענו לעיקר.

נעמה מנחמי: סעיף 1ב יהיה 1א – קבלת נתוני מיקום של מתקשר.

נעמה מנחמי: בהצעה הממשלתית כתוב: ושמירתם במאגר, אבל אנחנו חושבים שכל הנושא של השמירה צריך להיות בצורה מסודרת, ולעשות אולי בנפרד.

נעמה מנחמי: מוקד חירום רשאי לקבל מבעל רשיון בזק לדיון שם וכתובת ונתוני – אני קוראת את הנוסח המשולב, עמ' 5, 1ב.

נעמה מנחמי: הסעיף הוא סעיף של הממשלתית.

נעמה מנחמי: אני מדגישה את השינויים שאנחנו מעלים לדיון בפני הוועדה.

נעמה מנחמי: חלק מהתיקונים הם מתחייבים לאור ההחלטות הקודמות כמו להחליף את משטרת ישראל רשאית למוקד חירום רשאי, או ישמרו במקום תשמור - וחלק מההצעות הן יותר מזה.

נעמה מנחמי: בין היתר, אנחנו מציעים לדון בשאלה של מתן שם וכתובת למוקדי החירום.

נעמה מנחמי: לפי ההצעה הממשלתית, נתוני מיקום של מתקשר למוקד החירום בעת קבלת השיחה.

נעמה מנחמי: נתוני המיקום שיתק

נעמה מנחמי: בלו כאמור יישמרו במאגר מידע ייעודי בנפרד מכל מידע אחר, והכול לצורך טיפול באירועים הדורשים טיפול מיידי וכו' - זה מה שהיה כתוב.

נעמה מנחמי: אנחנו מוסיפים את השאלה של שם וכתובת.

נעמה מנחמי: אתן את התרחיש שאנחנו חשבנו עליו, כשחשבנו להציע את התוספת – אנחנו יודעים, למשל, שמד"א מקבלים את המספר, אבל לא את השם.

נעמה מנחמי: אם מד"א מקבלים איכון, ומגיעים לבניין של שמונה קומות, ורוצים לדעת מי התקשר אליהם, כי מי שהתקשר לא היה יכול לדבר כי הוא בשבץ או נחנק, והם מגיעים לבניין של שמונה קומות – הם יודעים שמישהו התקשר מהבניין, אבל הם לא יודעים מי.

נעמה מנחמי: אם הם יידעו שהמספר שייך למשה כהן, הם יידעו להגיע אליו.

נעמה מנחמי: בהיעדר השם, הם מגיעים רק למקום.

ניסן סלומינסקי: במוקד של המשטרה הם יודעים את השם.

נעמה מנחמי: כן.

נעמה מנחמי: גם שם וגם כתובת.

ניסן סלומינסקי: מי מעביר למוקד מד"א את הקריאה?

נעמה מנחמי: ברוב המקרים מישהו מתקשר למוקד מד"א.

נעמה מנחמי: זה מגיע דרך בזק.

נעמה מנחמי: הם מקבלים רק את המספר, גם אם זה ממספר - אם זה משיחה לא מזוהה, לא תראה את המספר?

איתמר אברמוביץ': הדרך היחידה שעומדת בפנינו היום זה לפנות למשטרה, שהם מאכנים.

איתמר אברמוביץ': זה לוקח דקות ארוכות.

נעמה מנחמי: דווקא לגביכם יש החלטת יועץ מלפני חוק נתוני תקשורת, שמאפשר לכם לקבל את זה.

איתמר אברמוביץ': אני אבדוק.

ניסן סלומינסקי: למה אתם מקבלים בלי כל הפרטים האלה?

אלעזר כהנא: אני חושב שזה מוסדר ברשיון, אבל אני לא יודע.

אלעזר כהנא: אורנן, הראל, אתם יודעים מה ההסדרה ברשיונות שמחייבת אותם, כשאני מתקשר למוקד חירום, לחשוף גם את המספרים החסומים רק למשטרה?

אלעזר כהנא: לא.

אלעזר כהנא: לכאורה גם מי שמתקשר למד"א, מד"א אמורים לקבל את המספר שלו, גם אם הוא התקשר ממספר חסום, אם אני מבין נכון.

אלעזר כהנא: זו ההסדרה הנוכחית הרבה שנים.

ניסן סלומינסקי: הוא אומר שהוא לא יודע.

ניסן סלומינסקי: יש הבדל מבחינת החוק, אם מישהו – מה מחויבת, למשל, סלקום או כל אמצעי אחר להעביר למוקד חירום של המשטרה או למוקד חירום של מד"א – יש הבדל?

אלעזר כהנא: אני חושב שלא, אבל יש הבדל מאוד גדול, בעובדה שלנו יש, לפי חוק נתוני תקשורת, את כל המאגרים של בעלויות.

אלעזר כהנא: לכן אם מישהו מתקשר אליי, לא משנה מאיזה מספר, אני תמיד אדע מי זה שמתקשר אלי, לפחות אדע מי רשום בחברת הבזק כבעל אותו מכשיר, וגם את כתובת המגורים שלו.

אלעזר כהנא: את זה אין להם, כי אין להם המאגרים לפי חוק נתוני תקשורת.

ניסן סלומינסקי: וכשהחברה מביאה להם את השיחהו?

אלעזר כהנא: אני לא יודע לומר.

ניסן סלומינסקי: מישהו יודע לומר?

אורי מקלב: מה קורה היום, שאדם, שמספר חסום, מתקשר אליכם?

דובר: אנחנו מקבלים רק את המספר.

דובר: המפעיל נותן להם את המספר.

איתמר אברמוביץ': טעיתי, אנחנו מקבלים את המספר גם אם זה חסום.

אורנן שטיינברג: נתתי כדוגמה את הרשיון – זה דומה מאוד בשאר מפעילי הסלולר.

אורנן שטיינברג: כשיש שיחה למוקד חירום, וזה מוגדר מוקד חירום של מד"א, משטרת ישראל וכיבוי אש, בעל הרשיון צריך לאפשר למוקד החירום לזהות את מספר הטלפון של המנוי שמחייג אליו ללא תשלום ובכל עת, לרבות מנוי בעל מספר טלפון חסוי.

ניסן סלומינסקי: שם צריך?

אורנן שטיינברג: רק מספר טלפון.

רועי הראל: בדיון כב"א אמרו שלמעט מספר הטלפון והאיכון, הם לא צריכים את פרטי המתקשר.

רועי הראל: אם החוק הולך לעסוק במוקדי החירום, כל הסיפור- -

ניסן סלומינסקי: לא, אני לא הולך על זה.

ניסן סלומינסקי: החוק הרלוונטי למוקד חירום הוא זהה, מאפשר גם לכם וגם לכם לקבל את המספר, גם אם הוא חסוי, נקודה.

ניסן סלומינסקי: שאר הפרטים – לכם יש חוק אחר, שמאפשר לכם, שאותו אין לכם כרגע.

ניסן סלומינסקי: זה לא במסגרת החוק שלנו כרגע.

רועי הראל: שונה פה שם הפרק, שאנחנו הצענו בהצעה הממשלתית של קבלת נתוני מיקום, פה בהצעה של היועץ המשפטי שונה לקבלת פרטים.

רועי הראל: כיוון שנתוני מיקום אחידים לפחות בשלושת הגופים שנמצאים פה, אנחנו חושבים שהשארת השם בהקשר הספציפי שלו, יותר מתאימה.

רועי הראל: אז לא צריך לדון בשם והכתובת.

נעמה מנחמי: בואו נדון קודם במהות.

ניסן סלומינסקי: המשמעות היא לאפשר להם את הנושא של השם – הכוונה, להעביר להם מאגרים שיש למשטרה.

אפרת טפליץ: אני מתנגדת לזה.

ניסן סלומינסקי: אני לא בטוח שאנחנו רוצים את זה כרגע.

ניסן סלומינסקי: מבחינת המסגרת של החוק הזה, אנחנו לא יכולים.

ניסן סלומינסקי: צריך רק לחשוב מה אתם עושים כשיש לכם טלפון- -

איתמר אברמוביץ': אבל זה לא בדיוק להעביר את המאגרים; זה כשנכנסת שיחת חירום, והחלטנו שהיא נכנסת למסלול הזה, אז לקבל גם את השם.

איתמר אברמוביץ': זה הכרחי וזה מציל חיים.

ניסן סלומינסקי: אבל גם הם לא מקבלים את השם.

ניסן סלומינסקי: הם מקבלים את זה דרך המאגרים.

ניסן סלומינסקי: לתת להם עדיפות?

ניסן סלומינסקי: שנייה.

ניסן סלומינסקי: מה אתם עושים היום?

איתמר אברמוביץ': אנחנו דולים את הכתובת מהאדם שמתקשר.

נעמה מנחמי: ואם הוא לא יכול לדבר?

איתמר אברמוביץ': אז אנחנו בבעיה קשה.

קריאה: אתם לא פונים לחברות הטלפון?

איתמר אברמוביץ': אסור לנו.

איתמר אברמוביץ': בעבר היינו עושים את זה, ומאז חוק הגנת הפרטיות קיבל תוקף, אנחנו פונים אליכם.

איתמר אברמוביץ': רק סנ"צ יכול לאשר לנו את זה.

אלעזר כהנא: סנ"צ זה רק איכונים.

אלעזר כהנא: רק איכונים אתה צריך סנ"צ.

אלעזר כהנא: אם זה רק שם, אתה לא צריך סנ"צ.

איתמר אברמוביץ': זה לוקח דקות ארוכות.

אלעזר כהנא: זה תיקון לחוק נתוני תקשורת.

אלעזר כהנא: אפילו אעלה עוד רעיון – לפי חוק נתוני תקשורת, יש לנו הסדר מול גופי חקירה אחרים שצריכים את הנתון אבל אין להם המאגר.

אלעזר כהנא: הם מקבלים מאתנו באופן מקוון.

אלעזר כהנא: אולי אפשר לתקן בחוק נתוני תקשורת, ולאפשר להם לקבל את המידע הפרטני.

ניסן סלומינסקי: זה סיפור נפרד.

ניסן סלומינסקי: צריך לבדוק, וצריך לבדוק אחר כך מה המשמעות – אם זה נשאר אצלם כמאגר ואם הם יודעים לשמור.

ניסן סלומינסקי: אין לי מושג, ואני לא רוצה דרך החוק הפרטני הזה לדברים האחרים.

זאב בנימין בגין: אני רוצה לחזור לעניין הזמן שנדרש ולדוגמה שנעמה הציעה – בית בן קומות אחרות.

זאב בנימין בגין: הרי יש פה זמן פיגור, שהוא זמן הנסיעה לפחות.

זאב בנימין בגין: יש לך שש, שבע, שמונה, עשר דקות להגיע למקום, לבניין.

זאב בנימין בגין: בינתיים, אם זה באמת דרוש, תקבל גם את השם.

צילה רבקה נאה: אבל הוא יקבל את נתוני המיקום עצמם.

צילה רבקה נאה: הצעת החוק מציעה לשדרג משמעותית את היכולות שלכם לעומת המצב הקיים.

נעמה מנחמי: הדיוק של נתוני המיקום, הוטלו על השאלה, איזו חברה, האם זה סלולרי- - -

זאב בנימין בגין: אז לא יעזור לו השם.

זאב בנימין בגין: הוא לא יחפש עכשיו, שכונה ג' בחולון.

צילה רבקה נאה: בכל זאת יש לזכור שלא בכל המצבים האדם מתקשר עבור עצמו.

צילה רבקה נאה: אני מניחה שזה מאוד שכיח, אבל- - -

אורי מקלב: אז הוא מדבר.

נעמה מנחמי: אם הוא לא מתקשר בשביל עצמו, אדרבא - לא יצטרכו את זה.

קריאה: אני גם לא צריך את המיקום שלו, כי הוא לא מתקשר בשביל עצמו.

ניסן סלומינסקי: נעשה הפרדה.

ניסן סלומינסקי: אני מבין שהפתרון הנכון הוא שיאפשר לכם לקבל מהמשטרה או אולי מהם את הפרטים, אבל את זה לא במסגרת החוק הזה נבדוק.

ניסן סלומינסקי: הכוונה לשם, כתובת.

ניסן סלומינסקי: שוב – בחוק שאנחנו מדברים עליו, הם מקבלים מהחברה – הם והמשטרה אותו דבר.

ניסן סלומינסקי: אותו דבר הם מקבלים.

ניסן סלומינסקי: אותו דבר.

ניסן סלומינסקי: רק למשטרה יש מסיבות אחרות יכולות.

ניסן סלומינסקי: אני עכשיו לא יכול להחליט שאני נותן גם להם את זה, כי לא קיימנו דיון.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע מה השמירות שלהם, אבל לא במסגרת החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: בואו נפריד.

ניסן סלומינסקי: אחרת בחיים לא נגמור את החוק הזה.

ניסן סלומינסקי: אם נדון עכשיו על נתוני תקשורת ואם יש להם יכולת לשמור מאגרים או מה הם עושים- -

אורי מקלב: והמאגרים של האיכון?

אורי מקלב: גם על זה אתה צריך לדבר עכשיו.

ניסן סלומינסקי: תכף נשמע אם זה מאגר או לא.

ניסן סלומינסקי: הם צריכים לתת פתרון – על-ידי זה שנעשה שינוי בחוק אחר, לא בחוק הזה.

ניסן סלומינסקי: צריך לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: אדרבא, תביאו את זה.

אלעזר כהנא: אנשי המוקד המומחים פה שמאחוריי אומרים שבשגרה מד"א פונים אלינו עם מספרים, ומקבלים שם וכתובת; המוקד שלנו נותן להם את השירות הזה.

איתמר אברמוביץ': עדיין זה לוקח.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: לוקח לכם להגיע למקום גם כמה דקות.

ניסן סלומינסקי: הוא יוצא לדרך, ובו זמנית הוא מצלצל ויכול לקבל – עד שיפתור את הבעיה.

אורי מקלב: נותן לו כיוון.

ניסן סלומינסקי: אפילו יותר מכיוון.

נעמה מנחמי: בהתאם, נשנה לנתוני מיקום של מתקשרים למוקד חירום.

אורנן שטיינברג: לעניין הזה, כפי שאמרתי, עכשיו, כשנוסף העניין של ספקי גישה לאינטרנט, צריך גם שתהיה לנו בראש הסיטואציה של מישהו מתקשר מ- WIFI.

אורנן שטיינברג: אבל שם אין התייחסות לאדם ספציפי.

אורנן שטיינברג: יש WIFI בכנסת, למשל.

אורנן שטיינברג: הטכנולוגיה היום – ואולי זה יהיה כך גם בעתיד - האפשרות של המפעיל לנטר את המכשיר, לא בטוח שהיא קיימת.

ניסן סלומינסקי: מה שקיים, קיים.

ניסן סלומינסקי: מה שקיים, יעבור.

ניסן סלומינסקי: מה שעובר – להם ולהם אותו דבר.

ניסן סלומינסקי: להם יש יתרון מסוים, שזה סיפור אחר.

ניסן סלומינסקי: מד"א תצלצל אליהם.

ניסן סלומינסקי: בינתיים אני מבין שבמאור פנים ובשמחה הם נותנים להם את כל הפרטים שיש אצלם.

אורנן שטיינברג: גם איכון סלולרי המדויק ככל שיהיה, יביא אותנו למגדל של 20 קומות.

אורנן שטיינברג: WIFI יביא אותנו לנקודה מסוימת, אבל זה לא פותר את כל הבעיה.

אורי מקלב: ה- WIFIשיש בכנסת, הוא יכול לתת לך מיקום בתוך הכנסת.

אורנן שטיינברג: אם רוצים לדבר על מכשיר, זה לא נכון.

אורנן שטיינברג: זה לא חל על זה.

אורנן שטיינברג: אם רוצים לאכן מכשיר- -

קריאה: לא דיברנו על מכשיר אלא על המקום שממנו בוצעה השיחה – מידע המזהה את המקום שממנו בוצעה השיחה, זו ההגדרה.

קריאה: ברזולוציה המרבית שאוכל לקבל.

ניסן סלומינסקי: מה שתוכלו, ואתם תקבלו מהם עד שיום אחד יפתרו את זה.

ניסן סלומינסקי: אם יחשבו שאתם יכולים גם ישירות, כמוהם - מאגרים וכו' – אבל לא כרגע.

ניסן סלומינסקי: די לנו עם הצרה של המאגר פה.

ניסן סלומינסקי: תקראי את הסעיף.

נעמה מנחמי: מוקד חירום רשאי לקבל מבעל רשיון בזק נתוני מיקום של מתקשר למוקד החירום בעת קבלת השיחה.

נעמה מנחמי: את ההמשך אפשר להעביר לסעיף הבא, לסעיפי השמירה, ולפצל את זה.

נעמה מנחמי: נתוני המיקום שיתק

נעמה מנחמי: בלו כאמור, יישמרו במאגר מידע ייעודי ונפרד מכל מידע אחר, והכול לצורך טיפול באירועים הדורשים טיפול מיידי, בהתאם להוראות פרק זה.

ניסן סלומינסקי: החלק הראשון – סידרנו.

ניסן סלומינסקי: החלק השני – נתוני המיקום שיתק

ניסן סלומינסקי: בלו יישמרו במאגר מידע ייעודי בנפרד מכל מידע אחר.

ניסן סלומינסקי: מה זה?

ניסן סלומינסקי: מה שאני מבין שצריך להיות, זה שמודיעים למשטרה – מקבלת על אירוע מסוים.

ניסן סלומינסקי: מייד נפתח תיק.

ניסן סלומינסקי: יש בו כל הפרטים שהם יודעים על האירוע, וגם מי שמודיע, כדי שיוכלו לבדוק אתו דברים, יוכלו לברר וכו'.

אלעזר כהנא: זה תיק מודיעין, אבל יש תיק נתוני אירוע.

ניסן סלומינסקי: איך שתקראו לזה.

ניסן סלומינסקי: זה נקרא תיק נתוני אירוע.

ניסן סלומינסקי: ברגע שאתם מקבלים את המיקום, אתם מוסיפים את המיקום לאותו אירוע.

ניסן סלומינסקי: צלצל יעקב משה – אתם מוסיפים את זה.

זאב בנימין בגין: אם אפשר להסביר את הקשר בין תחילת המשפט לסופו – מאגר מידע – טווח ארוך, לצורך טיפול באירועים הדורשים טיפול מיידי – זה קצר טווח.

ניסן סלומינסקי: את המילה מאגר – תכף נסדר אותה.

ניסן סלומינסקי: זה לא צריך.

ניסן סלומינסקי: תמצאו סינונים לזה.

ניסן סלומינסקי: אפילו באנגלית, אבל מאגר בעברית לא עובר.

ניסן סלומינסקי: אני רוצה קודם כל להבין את התהליך.

ניסן סלומינסקי: מבחינת

ניסן סלומינסקי: כם, בתיק הזה אתם שמים כל הפרטים – שם, אם קיבלתם מיקום – שמים את המיקום.

ניסן סלומינסקי: עוד מעט נסביר למה אתם צריכים את כל זה, אבל זה ברור.

צילה רבקה נאה: הממשלה.

ניסן סלומינסקי: כן, באה הממשלה.

ניסן סלומינסקי: אבל משום מה תמיד הממשלה מיוצגת על-ידי משרד המשפטים, ופה יש שתיקה כהודאה, מה שנקרא, אבל רק שתיקה.

ניסן סלומינסקי: לא אומרים נגד, אבל אני רוצה להבין, כי אני לא – באה הממשלה.

ניסן סלומינסקי: אתן הנציגות לצורך העניין, ואומרות: לא, אנחנו רוצות שהמיקום לא ייכנס לתיק אירוע, אלא יהיה במאגר נפרד.

ניסן סלומינסקי: תסבירי למה.

צילה רבקה נאה: ברמה הכי בסיסית, בעצם יש כאן סיטואציה, שבה יש נתונים, שאנחנו יודעים שהם יידרשו בחלק מהשיחות.

צילה רבקה נאה: הרי המוקד הוא מוקד חירום.

צילה רבקה נאה: הוא מקבל שיחות, שאין חולק על-כך שחלקן הן באמת דחופות ומעידות על מצבים שנדרש טיפול וסיוע מיידי, וחלקן - לא.

צילה רבקה נאה: אם היה לנו מטה קסם, מנקודת מבט של הגנת פרטיות, אם היתה לי טכנולוגיה אידיאלית מבחינתי בעולם של פרטיות שמאפשר לקבל רק את הנתונים באותן שיחות שבהם הם נדרשים, ובצורה מיידית ומלאה, מבחינתי זה היה אידיאלי.

צילה רבקה נאה: כי לא היה לי מידע עודף, שמוקד החירום לא היה אמור לקבל אותו.

צילה רבקה נאה: בכלל לא היה אמור להיות שלו; זה מידע ממאגרי מידע של חברות פרטיות ולא אמור להגיע.

צילה רבקה נאה: זה הפתרון האידיאלי.

צילה רבקה נאה: אחרי שבתהליכים הממשלתיים הגענו להבנה ולמסקנה משותפת שאין הפתרון האידיאלי הזה – הוא לא קיים – לכן התקדמנו צעד לכיוון המודל שמעוגן בהצעה הממשלתית, שמוותר במובן הזה על פתרון הקסם, ואומר: טוב, אני מאפשר העברה אוטומטית של כל הנתונים למוקד החירום.

צילה רבקה נאה: אנחנו מאפשרים את ההעברה האוטומטית, וגם אנחנו מכירים בזה שכן נדרשת איזושהי שמירה לפרק זמן מסוים כדי להבין, האם צריכה להתקיים תקופה או לא תקופה.

צילה רבקה נאה: כלומר שמירה תהיה כאן.

צילה רבקה נאה: זה לא משהו שמועבר ומועלם.

צילה רבקה נאה: לכן מבחינתנו אלמנט של איזון והגנת הפרטיות שנכנס בהצעה הממשלתית, אמרנו: הנתונים יגיעו, אבל הם יישמרו בקופסה נפרדת.

צילה רבקה נאה: המושג של מאגר מידע, כשהולכים לחוק הגנת הפרטיות ומנסים להבין מהו, הוא קובץ נתונים שיש לו תכלית משלו.

צילה רבקה נאה: אלה נתונים בעלי אופי מיוחד.

ניסן סלומינסקי: אם אני מבין, מדובר על המיקום פה.

ניסן סלומינסקי: אתם עושים בריכה או מאגר של המיקום.

ניסן סלומינסקי: ז'בוטינסקי 13, הרצל 45.

ניסן סלומינסקי: זה אתם עושים?

ניסן סלומינסקי: בשביל מה?

ניסן סלומינסקי: מה אתם עושים שם?

צילה רבקה נאה: לא.

צילה רבקה נאה: בכל זאת, אדוני מבקש שאעשה רזולוציה אחורה - אם מסתכלים רוחבית בחקיקה הישראלית, אנחנו רואים שבכל זאת נתוני מיקום הם עידן הנתונים שנחשבים רגישים בעולם של נתוני התקשורת.

צילה רבקה נאה: אנחנו רואים את זה גם בחוק סדר הדין הפלילי, נתוני תקשורת, וגם בעולמות אחרים.

צילה רבקה נאה: הצעת החוק הממשלתית מבינה שיש פה תכלית שיש לשרת אותה, יש פה מטרה טובה, לכן היא גיבשה מענה שבעינינו הוא מאוזן – כל הנתונים, על אף שהם רגישים, הם נתוני מיקום, הם יעברו באופן אוטומטי, אבל יישמרו בנפרד.

ניסן סלומינסקי: את מדברת רק על המיקום.

צילה רבקה נאה: או GPS.

צילה רבקה נאה: כל נתון שמעיד על המיקום של הציוד שממנו מתקשרת השיחה.

צילה רבקה נאה: זה יכול להיות כתובת או יותר מדויק.

זאב בנימין בגין: זה בלי קשר לאדם?

צילה רבקה נאה: בלי קשר.

צילה רבקה נאה: הנתון זה פר שיחה.

ניסן סלומינסקי: עושים הפרדה.

צילה רבקה נאה: ואז אם המוקדן חושש שמתקיימת העילה לצפייה בנתונים, אז הוא צופה, והם נכנסים והופכים להיות נתון ככל הנתונים המשטרתיים.

ניסן סלומינסקי: מה מפריע - הרי יש תיק ושם כתוב שיעקב משה מודיע צלצל והודיע שהוא ראה רצח או שוד מזוין ברחוב ז'בוטינסקי 13.

ניסן סלומינסקי: הוא נוסע במכונית.

ניסן סלומינסקי: הוא עבר ליד זה.

ניסן סלומינסקי: נניח, מקבלים שההודעה היתה מז'בוטינסקי, מול מספר 13.

ניסן סלומינסקי: הא עבר ליד זה.

ניסן סלומינסקי: יש המיקום שלו.

ניסן סלומינסקי: את אומרת שהשם יעקב משה והאירוע, יש לו תיק.

ניסן סלומינסקי: כולנו מבינים שצריך לבדל אותו, לשמור לתקופה – נדבר עוד מעט על כמה זמן, אבל המיקום, מאיפה הוא צלצל, יעקב משה, אנחנו מוציאים מהתיק הזה.

ניסן סלומינסקי: למה?

ניסן סלומינסקי: מה מפריע לנו?

ניסן סלומינסקי: איזו פרטיות זה?

ניסן סלומינסקי: השם - אני יכול להבין שהוא לא רוצה שיידעו שהוא המוסר, כי מחר יקראו לו לעדות וכו', אבל רחוב ז'בוטינסקי 13, ועכשיו הוא במקום אחר לגמרי – מה זה מפריע לנו שזה יהיה?

ניסן סלומינסקי: איזה פרטיות יש במיקום הזה רק?

ניסן סלומינסקי: אין לנו בעיה עם השם.

ניסן סלומינסקי: רק המיקום שהוא מיקום ברוב המקרים רגעי.

אורי מקלב: הוא עושה אזרחות טובה.

אורי מקלב: אתה קושר אותו לאירוע.

אורי מקלב: לא, הוא לא יודע.

צילה רבקה נאה: אני אומר מה היו השיקולים.

צילה רבקה נאה: קודם כל, אנו רואים הבדל מהותי בין מצב שבו אדם מרצונו החופשי אומר:

צילה רבקה נאה: אני נמצא פה ופה וכו'.

צילה רבקה נאה: במצב כזה, ועשה הכול מרצונו, ודאי שאין שום בעיה של פרטיות.

צילה רבקה נאה: פה אנחנו מדברים על העברה מעל הראש של האדם אוטומטית מחברת התקשורת שלו למשטרה.

צילה רבקה נאה: אם לא היתה בזה שום רגישות, לא היה צריך לשבת פה היום.

ניסן סלומינסקי: לא בהכרח הוא אמר גם את השם שלו.

נעמה מנחמי: אדוני אמר שהוא לא רוצה להיכנס לשם.

ניסן סלומינסקי: עברנו את זה.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מבינים שצריך את זה כי הם מקבלים את זה מנתוני תקשורת.

נעמה מנחמי: לא צריך.

נעמה מנחמי: אולי זה קיים.

צילה רבקה נאה: עדיין אנחנו רואים רגישות באופן רוחבי- - -

מוסי רז: השאלה היא אם זה לא יכול לגרום לאנשים לא להודיע מלכתחילה.

מוסי רז: אני הולך, רואה אדם גוסס ברחוב, אבל אני לא רוצה שיידעו שהייתי פה ולא פה, אז אני לא מצלצל.

צילה רבקה נאה: עדיין אנחנו רואים כן רגישות ייחודית יתרה בנתון המיקום.

צילה רבקה נאה: ניסינו לתת ביטוי לרגישות הזאת, שמעוגן בהצעת החוק הממשלתית.

צילה רבקה נאה: לעמדתי, פגיעה ברמת ההפרדה של הנתונים האלה בשלב הראשון תפגע במנגנוני האיזון שנקבעו בהצעת החוק הממשלתית.

ניסן סלומינסקי: מה קורה אצלכם?

ניסן סלומינסקי: הפרדנו, עבר לבריכה אחרת, המיקום, למאגר אחר.

צילה רבקה נאה: מאגר ייעודי.

צילה רבקה נאה: יש מוקדן שיושב במוקד החירום.

צילה רבקה נאה: בהצעת החוק נקבעה עילה שצריכה להתקיים, שהוא סבר שיש חשש – אותו מוקדן, הוא מקבל שיחה נכנסת.

צילה רבקה נאה: הוא לא רואה את נתון המיקום באופן ראשוני, אבל אם מתעורר אצלו חשש, והצעת החוק נוקטת במונח חשש ולא גבוה מזה, שהשיחה הזו מעידה על אירוע דחוף, אירוע חירום – אחר כך נראה את ההגדרה המדויקת - אז הוא יכול בלחיצת כפתור לצפות בנתון המיקום שהועבר אליו.

צילה רבקה נאה: זה המנגנון.

ניסן סלומינסקי: ומה קורה אז?

אורי מקלב: נסכים לזה – המשטרה רוצה את האיכון מיידית.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: כולם מאוחדים.

ניסן סלומינסקי: השאלה, הוא ראה את המיקום.

אלעזר כהנא: באותו רגע המיקום הזה נכנס לנתוני מהאירוע.

אלעזר כהנא: חלק מנתוני האירוע.

ניסן סלומינסקי: הממשלה רוצה שזה ייצא מתיק האירוע.

צילה רבקה נאה: לא.

צילה רבקה נאה: אנחנו יחד.

ניסן סלומינסקי: אז על מה הוויכוח?

אלעזר כהנא: לנו אין שום ויכוח.

אלעזר כהנא: מה שתיארה פה צילי, זה המנגנון שהסכמנו לו.

ניסן סלומינסקי: אז מה זה בנפרד מכל מידע אחר?

ניסן סלומינסקי: תסביר.

ניסן סלומינסקי: לפי מה שהם אומרים, זה נכנס לאותו תיק אירוע.

אלעזר כהנא: אשלים את מה שצילי אמרה.

אלעזר כהנא: יש פה מקרה שבו מוקד החירום, ברוב-רובם של המקרים, לא יצטרך להפעיל את האיכון הזה, כי המתקשר אומר היכן הוא נמצא.

אלעזר כהנא: או זה לא דורש טיפול מיידי, או פותרים לו את זה בשיחה.

אלעזר כהנא: אבל אם הוא צריך – גם לא צריך לשמור את רוב הנתונים הללו, אבל רציתי שכשאני צריך אותם, ויש אירוע חירום או מיידי, אוכל לקבל אותם.

אלעזר כהנא: כדי לעשות את ההפרדה אמרו לנו: בסדר, זה הגיוני.

אלעזר כהנא: כל המידע נכנס אליכם.

אלעזר כהנא: הוא יושב בצד במאגר נפרד.

אלעזר כהנא: ברגע שהמוקדן מזהה תוך כדי שיחה, שהוא רוצה את הנתון הזה, הוא לוחץ ומקבל אותו, ואז זה משתלב במוקד.

אלעזר כהנא: ואז יש לי מאגר המוקדים עם האירועים והכול, ואז מה שלא השתמשתי, יישאר בצד.

מוסי רז: אני צריך ללכת, אבל אני מבקש להירשם לרשות דיבור במליאה, לכל הסיעה.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: קיבלת.

ניסן סלומינסקי: אז הבנתי – בנפרד זה הכוונה.

אורי מקלב: אדוני היושב-ראש, אותו מאגר, אותו שרת שנפרץ, כשהגיעו העדכונים, הם נכנסים למאגר?

אורי מקלב: לא השתמשנו בשום דבר.

אלעזר כהנא: לפי ההצעה, זה יימחק.

ניסן סלומינסקי: עוד לא הגענו לזה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו נגיע לזה.

ניסן סלומינסקי: זה המשמעות של נפרד.

ניסן סלומינסקי: אם זה כך, זה בסדר.

ניסן סלומינסקי: חשבתי שמעבירים לרשות אחרת.

ניסן סלומינסקי: כשמשרד המשפטים מקים לו אתר מיוחד לכתובות והם לזה – בסדר.

ניסן סלומינסקי: הבנתי.

ניסן סלומינסקי: הלאה.

צילה רבקה נאה: הערה לנוסח לגבי 1ב.

צילה רבקה נאה: הנוסח הממשלתי היה פעיל והפך לסביל.

צילה רבקה נאה: אני לא יודעת אם צריך לבזבז את זמן הוועדה על זה, אבל במקום לומר: נתוני המיקום שהתקבלו כאמור יישמרו במאגר ייעודי, לומר: מוקד החירום ישמור במאגר ייעודי.

ניסן סלומינסקי: כן, זה יותר טוב.

ניסן סלומינסקי: צודקת.

ניסן סלומינסקי: תעשו את הנוסח אחר כך ביניכם.

שהוצע הוא: התייעצנו עם הנוסח, והציעו לנו להתחיל את זה בהתקשר אדם למוקד החירום – רשאי עובד המוקד לצפות תוך כדי השיחה בנתוני המיקום של המתקשר, כלומר רצינו להבהיר את ההבדל בין צפייה תוך כדי שיחה ואחריה, שהתקבלו כאמור בסעיף 1ב – כלומר הסעיף הקודם שדיברנו עליו – אם סבר כי נתוני המיקום נדרשים לצורך- -

רועי הראל: סליחה.

נעמה מנחמי: אני אסיים להקריא ואז תגיב.

נעמה מנחמי: אם סבר כי נתוני המיקום נדרשים לצורך אירוע הדרוש טיפול מיידי ובנסיבות העניין אין באפשרות עובד המוקד לאתר את המיקום – כתוב להבין, אבל הנוסח הציע לנו לאתר את המיקום בו נדרש הטיפול המיידי, או שיש לעובד המוקד ספק אם המיקום שנמסר, נכון – למשל, הוא לא בטוח ששמע נכון, או מה שזה לא יהיה.

אורי מקלב: חסר פה הרשאי.

נעמה מנחמי: בעצם חשבנו שנכון להפריד.

ניסן סלומינסקי: מה את מציעה?

ניסן סלומינסקי: אלטרנטיבה?

ניסן סלומינסקי: תנו לי להבין את המבנה.

ניסן סלומינסקי: יש 10ג – זה הממשלתי שהקראת אותו.

ניסן סלומינסקי: עכשיו את מציעה- -

נעמה מנחמי: 1ג זה ההצעה שלנו.

נעמה מנחמי: יש א, ב, ג ולמעשה גם ד, ששכחנו לכתוב, אבל נשמח להוסיף להצעת הוועדה.

נעמה מנחמי: אנחנו אומרים ככה: קודם כל, אני לא בטוחה שאנחנו באמת נדרשים לחשש להתרחשות של אירוע, ואז יש צורך בצפייה.

נעמה מנחמי: אם הוא חושב שיש צורך בצפייה, שיצפה.

נעמה מנחמי: אין צורך בגלגול הכפול הזה בעינינו.

נעמה מנחמי: לכן הורדנו את הצורך הכפול.

ניסן סלומינסקי: מה זה תוך כדי שיחה?

נעמה מנחמי: בעצם רצינו להפריד את השאלה, האם הצורך לצפייה הוא תוך כדי שיחה או אחריה.

נעמה מנחמי: הנחנו, וגם מהשיחות שהיו לנו עם המשטרה, שיכול להיות מצב שבו אדם מתקשר למוקד החירום, מוקד החירום לא מצליח להבין – לוחץ, והכול בסדר.

נעמה מנחמי: יכול גם להיות מצב שאדם מתקשר למוקד החירום, אומר: זאת הכתובת שבה קרה האירוע.

נעמה מנחמי: שולחים ניידת למקום, היא מגיעה, ולא מוצאת את האירוע, ואז רוצים להפעיל את האיכון.

נעמה מנחמי: כלומר יכול להיות איכון שיהיה אחרי השיחה, וזה גם בסדר, רק שרצינו להבהיר את זה בצורה מפורשת ולא להשאיר לפרשנות.

רועי הראל: הנוסח הממשלתי אומר את זה.

נעמה מנחמי: אנחנו רוצי לחדד מה המצב שאנחנו נמצאים בה בכל רגע נתון.

ניסן סלומינסקי: אבל תוך כדי שיחה, זה לא רלוונטי.

אורי מקלב: צריך לחדד שזה לא בכל מקרה שהוא רוצה להבין את הכתובת.

אורי מקלב: מנסיבות העניין – עשיתם מזה תנאי כפול – אם סבר כי נתוני המיקום נדרשים לצורך טיפול מיידי - לא הסתפקתם בזה; את רוצה להוסיף על זה: לא שהוא רק נדרש, אלא הוא לא יכל להבין.

נעמה מנחמי: נכון.

נעמה מנחמי: אם מישהו מתקשר, נותן כתובת, אין סיבה ללחוץ על הכפתור, ולצפות.

ניסן סלומינסקי: מה הבעיה?

ניסן סלומינסקי: אם הוא נותן כתובת – אל"ף, הוא לא יצטרך, אבל נניח שהוא ירצה לצפות בזה – מה הבעיה?

ניסן סלומינסקי: מה זה מפריע לנו?

ניסן סלומינסקי: ואם האיש ההוא התבלבל ומרוב התרגשות נתן זהו, ונניח שזה נשמע למוקדן לא סביר, אז הוא לוחץ כדי לוודא.

ניסן סלומינסקי: במקום ז'בוטינסקי הוא אמר בן-גוריון.

נעמה מנחמי: בהחלט יכול להיות מצב שהוא חושב שאולי אדם התבלבל, וזה בסדר גמור שהוא ילחץ, אבל צריך לזכור מאיפה אנחנו מגיעים, וגם צילי דיברה על זה קודם - בעולם שאנחנו נמצאים בו מדינה לא אמורה לאסוף סתם מידע, לכן אם מישהו מתקשר ונותן לה את המידע, אין סיבה שהיא תלחץ על הכפתור ותקבל.

נעמה מנחמי: רצינו לכתוב ברחל בתך הקטנה כדי שזה יהיה ברור, שאם למוקד יש דרך לקבל את זה מהאדם עצמו, ואם הוא הבין את זה מהאדם עצמו, אין צורך ללחוץ על הכפתור.

נעמה מנחמי: זו דעתנו.

ניסן סלומינסקי: אל"ף, זה לא צריך להיות תוך כדי שיחה.

ניסן סלומינסקי: נכון שלפעמים נוח שהוא מדבר ואני לוחץ כדי לראות.

ניסן סלומינסקי: אני לא מצליח להבין, למה לכתוב את זה?

ניסן סלומינסקי: אדם מצלצל לומר שראה רצח, ראה מחבל.

ניסן סלומינסקי: מצלצל.

ניסן סלומינסקי: נניח, שהוא אפילו אומר את הכתובת.

ניסן סלומינסקי: ויש גם הצג.

ניסן סלומינסקי: הוא לוחץ, המוקדן, כדי לראות שהאיש אמר את הכתובת הנכונה, לא התבלבל.

ניסן סלומינסקי: מה אנחנו רוצים?

ניסן סלומינסקי: יש כתובת.

ניסן סלומינסקי: מה נפשך?

ניסן סלומינסקי: אם זה נכון, לא קרה כלום שראינו את הצג.

ניסן סלומינסקי: חובת הפרטיות זה רק אם אני מסתכל על הצג או שהוא אומר לי?

ניסן סלומינסקי: ואם זה לא תואם, להפך – או האיש התרגש מאוד או לא ידע.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מדברים על מקרה חירום, שרוצים לראות את זה.

ניסן סלומינסקי: גם אני לא חושב תוך כדי שיחה.

ניסן סלומינסקי: אדם צלצל בבהילות: מחבל ברחוב הזה – סוגר, בום.

ניסן סלומינסקי: הרי גם אין לו זמן.

ניסן סלומינסקי: הוא פוחד.

ניסן סלומינסקי: אם זה לא תוך שיחה, אז מה?

ניסן סלומינסקי: למה צריך לעשות את ההבחנה, אם זה תוך כדי שיחה?

אפרת טפליץ: כבר עכשיו ההצעה הממשלתית עושה את ההבחנה בין תוך כדי שיחה ואחריה, שזה בין 10ג ל-10ד.

רועי הראל: אם עובד המוקד, כמו בדוגמה שהביאו, ראה לנכון שצריך לצפות באיכון, והוא צופה בו, ולא משנה מתי.

רועי הראל: נניח שאדם בקור רוח מסר כתובת.

רועי הראל: לא ראה שום אירוע.

רועי הראל: אחרי 10 דקות, בא סעיף 10ד ואומר שעובד המוקד, לאחר קבלת השיחה, אם הוא חושב שיש סיבה לצפות בעילות של 10ג, כדי לטפל באירוע, הוא יכול לצפות.

רועי הראל: לכן אנחנו חושבים שההצעה הממשלתית נותנת מענה לכל מה שנמצא פה, גם התוספות שכן יש פה לגבי אם אין אפשרות בידי המוקד להבין את המיקום - מוקדן שמקבל שיחת חירום בשעה 05:00 בבוקר מאשה היסטרית – עכשיו צריך להבין אם הוא האם הצליח להבין, לא הצליח.

זאב בנימין בגין: גבר.

רועי הראל: אירוע שלי.

רועי הראל: דיברתי על האירוע שלי.

רועי הראל: עשיתי לינק לאירוע שלי.

רועי הראל: גבר היסטרי.

נעמה מנחמי: אני רוצה לחדד את ההבדל בין ההצעה שלנו להצעה של המשטרה.

נעמה מנחמי: אין מחלוקת בינינו על כך שאפשר לראות גם אחרי השיחה.

נעמה מנחמי: בעצם האופן שבו אנחנו כתבנו את זה, שם את הדגש על השאלה, האם הצפייה נדרשת לצורך הטיפול המיידי, בין אם הוא תוך כדי השיחה ובין אם הוא שתי דקות אחרי השיחה, בעוד שהנוסח הממשלתי בסעיף 10ד עושה ערבוב בין צפייה לאחר השיחה לצורך מבצעי, נקרא לו, ובין צפייה לאחר השיחה לצורכי תחקיר או לצורכי צו בית המשפט – הם קראו לזה.

נעמה מנחמי: רצינו להבהיר שבעינינו הדגש הוא על השאלה, האם יש פה עניין מבצעי, מיידי ודחוף.

ניסן סלומינסקי: מה ההבדל מבחינתך בין זה לזה, בין אם הם רוצים עכשיו לצורך מיידי לצורכי תחקיר?

ניסן סלומינסקי: מה את מציעה בהצעה שלך?

ניסן סלומינסקי: את אומרת שיש הבדל.

ניסן סלומינסקי: מהו?

ניסן סלומינסקי: כי יש איזה נוסח של הממשלה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו את מציעה נוסח אחר, ואת מסבירה, שאת עושה את הנוסח האחר בגלל הנקודה הזאת.

ניסן סלומינסקי: מה ההבדל?

אורי מקלב: הייתי מציע, כדי להקל – במקום, בסעיף נפרד, תוך כדי שיחה או עם סיום השיחה.

ניסן סלומינסקי: למה לכתוב תוך כדי או אחרי?

ניסן סלומינסקי: יש לך אחר כך סעיף אחר.

ניסן סלומינסקי: הוא יכול להסתכל.

ניסן סלומינסקי: יש פה הבחנה בממשלתי, מה שאני מבין, בין אם הוא עושה את זה לצורך העניין או לצורך תחקיר לדברים אחרים.

נעמה מנחמי: 10ד כולל גם צורך מיידי.

ניסן סלומינסקי: קודם 10ג.

ניסן סלומינסקי: נלך אחד-אחד.

ניסן סלומינסקי: צורך ג מדבר על צפייה בטיפול מיידי, והוא נותן משהו טוב שכולנו מסכימים אתו.

אלעזר כהנא: גם הנוסח הממשלתי מדגיש – אם לא נצפו בעת קבלת השיחה.

אלעזר כהנא: כתוב את זה בנוסח - אם לא נצפו בעת קבלת השיחה – שימוש בנתונים שלא נצפו בעת קבלת השיחה.

אלעזר כהנא: הוא קיבל את השיחה, ואחר כך הניידת לא מצאה אותו.

אורי מקלב: ניסו לעשות תיחום בין שהמיקום לא באופן אוטומטי אלא אם תוך כדי שיחה.

ניסן סלומינסקי: לא, תוך כדי אירוע.

קריאה: זה מה שהממשלתית עושה.

נעמה מנחמי: היא עושה את זה בשני סעיפים שונים ונפרדים.

קריאה: גם את הפרדת אותם.

נעמה מנחמי: לא.

נעמה מנחמי: אני השארתי בסעיפים קטנים (א) ו-(ב).

נעמה מנחמי: אם זה מה שמפריע לך, אין לי בעיה לאחד.

אלעזר כהנא: מה שמפריע הוא שהכנסת – הרי כל זה נכנס כדי לשנות את הנוסח ולהכניס לנו את המשפט: אם מנסיבות העניין אין באפשרות עובד המוקד להבין את המיקום – זה מה שנקרא.

נעמה מנחמי: דנה הסכימה לזה.

אלעזר כהנא: ממש לא.

ניסן סלומינסקי: אנחנו מדברים פה על מוקד חירום, ומה שכרגע אכפת לנו, דבר ראשון, שמישהו יוכל להגיב לאירוע הזה הכי טוב שרק אפשר.

ניסן סלומינסקי: כל שאר הדברים בטלים כרגע.

ניסן סלומינסקי: אז אם הוא צריך את זה תוך כדי שיחה או חצי דקה אחרי השיחה כדי לדעת לשלוח את הניידת הכי קרובה או לא יודע מה – מה ההבדל, אם זה תוך כדי שיחה הוא צריך את הכתובת או חצי דקה אחרי זה, פתאום המוקדן שקיבל את זה, אומר:

ניסן סלומינסקי: אבל אני לא יודע בדיוק איפה, או לא היה לי ברור, אז הוא מסתכל, אומרים לו: לא, זה אחרי השיחה.

נעמה מנחמי: זה לא מה שאנחנו אומרים.

נעמה מנחמי: על זה יש הסכמה, בין אם זה תוך כדי השיחה ובין אם זה חמש או עשר דקות.

ניסן סלומינסקי: אז לא צריך לכתוב את זה בכלל.

ניסן סלומינסקי: מה המטרה?

ניסן סלומינסקי: אם צריך את זה כדי לטפל באירוע, תסתכל על זה, נקודה.

ניסן סלומינסקי: אם אתה רוצה את זה לא כדי להסתכל – נגמר האירוע, ואתה רוצה לתחקיר או למשהו – זה סיפור אחר.

ניסן סלומינסקי: יהיו פה שני סעיפים: אחד, אם אתה רוצה את זה לצורך האירוע – נקודה אחת; אם אתה רוצה את זה לא לצורך האירוע, אלא לצורך תחקיר, מבצעים, תביעה משפטית – סיפור נפרד, סעיף אחד, ואז לא צריך לכתוב, תוך כדי או מייד אחרי.

ניסן סלומינסקי: אחרת כאילו אנחנו מטפלים- - -

אורי מקלב: רוצים להבליט פה שגם אחרי השיחה, זה עדיין האירוע.

ניסן סלומינסקי: כן, אמרתי - אם אתה צריך את זה לצורך האירוע.

ניסן סלומינסקי: זה הכי פשוט.

ניסן סלומינסקי: מה הכוונה – נניח ששלחת מישהו, והוא מצלצל אליך – לא רואים כלום.

ניסן סלומינסקי: עשר דקות אחרי זה הגיעה ניידת.

ניסן סלומינסקי: שלחת ניידת.

ניסן סלומינסקי: היא מצלצלת אליך – אני לא רואה כלום.

ניסן סלומינסקי: עברו עשר דקות.

ניסן סלומינסקי: אתה נכנס, ואומר: אתה צריך להסתכל ברחוב ארלוזורוב 13 ולא ז'בוטינסקי.

ניסן סלומינסקי: הוא התבלבל.

ניסן סלומינסקי: לא חשוב.

ניסן סלומינסקי: כל זה לצורך האירוע – אין מגבלה.

ניסן סלומינסקי: לעומת זאת, אם נגמר האירוע- -

זאב בנימין בגין: אפשר לכתוב במהלך האירוע.

ניסן סלומינסקי: במהלך האירוע, לא חשוב.

ניסן סלומינסקי: אין לי בעיה.

נעמה מנחמי: אז באמת לא צריך את 10ד1, זה פותר את הבעיה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו החלק השני – אם אתה צריך לצורך תחקיר, בית משפט וכו' – זה סיפור נפרד, ויהיו גם כללים טיפה שונים.

רועי הראל: אנחנו מציעים להשאיר את סעיף 10ג כפי שהוא, ואת סעיף 10ד(א) של הנוסח הממשלתי, אפשר לכתוב בו – שמשטרת ישראל לא תעשה שימוש במיקום שלא נצפו לצורך טיפול באירוע כאמור בסעיף 10ג, ואז לא משנה אם זה לפני או אחרי השיחה, אלא באחד מאלה – ואז להשאיר את 2, 3.

רועי הראל: 1 יכול להימחק.

נעמה מנחמי: עד כאן יש לנו הסכמה.

נעמה מנחמי: עכשיו כמה שאלות שנותרו בין הנוסח שלנו לנוסח שלכם, ושהוועדה תחליט.

נעמה מנחמי: ראשית, כאמור אנחנו לא חושבים שיש צורך בשאלה של סבר עובד המוקד כי קיים חשש להתרחשות של אירוע.

נעמה מנחמי: מבחינתנו זה היינו הך.

נעמה מנחמי: בנוסח הממשלתי הוסף תנאי נוסף, שבעינינו הוא מיותר, כי אם צריך אותו לצורך האירוע המיידי - אנחנו בסעיף הקודם – יש פה חזרתיות.

נעמה מנחמי: בעינינו, זה מיותר.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: זה רק נותן יותר לצמצם – מישהו מצלצל, ונשמע לך הזוי לחלוטין.

ניסן סלומינסקי: יכול להיות.

נעמה מנחמי: אני מסתכלת כרגע על הנוסח שלהם.

נעמה מנחמי: פשוט לא צריך אותו.

נעמה מנחמי: במקום למחוק את זה ולהוסיף משפט מגביל, נשאיר את זה – שיידעו שמדובר על האירוע הזה ולא על הנושא של נחיתה על הירח.

נעמה מנחמי: נשאיר את זה.

נעמה מנחמי: יישאר המשפט.

ניסן סלומינסקי: זה כתוב כאן.

נעמה מנחמי: לא צריך את "וסבר".

ניסן סלומינסקי: למחוק משפט כדי להוסיף משפט אחר?

נעמה מנחמי: רק העברתי את המילים "באופן מיידי" לאחרי האירוע.

דובר: אפשר להשאיר את המילים "סבר עובד המוקד כי קיים חשש להיתכנות של אירוע הדורש טיפול מיידי", להוריד מכאן את המילים "ויש צורך" עד המתקשר.

נעמה מנחמי: אין צורך.

נעמה מנחמי: עצם העובדה שמישהו מתקשר למוקד החירום אומר שיש סבירות- -

ניסן סלומינסקי: את יודעת כמה הזויים יש?

ניסן סלומינסקי: העברנו הצעת חוק נפרדת לאותם הזויים שמטרידים.

ניסן סלומינסקי: סבר – לא צריך.

ניסן סלומינסקי: לצורך.

ניסן סלומינסקי: בני, היתה לנו הצעת חוק כזו.

ניסן סלומינסקי: יש הרבה מאוד – לא יודע מה האחוזים – 40% של מטרידים שעובדים על זה.

ניסן סלומינסקי: ירד ל-20%.

ניסן סלומינסקי: פעם היה הרבה יותר.

ניסן סלומינסקי: צריך טיפת שיקול דעת.

זאב בנימין בגין: אני בעד שיקול דעת.

זאב בנימין בגין: ברור שיש שיקול דעת.

זאב בנימין בגין: מי מחליט אם זה לצורך?

זאב בנימין בגין: לכן זה לא דרוש לי.

ניסן סלומינסקי: זה יכול להיות כתוב.

ניסן סלומינסקי: זה לא מזיק.

ניסן סלומינסקי: שיהיה "וסבר".

ניסן סלומינסקי: נשאיר את ה"סבר".

ניסן סלומינסקי: זה אומר שצריך להכניס במוקד מישהו שסובר, שיש לו מחשבה.

נעמה מנחמי: הסיפא של בנסיבות העניין אין באפשרות עובד המוקד לאתר את המיקום בו נדרש הטיפול המיידי או יש לעובד המוקד ספק אם המיקום שנמסר, נכון – אני חושבת שהוועדה צריכה להחליט אם היא רוצה את המשפט הזה או לא.

נעמה מנחמי: אנחנו הצענו עוד תנאי לצפייה במידע – שבנסיבות העניין- - -

זאב בנימין בגין: אבל ממילא אצלה.

נעמה מנחמי: נכון.

נעמה מנחמי: שבנסיבות העניין אין באפשרות עובד המוקד לאתר את המיקום בו נדרש הטיפול המיידי או יש לעובד המוקד ספק אם המיקום שנמסר לו, הוא נכון.

ניסן סלומינסקי: שוב.

ניסן סלומינסקי: עזבי.

אורי מקלב: את מקלה.

נעמה מנחמי: אני לא מקלה.

נעמה מנחמי: אני דורשת תנאי נוסף.

ניסן סלומינסקי: לא.

אורי מקלב: הוא הבין את המקום, אבל לא בטוח שזה נכון.

נעמה מנחמי: זו תוספת שביקשה מאתנו דנה.

רועי הראל: היא לא ביקשה, זה לא נכון.

ניסן סלומינסקי: אם האיש נתן את הכתובת שלו, אז אל"ף, אין בעיה של פרטיות, ובטח אתה יכול לצפות.

ניסן סלומינסקי: מה הבעיה בצפייה?

ניסן סלומינסקי: למה לא?

ניסן סלומינסקי: מקסימום אתה תשחזר, אם אתה רוצה, שהכתובת שהוא מסר, נכונה.

ניסן סלומינסקי: כל שכן אם לא שמעת ברור, או אתה חושב שהאיש היה מבולבל, תבזבז עשר דקות לשלוח ניידת לכתובת לא נכונה במקום ללחוץ על כפתור ולראות את הכתובת האמתית?

ניסן סלומינסקי: מה עובר עלינו?

נעמה מנחמי: אבל המשמעות היא שהם ילחצו כל פעם.

נעמה מנחמי: זאת לא היתה הכוונה שלהם.

ניסן סלומינסקי: אבל סבר – יש לך קודם, שהוא חושב שהשיחה היא אמתית.

ניסן סלומינסקי: אני לא מבין.

ניסן סלומינסקי: אם חושבים שהשיחה היא אמתית וצריך, שילחץ עשר פעמים - העיקר שיצילו את העניין.

ניסן סלומינסקי: בפרט אם אומרים לך את הכתובת.

ניסן סלומינסקי: אם לא אומרים את הכתובת, ודאי שהם צריכים ללחוץ.

נעמה מנחמי: אם הם אומרים את הכתובת, למה אני צריכה ללחוץ ולהכניס את זה למאגר?

ניסן סלומינסקי: אז ההפך.

ניסן סלומינסקי: אז ודאי שאת צריכה ללחוץ כדי לראות.

אלעזר כהנא: זה שיקול דעת של המוקדן.

ניסן סלומינסקי: רבותיי, אם מקובל עליכם מה שאני אומר, תנסחו את זה אחר כך.

ניסן סלומינסקי: תשמעו אותי.

ניסן סלומינסקי: אני אומר, שוב, בנושא הזה – המוקד מקבל הודעה.

ניסן סלומינסקי: אם בהודעה אין כתובת, ודאי שהוא לוחץ כדי לקבל את הכתובת.

ניסן סלומינסקי: אם יש כתובת והוא מרגיש שהאיש רגוע והכול בסדר, אין לו צורך ללחוץ.

ניסן סלומינסקי: מבחינתי, גם אם ילחץ, לא קרה כלום, כי בין כה וכה הוא קיבל את הכתובת מהאיש, וכל מה שאנחנו חוששים, שלא ללחוץ על הכתובת בגלל צנעת הפרט, אבל האיש כבר נתן את הכתובת, אז אני לא מפסיד דבר אם אני לוחץ.

ניסן סלומינסקי: מה שאני מרוויח בלחיצה – לוודא שאכן הכתובת הזאת היא נכונה – שהאיש לא התבלבל, לא טעה.

ניסן סלומינסקי: מה מפריע לך שאתה לוחץ, לוודא שהכתובת הזאת נכונה?

זאב בנימין בגין: הוא אומר ז'בוטינסקי 13.

זאב בנימין בגין: יש 12 ערים בארץ שיש בהן ז'בוטינסקי 13.

ניסן סלומינסקי: גם זה יכול להיות.

נעמה מנחמי: אם אנחנו מאפשרים לחיצה על כפתור בכל שלב ובכל מצב – אין צורך- -

אלעזר כהנא: אדוני, זה שיקול דעת של המוקדן.

ניסן סלומינסקי: שנייה.

ניסן סלומינסקי: אני אומר שוב – אם המוקדן חושב שהאיש שמצלצל אליו הוא הזוי, מטרידן וכו', לא ילחץ על כפתור, נקודה.

ניסן סלומינסקי: אם הוא חושב שמדובר באירוע אמתי, מצדי שילחץ עשר פעמים על הכפתור, להציל את האירוע.

ניסן סלומינסקי: אם האיש לא נתן כתובת, ודאי את צריכה ללחוץ על הכפתור כדי לקבל את הכתובת.

ניסן סלומינסקי: אם הוא כבר נתן את הכתובת, לחיצה על כפתור לא פוגעת בשום פרטיות.

ניסן סלומינסקי: אז מה מפריע לך?

ניסן סלומינסקי: זה רק יאמת שהכתובת שנמסרה היא אמתית, במקום לשלוח ניידת שתבזבז עשר דקות, ואחר כך תצטרך ללחוץ על הכפתור.

ניסן סלומינסקי: מקובל עליכם?

ניסן סלומינסקי: לפעמים המוקדן חושב שהאיש הזוי, שזה מטרידן וכו', אז הוא לא מתייחס ולא לוחץ על הכפתור.

אלעזר כהנא: שתישאר המילה סבר המוקדן.

אלעזר כהנא: יש לו שיקול דעת.

אלעזר כהנא: הוא גם יישא באחריות אחר כך.

אלעזר כהנא: כמו שכתוב עכשיו.

ניסן סלומינסקי: זה כתוב.

ניסן סלומינסקי: כך צריך להיות, וכך תנסחו את זה.

אורי מקלב: אם הוא מטרידן, אני רוצה לראות איפה הוא נמצא.

צילה נאה: זה בדיוק לא.

ניסן סלומינסקי: למטרידן יש סעיף נפרד.

ניסן סלומינסקי: סוגרים לו את הטלפון לכמה זמן וכו'.

ניסן סלומינסקי: עשינו על זה חוק נפרד.

ניסן סלומינסקי: זה ברור, תנסחו את זה כך.

ניסן סלומינסקי: מה עוד יש לנו?

נעמה מנחמי: יש לנו די הרבה.

ניסן סלומינסקי: נצטרך עוד ישיבה.

ניסן סלומינסקי: אני מציע שתשבו כולכם עוד פעם, כדי שלישיבה הבאה אפשר יהיה לעשות את זה.

ניסן סלומינסקי: לישיבה הבאה תהיה רק שעה.

רועי הראל: ישבנו, העברנו תשובות לחלק גדול מהרעיונות, וזה לא עלה במסמך.

ניסן סלומינסקי: תמיד יש בעלי תשובה.

נעמה מנחמי: יש מחלוקות.

נעמה מנחמי: הבאנו את הנוסח שלכם.

נעמה מנחמי: אתם פה כדי להסביר את העמדה שלכם.

נעמה מנחמי: יש לכם דברי הסבר.

ניסן סלומינסקי: אנסה לעשות את הישיבה הבאה שעה, כדי שתגמרו הכול רק כדי לעשות ואז להצביע.

ניסן סלומינסקי: תודה רבה, הישיבה נעולה.