הוועדה המשותפת לוועדת החוץ והביטחון ולוועדת הכספים לנושא תקציב הביטחון, כנסת 20, פרוטוקול מספר 78, 2018-01-09 14:30

אבי דיכטר: שלום לכולם, סליחה על האיחור, אבל אנחנו יכולים להתחיל.

אבי דיכטר: אנחנו זימנו את הדיון הזה בהמשך לדיונים קודמים.

אבי דיכטר: גם הדיון הזה הוא דיון פתוח, על פי 120ב'2 לתקנון הכנסת.

אבי דיכטר: אל תיבהלו, זה לא מחייב שום דבר חוץ מאשר לדעת שזה דיון פתוח.

אבי דיכטר: אחרי שני דיונים שהיו כאן

אבי דיכטר: לפני חצי שנה ומכתבים שיצאו לאורך התקופה, ממש שניים או שלושה מכתבים, וגם דיון תקציבי שהיה אצלנו לקראת שנת 2017, אנחנו נגענו בסוגיית הפנימיות, גם בחיפה, גם באור עציון.

אבי דיכטר: אני חייב להודות שאנחנו לא לגמרי – אני, לפחות, לדעתי גם חברי הכנסת האחרים בצוות הוועדה, לא הבנו לגמרי איך ועל בסיס איזה תקציב מתנהלות הפנימיות.

אבי דיכטר: אנחנו מבקשים להבין את הדברים האלה בישיבה הזו.

אבי דיכטר: בדיונים קודמים הייתה בקשה תקציבית שנמשכה ברגע האחרון, במאי או ביוני.

אבי דיכטר: גם בדיון על תקציב 2018 זה עודפים היה - - -

<קריאה: בסוף 2017 ביקשו תוספת של - - -

אבי דיכטר: אה, בסוף 2017 הייתה בקשה לתוספת, ובגלל שפשוט לא היו לנו נתונים לא ידענו לאשר על בסיס חוסר נתונים.

אבי דיכטר: לכן לא אישרנו שני דברים באותו דיון מתוך עשרות סעיפים, או מאות סעיפים.

אבי דיכטר: חזרו אלינו בתוך פחות מיום עם בקשה לקיים דיון על אחד הסעיפים, ועל הסעיף השני שעוסק בפנימיות לא הייתה בקשה של משרד הביטחון, ולכן אני אומר, זה חלק מסימן השאלה אצלנו לגבי – אז בסוף, איך זה מתנהל, ובעיקר איך הולכות להתנהל הפנימיות האלה בשנת 2018.

אבי דיכטר: הייתה חסרה לנו הצלע של משרד החינוך, ואני מבין שהיום היא קיימת, אז אנחנו נשמע גם את ההסבר מכיוון משרד החינוך, וננסה לסגור לעצמנו את התמונה ולהבין דברים לאשורם.

אבי דיכטר: פותח צין, בבקשה.

אבי דיכטר: מיקרופון מולך ושם לפרוטוקול.

<משה צין: משה צין, סמנכ"ל וראש אגף בטחוני חברתי במשרד הביטחון.

<משה צין: לגבי סוגיית – קודם כל, בכללי, פנימיית חיפה, פלמ"צ חיפה עבר ב-1.9 לניהול משרד הביטחון מפיקוד של צה"ל, כאשר השינוי – היו שני שינויים מרכזיים: אחד, אופן או האפיון של החינוך הפנימייתי הצבאי נשאר כפי שהוא היה, וצה"ל הוא המנחה המקצועי של הפנימייה, ולא שונה בתכנים מאומה.

<משה צין: כל החלק של החינוך הפנימייתי נשאר אותו דבר.

<משה צין: החינוך שמתבצע במשלים שלו, שזה הלימודים בתיכון, בבית הספר הריאלי, גם כן נשאר אותו דבר.

<משה צין: מה שהשתנה, אחד זה המעטפת, מעטפת הניהול שהיא על ידי משרד הביטחון באמצעות ספק, שזה הריאלי.

<משה צין: הדבר השני, בניו-אנסים של הסגל של הפנימייה, של מפקד הפנימייה, מפקדי הפלוגות.

<משה צין: רוב הסגל שהוא הסגל הצבאי שפיקד על הפנימייה הוא סגל אזרחי, כאשר הוא מנוהל על ידי – כל הפנימייה מנוהלת על ידי הריאלי, כאשר כל חלק ה – הפעילות חולקה לפעילות צבאית שמאושרת על פי חוק, למשל אימונים צבאיים, שעושים אימונים לשוחרים בהתאם לדרגות האימון שנדרשות על ידי צה"ל, עד לרובאי 04 בסוף י"ב.

<משה צין: הסגל עולה על מדים, הוא מתגייס למילואים, משום שהאפיון של הסגל צריך להיות כזה שמפקד הפנימייה הוא מפקד גדוד במילואים, או מפקדי פלוגה או סגנים וכולי.

<משה צין: בזמן הניהול הרגיל של הפנימייה שהוא לא אימון צבאי, רוב השעות הם על בגדים אזרחיים.

<משה צין: סך הכל, זה אותו דבר.

<קריאה: זה אותם אנשים שהיו לפני כן, רק עוברים - - -

<משה צין: זה לא אותם אנשים, לא, לא, הקצינים שוחררו למעט שניים שממשיכים פלוגה שמסתיימת עכשיו, בי"ב של השנה, שתסתיים ותשתחרר.

<משה צין: מגייסים עכשיו את הצוות החדש לפי מה שנדרש.

<משה צין: הדבר השני, יש רק שתי פלוגות ולא שלוש, בגלל הפער שהפנימייה הייתה סגורה.

<משה צין: גם בשנה הבאה יהיו שתי פלוגות.

<משה צין: משנת 2020 יתחילו להיות שלוש פלוגות.

<משה צין: אותו דבר אמור לקרות באור עציון, יש כרגע רק שתי פלוגות שהן תחת הפיקוד הצבאי.

<משה צין: זה לגבי העניין הזה.

<קריאה: מה זה רוב הסגל שהיה צבאי הפך להיות אזרחי?

<משה צין: משום ש - - -

<קריאה: זאת אומרת, נשאר סגל צבאי?

<משה צין: לא, הוא סגל אזרחי במובן זה שמגייסים אותו – הספק מגייס אותו כאזרחים, עושה איתו את כל ההסכמים שצריך, אבל האפיון של מי שיכול להיות מפקד פנימייה, הוא צריך להיות מג"ד במילואים או מג"ד ב - - -

<קריאה: לא, האם נשארו תקני קבע ב - - -

<משה צין: כן, נשארו מעט תקני קבע.

<משה צין: בחיפה נשאר סגל קטן מאוד, שסוכם עם הצבא, סגן מפקד פנימייה, קצין הדרכה, נגד משמעת, נגד לוגיסטיקה ורכז אימון גופני.

<משה צין: אלה חברים שהם נשארו, הרכז אימון גופני הוא אזרח עובד צה"ל בכלל.

<משה צין: יש עוד סגל סדיר קטן, שהוא עוסק בחונכות בלימודים האזרחיים.

<משה צין: יש מש"קית חינוך, מש"ק לוגיסטיקה, מש"ק מחשוב, ושלושה רס"פים, רס"פ לכל פלוגה.

<משה צין: אלה חברים שהם בסדיר.

<משה צין: ארבעת התקנים ועוד רכז האימון הגופני הם תקנים צה"ליים, משום שיש שם – כל החיבור לצביון הצבאי באימונים הצבאיים.

<משה צין: לצורך העניין, צריך לעשות מול גופי צה"ל.

<משה צין: צריך למשוך נשק, צריך למשוך לוגיסטיקה, צריך לעשות תיאום אימונים וכל הדברים האלה.

<משה צין: לכן נדרש איזשהו סגל קטן.

<משה צין: המעטפת שאמרתי כבר – הניהול נעשה באמצעות ספק.

<משה צין: המעטפת היא מעטפת של מטה תכנית על פי הוראות משרד הביטחון.

<משה צין: אנחנו עושים את כל המעטפת של בקרה, ביקורות, תקציב, כל מה שנדרש לעטוף – תחזוקה, בינוי וכל שאר הדברים שנדרשים, במידה ונדרשים לתת מעטפת לפנימייה.

<משה צין: החיבור בין צה"ל לבין הפנימייה הוא בהנחיה מקצועית, פעם אחת לגבי התכנים שנדרשים כדי שהם יעמדו בצביון צבאי שמשרת את צרכי צה"ל.

<משה צין: מצד שני, צה"ל נותן לפנימייה את התשתית ואת כל מה שנדרש לאימונים עצמם, אם זה תחמושת, נשק, שטחי אש, חונכים שנדרשים כדי להגיע ליעדים שהוגדרו בתוך התכנית בסך הכל, התכנית היא אותה תכנית, צה"ל אישר אותה.

<משה צין: במקום הזה אני חושב שאלה עיקרי הדברים שאפשר להגיד.

<משה צין: היום יש בפנימיית – בפלוגה שמסיימת השנה ב-י"ב, 55 שוחרים שאמורים לסיים שלוש שנים.

<משה צין: בפלוגה החדשה שקלטנו יש 42.

<משה צין: זהו, אנחנו יוצאים גם לקלוט בשנת 2018, זאת אומרת מאוגוסט 2018 את הפלוגה השנייה, כשי"ב יסיימו, אז אלה שהם בכיתה ט' יהיו בכיתה י', ונכניס את החדשים, שיהיו בכיתה י'.

<משה צין: הם נכנסים עכשיו לתכנית של שיווק, של פרסום וכל מה שנדרש כדי לגייס את הפלוגה השנייה.

<משה צין: אז זה לגבי הסוגיה של פלמ"צ חיפה.

<משה צין: יש הסכם התקשרות שהוא הסכם התקשרות לשנתיים, שהתחיל ב-1.9.2017 עד ה-31.8.2019, לשנתיים בלבד.

<קריאה: עם מי?

<משה צין: עם הריאלי.

<משה צין: זה התקשרות שנעשתה במנהל הרכש, שהוא ספק יחיד.

<קריאה: בהיקף של כמה?

<משה צין: סליחה?

<קריאה: כמה ההתקשרות?

<משה צין: נתייחס לכסף ולמספרים תכף.

<משה צין: אומר מילה לגבי אור עציון.

<משה צין: ברמה הבסיסית, יש הסכם בין – יש סיכום, לא הסכם.

<משה צין: יש סיכום בין שני המשרדים, משרד החינוך ומשרד הביטחון, ששני המנכ"לים סיכמו אותו.

<משה צין: הם סיכמו שאור עציון תעבור לניהול דומה, נקרא לזה ככה, כמו בפנימייה הצבאית בחיפה, כך שכל התכנים שמלמדים היום יישארו בחלק של הצביון הצבאי, כאשר הלימודים התיכוניים בישיבה יהיו כפי שהיו עד היום.

<משה צין: ישתנו שם המרכיבים בדיוק כמו של חיפה, בהתאמה לאור עציון.

<משה צין: יהיה ספק שמן הסתם זה יהיה אור עציון, במסגרת – בכפוף לכך שזה יעבור וועדת התקשרות.

<משה צין: יש הסכם עקרונות בין שני המשרדים שצריך להפוך אותו להסכם בין שני המשרדים.

<משה צין: יש גאנט עבודה, כאשר היעד הוא שבאוגוסט נתחיל לקלוט את כוח האדם לפנימייה, וב-30.8 אמור להיות טקס העברת האחריות למטה משותף של ניהול, שיהיה של משרד הביטחון ומשרד החינוך במעטפת, עם ספק כמו בריאלי.

<משה צין: יש לנו גאנט עבודה, אנחנו אמורים להפוך את מסמך העקרונות להסכם בין שני המשרדים.

<משה צין: המימון אמור להיות של משרד החינוך, במעטפת משותפת של מטה תכנית משותף.

<משה צין: צה"ל נותן את החלק היחסי של אותו סגל שנדרש, שיישאר באור עציון כמו בחיפה בהתאמה למספרים.

<משה צין: אני חושב ש - - -

ענת ברקו: מאיפה מגיע כוח האדם הזה?

<משה צין: סליחה?

ענת ברקו: מי מצה"ל מקצה את כוח האדם הזה?

ענת ברקו: איזה כוח אדם זה?

<משה צין: כוח האדם מורכב מכמה רמות, אם זה קצין הדרכה, בהתחלה זה היה יח"ש שצריך לתת.

<משה צין: אבל עוד פעם, אם המיצוי הוא לא – היו קשיים בגלל הפערים שיש לו, אז זה יהיה מאכ"א.

<משה צין: לוגיסטיקה זה לוגיסטיקה, תקשוב זה תקשוב.

<משה צין: אכ"א הוא הגורם שאתו אנחנו מקבלים את האיוש.

<משה צין: התקנים הם תקנים של אג"ת.

ענת ברקו: כן, ברור, אני רק שואלת האם – השאלה שלי היא לא – אכ"א כמובן, הוא מרכז את כל כוח האדם בצבא, אבל השאלה היא אם נגיד היה מקובל שחלק מבעלי התפקידים היו גם אנשים שהם היו קצינים במערך השדה, אז האם היום ישלחו קציני שלישות במקום זה, אז יש כאן אמירה.

ענת ברקו: זאת אומרת, זאת השאלה שלי, לא השאלה אם זה אכ"א או לא, הכל זה אכ"א, זה אני יודעת.

<משה צין: הליבה בפנימייה זה הפיקוד.

<משה צין: מפקד, מ"פ ומפק"צים שהם הליבה, יהיו אזרחים.

<משה צין: הרי צה"ל התנתק בגלל הדבר הזה.

<משה צין: אני לא רואה בזה בעיה, אני רואה בזה באיזשהו מקום אפילו יתרון.

<משה צין: מגיעים מפקדים שהם מג"דים במילואים, שעשו כבר דרך בחינוך, הם יודעים לשלב את שני הדברים.

<משה צין: הקלירנס הוא ההגדרות של צה"ל, מה צריך להיות מ"פ, מה צריך להיות זה, אז אנחנו יודעים לאתר את האנשים הנכונים.

ענת ברקו: אז בעצם, אתה תביא מ"פ לשעבר?

<משה צין: או מ"פ לשעבר, או - - -

ענת ברקו: אתה תביא מג"ד לשעבר כדי להיות מפקד?

ענת ברקו: כי זה היה תקן סגן אלוף?

ענת ברקו: זה האיש - - -

<משה צין: יושב פה סגן אלוף במילואים, מפקד גדוד במילואים, איש חינוך שעסק כבר הרבה בחינוך.

<משה צין: השילוב של שני הדברים בעינינו נראה נכון, וצה"ל סומך את ידו על העניין הזה.

ענת ברקו: קריטריונים נוקשים לעניין הזה?

ענת ברקו: או שמחר אנחנו נראה דברים אחרים?

<משה צין: בוודאי.

<משה צין: וועדת האיתור היא משותפת.

<משה צין: במקרה של חיפה, אנחנו, משרד הביטחון, ישב עם הריאלי כדי להבטיח שהקריטריונים האלה מומשו.

<משה צין: אני מניח שכשנגיע לאור עציון אז במקום משרד החינוך משרד הביטחון, וספק לאיך שהוגדר.

אבי דיכטר: נשמע אם יש השלמות, ידידיה.

<ידידיה חזני: דברים ממצים.

אבי דיכטר: כן.

<ידידיה חזני: אני אשמח לענות על שאלות, אבל- - -

אבי דיכטר: כמה זמן אתה מפקד ה- - -

<ידידיה חזני: החל מספטמבר.

אבי דיכטר: אה, just- - -

<ידידיה חזני: כן, רק נכנסתי.

ענת ברקו: ומה עשית קודם?

<ידידיה חזני: בתפקידי הצבאי, כאמור, אני מפקד גדוד פעיל במילואים.

<ידידיה חזני: שבוע שעבר היו לי מילואים, שבוע הבא אני במילואים.

<ידידיה חזני: זאת אומרת, אני משרת כמפקד גדוד.

<ידידיה חזני: בשבע השנים האחרונות ניהלתי מוסד חינוכי בחנתון, במסגרת זה הקמתי שם גם מכינה קדם צבאית ועוד דברים מהדומה.

<ידידיה חזני: לפני כן הייתי שליח של הסוכנות היהודית ובמקביל שירות מילואים, מ"פ, סמג"ד, מג"ד.

<קריאה: בוגר פנימייה צבאית?

<ידידיה חזני: בוגר פנימייה לא צבאית, בוגר ישיבה תיכונית נווה שמואל.

<ידידיה חזני: זה אחד ממסדי הזהות שלי, אני לא מתבייש להגיד.

<ידידיה חזני: אני במקום אחר, אבל פנימייה זה אחד מהדברים שעיצבו לי את הזהות.

<ידידיה חזני: אני מקווה שלא כועסים עליי פה מימין, אבל אני בוגר ישיבה תיכונית.

אבי דיכטר: אוקי, תודה רבה.

אבי דיכטר: אני רוצה עוד לשמוע - - -

בצלאל סמוטריץ': אתה מועסק על ידי קבלן פרטי?

<ידידיה חזני: כן, אבל ההנחיה המקצועית שלי זה צה"ל ומשרד הביטחון.

בצלאל סמוטריץ': כל כמה שנים המכרז הזה משתנה?

בצלאל סמוטריץ': מה הוודאות התעסוקתית, הביטחון התעסוקתי?

<משה צין: תראה, אני לא בקיא כרגע בהסכם האישי של ידידיה עם ה- - -

בצלאל סמוטריץ': אז הוא ימצא את עצמו בלי עבודה, לא יבואו אנשים טובים - - -

אבי דיכטר: לא, כרגע הם עשו, הוא אמר שעשיתם שנתיים, נכון?

בצלאל סמוטריץ': זה מה שאני אומר, שנתיים זה אומר שאין לו ביטחון תעסוקתי מעבר לשנתיים.

אבי דיכטר: אוקי, הבקשה, אני מזכיר לחברי הכנסת.

אבי דיכטר: הבקשה המקורית הייתה מהוועדה ל-5 שנים.

אבי דיכטר: אנחנו לא השלמנו את הדיונים כי לא קיבלנו את הפרטים, ואני מבין שבינתיים עשיתם איזושהי הסדרה זמנית, אם אני יכול לקרוא לזה כך.

<קריאה: כרגע לשנתיים, זה מה שיש.

אבי דיכטר: אוקי, בואו נשמע רגע את הנתונים- - -

<משה צין: יש לזה גם עוד סיבה, שנתיים – צריך לראות איך זה עובד, לראות ש – הדבר הזה צריך איזשהו טווח של זמן, לראות שזה מסתדר, לראות שזה מתייצב.

<משה צין: משם אפשר לדעתי ללכת קדימה.

אבי דיכטר: כן, אבל זה לא – תראה, צריך להודות על האמת.

אבי דיכטר: זה לא מה שהצגתם כאן בדיון הראשון.

אבי דיכטר: בדיון הראשון באתם עם דרישה ל-5 שנים.

אבי דיכטר: אני לא בטוח שמה ששינה את זה מ-5 לשנתיים זו איזושהי תובנה אחרת.

אבי דיכטר: כנראה שהפרך עשה את שלו, ולא יכולתם להתחייב להתקשרות של 5 שנים כי לא היה אישור תקציבי ל-5 שנים.

אבי דיכטר: אור עציון - - -

<משה צין: אור עציון – מילה, ברשותך כבוד היושב ראש.

אבי דיכטר: אני רק רוצה – מפקד הפנימייה של אור עציון לא נמצא פה, נכון?

<משה צין: הוא איש צה"ל, אני לא - - -

אבי דיכטר: אוקי.

<משה צין: ככה, לגבי אור עציון, נכון לכרגע, הם בפיקוד מלא של צה"ל, יש שתי פלוגות, מתוך כוונה - - -

אבי דיכטר: כמה אנשים יש בשתי הפלוגות האלה?

<משה צין: יש ב – אמורים להיות עד 25 גג, יש פחות.

<משה צין: אלו שתי פלוגות שהן פחות, הן קטנות.

<משה צין: פלוגה שם זה 25, אבל זה סביב ה-20, בוא נגיד ככה כי אני לא זוכר את המספרים בדיוק.

<משה צין: יש שתי פלוגות שאחת מסיימת, ולפי התכנית אם אור עציון נסגרת אז אחת, ועוד אחת וזהו.

<משה צין: לפי התכנית, אנחנו אמורים, כפי שאמרתי, אם הכל הולך כפי שמסוכם בין שני המשרדים ואנחנו מעבירים את זה לדפוסים של הסכמים ורצים קדימה עם ההתקשרות, גם פה כפי שתיארתי קודם, אז בלי נדר ב-30.8 הפנימייה באור עציון הופכת בדיוק כמו ש – יש רציפות של פעולה, היא תהיה רק תחת משרד הביטחון/ משרד החינוך, והיא תמשיך בדיוק כמו שהמשיכה עד היום, באותם דפוסים, למעט הסגל שיצטרכו לגייס אותו ולעשות אותו כמו בחיפה, בדיוק אותו דבר.

אבי דיכטר: מתי ההבנה – או איך קראת לזה?

אבי דיכטר: ההסכמה, הופכת להסכם בין שני המשרדים?

<משה צין: מבחינת אבני הדרך העיקריות, אנחנו אמורים החודש הזה לחתום על מסמך הסכם משותף, כי יש כבר טיוטות של משרד עקרונות וצריך להפוך אותו להסכם.

<משה צין: הוא לא דבר מסובך יותר מידיי.

<משה צין: עד סוף החודש הזה אנחנו אמורים להניע את כל העניין של נושא התחלת ההתקשרות, כדי להסדיר אותו במנהל הרכש.

<משה צין: אני לא רוצה לפרט יותר מידיי בעניין הזה.

<משה צין: עד ה-30.1 – זאת אומרת, עד סוף החודש הזה, תחילת ואמצע פברואר, אנחנו אמורים לסכם את החלק שאנחנו קוראים לו הדמ"צ הצבאי בתוך התכנית.

<משה צין: התחלנו כבר לשבת עם מפקד הפנימייה ועם פו"ם.

<משה צין: המכללות הן הגוף המנחה המקצועי, באמצעות פו"ם.

<משה צין: נסכם את כל החלק הצבאי, האימונים, כל מה שנדרש כמו בחיפה.

<משה צין: אני מניח שפה אנחנו נגמור את זה דיי מהר, כי זה אותו דבר, אין שם הרבה שינויים.

<יוני בן הרוש: אפשר שאלה?

<משה צין: כן.

<יוני בן הרוש: מה ההבדל בסופו של דבר במעורבות שלכם בפנימייה הצבאית בחיפה מול אור עציון, חוץ מהקטע של הכסף?

<יוני בן הרוש: אתה אומר שאתם עושים את התהליך ההגשתי, אתם מלווים מקצועית, מה שונה חוץ ממי ששם את הכסף?

<משה צין: אני אסביר.

<משה צין: קודם כל, זה לא רק הכסף.

<משה צין: חלק מהחינוך שמתבצע היום בחינוך שהוא לא הצבאי, לצורך העניין, החינוך בתוך הישיבה התיכונית, נקרא לזה ככה, משרד החינוך מפקח.

<משה צין: יש אלמנטים בתוכו שהם שילוב בין הלימודים, בתוך הישיבה לשש יחידות בגרות שמחייבים לימודים צבאיים כמו בחיפה.

<משה צין: עושים את זה בריאלי, עושים את זה בישיבה, ואנשי משרד החינוך בתוך העניין הזה ידעו לעשות את זה – רוצים לעשות את זה, וידעו לעשות את זה, אין לנו בעיה.

<יוני בן הרוש: ובחיפה אין את זה?

<משה צין: בחיפה יש את זה.

<משה צין: אני לא בודק את הריאלי חיפה בכל נושא הלימודים בכלל, בשביל זה יש את הריאלי.

<משה צין: אני לא בודק אותו, הוא גוף שיודע לעשות את זה, הוא חייב – יש לו מפקחים ממשרד החינוך, הוא עושה – אנחנו רואים ש – לנו יותר חשוב לראות, אחד, שהשילוב של הלימודים הצבאיים עם הלימודים בתיכון נעשה נכון.

<משה צין: בגלל זה אנחנו נותנים את החיילים, את החונכות, את כל מה שנדרש כדי לתמוך בהם שהם יעמדו בבגרות, יעשו בגרות טובה, והאימונים הצבאיים יהיו.

<משה צין: השילוב הזה הוא שילוב – את החלק המשולב הזה וכל העניין של המעטפת אנחנו נותנים.

<משה צין: מה זה נותנים?

<משה צין: אין שם מעורבות יום יומית, אלא בקרות על גרף זמן.

<משה צין: אנחנו עושים את זה.

<משה צין: בריאלי יש מנגד מפקד פנימייה, ויש את המעטפת של משרד הביטחון, שאותה אנחנו עושים במשותף עם משרד החינוך לגבי אור עציון.

אבי דיכטר: אז אני רוצה רגע לשמוע עכשיו את אור עציון, ואחרי זה את משרד החינוך בבקשה.

<הרב דרוקמן: טוב, אדוני היושב ראש, אני קודם כל מצטרף לשאלה שלך: מה ההבדל בינינו לבין חיפה?

<הרב דרוקמן: כנראה שאנחנו - - -

אבי דיכטר: 100 קילומטר לפי דעתי, 150 קילומטר.

<הרב דרוקמן: סליחה, אני רוצה להבין, אני לא מבין.

<הרב דרוקמן: אנחנו כרגע צריכים – ילד שצריך עוד מישהו שיאמץ אותנו, אחרת מה ההבדל?

<הרב דרוקמן: למה אנחנו זקוקים לאימוץ של משרד החינוך?

<הרב דרוקמן: בשביל מה?

<הרב דרוקמן: מיותר לחלוטין.

<הרב דרוקמן: למה אצלנו לא יהיה כמו בחיפה?

<הרב דרוקמן: אני לא מבין.

<הרב דרוקמן: מר צין לא ענה על השאלה הזאת, מפני שהנני הממונה, אם זו הישיבה.

<הרב דרוקמן: ענייני הלימודים בחיפה זה הריאלי.

<הרב דרוקמן: המעטפת הצבאית זה משרד הביטחון, כך צריך להיות גם אצלנו.

<הרב דרוקמן: מדוע אצלנו צריך להיות שונה?

<הרב דרוקמן: למה צריך הסכם בין שני משרדים?

<הרב דרוקמן: לא מצליח להבין.

<הרב דרוקמן: זה לא אותו תקציב של מדינת ישראל?

<הרב דרוקמן: למה צריך פה את משרד החינוך?

<הרב דרוקמן: בשביל מה?

<הרב דרוקמן: לא מתחיל להבין, כשם שאני לא מבין למה אצלנו השנה - - -

אלי אלאלוף: מי משלם את ההוראה אצלך?

<הרב דרוקמן: .

<הרב דרוקמן: את ההוראה?

<הרב דרוקמן: מי משלם את ההוראה בריאלי?

<הרב דרוקמן: משרד החינוך.

<הרב דרוקמן: אבל אין שום הסכם של משרד החינוך.

<קריאה: משרד החינוך נותן את בית הספר, הוא נותן את הפנימייה.

<הרב דרוקמן: זה אותו דבר.

בצלאל סמוטריץ': הסיפור הוא פשוט, הרב.

בצלאל סמוטריץ': הרי משרד הביטחון סירב לאורך כל הדיונים פה, למרות שהיה קונצנזוס מקצה לקצה בוועדה.

בצלאל סמוטריץ': ביקשו ממשרד הביטחון להפעיל גם את אור עציון, משרד הביטחון סרב.

בצלאל סמוטריץ': עד שהשר בנט בא למשרד הביטחון ואמר – הדרך להגיד אני משלם, היא מן הסתם - - -

<הרב דרוקמן: רגע, גם אחרי כן, עד היום אין כלום.

<הרב דרוקמן: למה אין השנה?

<הרב דרוקמן: למה השנה עברה בלי שום דבר?

<הרב דרוקמן: אנחנו באמצע השנה, סליחה.

<הרב דרוקמן: השנה, שום דבר.

<הרב דרוקמן: השנה התחילה בחיפה ב-1.9.

<הרב דרוקמן: למה אצלנו לא התחיל ב-1.9? מה ההבדל?

<הרב דרוקמן: אנחנו - - -

אבי דיכטר: אנחנו תכף נשמע את התשובות, הרב דרוקמן.

<הרב דרוקמן: אנחנו ילד חריג, בן חורג?

<הרב דרוקמן: למה מתייחסים אלינו כך?

<הרב דרוקמן: עד עכשיו אף אחד לא עונה תשובה על כך.

<הרב דרוקמן: אני לא מתחיל להבין.

אבי דיכטר: כמה תלמידים יש היום באור עציון?

<רון פריזלר: בכיתה י"א יש 23.

אבי דיכטר: בואו נשמע את ה- - -

<רון פריזלר: בכיתה י"א 23, בכיתה י"ב 18.

בצלאל סמוטריץ': זה בלי ט' ו-י', כי לא קלטו.

בצלאל סמוטריץ': הודיעו על סגירה.

<הרב דרוקמן: לא, מה שיש עכשיו, סליחה, י"א ו-י"ב זה עוד הדברים הקודמים.

<הרב דרוקמן: אני מדבר על כיתה ט', על ההתחלה אני מדבר, לא על י"א ו-י"ב.

<הרב דרוקמן: מה שיש יש.

<הרב דרוקמן: היה צריך להתחיל השנה.

<הרב דרוקמן: כשישבנו פה לפני שנה, הבינונו – התחלנו מהר שיהיו תלמידים.

<הרב דרוקמן: אחד הילדים זה הילד של מח"ט גבעתי, שהוא עצמו בוגר הפנימייה הצבאית שלנו.

<הרב דרוקמן: הוא רשם את הילד שלו, אבל הילד שלו השנה איננו בפנימייה צבאית כי לא קיימת כזאת.

אבי דיכטר: אנחנו ישבנו פעם ראשונה פה במאי, לפני חצי שנה.

<הרב דרוקמן: זה מה שאני אומר.

אבי דיכטר: כן.

<הרב דרוקמן: היינו פה באמצע השנה שעברה.

<הרב דרוקמן: מתייחסים אלינו כמו לילד חריג, זו אפליה – אין מילים בפי לגנות את זה.

<הרב דרוקמן: כך מתייחס משרד הביטחון.

<הרב דרוקמן: אני לא יכול להשלים עם זה.

<הרב דרוקמן: אני לא זקוק לשר בנט – אני זקוק לו מאוד, אבל אני לא זקוק לו שהוא יעזור לנו לקיים את הפנימייה הצבאית.

<הרב דרוקמן: מחר יהיה שר אחר.

אבי דיכטר: אני רק מזכיר לך, כבוד הרב.

אבי דיכטר: תראה, אנחנו ישבנו פה במאי, אחרי שמשרד הביטחון החליט לסגור את אור עציון ולהשאיר את חיפה.

אבי דיכטר: היה פה דיון בוועדה, בלשון המעטה לא השתכנענו מהתמונה שהוצגה לנו לגבי הסיבות לסגירת אור עציון, ובעקבות זה היה דיון נוסף.

אבי דיכטר: בדיון הנוסף – גם חלופת מכתבים הייתה והסיכום שחזר לשר הביטחון, ומאז זה מתנדנד.

אבי דיכטר: אני מבין שכרגע התמונה שאתה הצגת משה, ושהרב דרוקמן הציג, היא תמונה זהה.

<משה צין: היא מתכנסת, קודם כל בפער שכבוד הרב הציג, וגם היינו אצל כבוד הרב – אנחנו בתהליך.

<משה צין: היו שני מצבי יסוד אפשריים, והשלישי נוצר תוך כדי השיח הזה.

<משה צין: מצב יסוד אחד, שבאמת יש פנימייה אחת בחיפה, ומשכך אור עציון אמורה – היא תחת הצבא, הצבא לא קולט יותר כי הוא סוגר, אז אי אפשר לקלוט שום שכבה.

<משה צין: אנחנו נוצרנו עם המצב שאחד, זה הולך להיסגר, מתכנס לסגירה, לא קולטים.

<משה צין: חיפה ממשיכה.

<הרב דרוקמן: לא, חיפה גם מובאת לסגור, סליחה.

<משה צין: רגע, אני מדבר אחרי שהוחלט.

אבי דיכטר: לא, אנחנו לא מתחילים את הדיון מההתחלה, הרב דרוקמן.

אבי דיכטר: אנחנו כבר בדיון השלישי בסיפור הזה.

<משה צין: מכיוון שאי אפשר היה לעשות – היה צריך ליצור מצב שהוא נוצר בין שני המשרדים, ושני המנכ"לים סיכמו.

<משה צין: יש צוותי עבודה שמסכמים - - -

<הרב דרוקמן: למה צריך שני משרדים?

<הרב דרוקמן: סליחה.

<משה צין: אני לא אחראי לענות למה צריך שני משרדים.

<משה צין: אני יכול להגיד, בשביל שאור עציון תהיה כמו חיפה היום, בניהול משותף – סוכם מה שסוכם בין שני המשרדים, שהמעטפת, כל התשתיות של משרד הביטחון יישארו – ימשיכו לשרת את אור עציון עם צה"ל ביחד, כאשר השיתוף בין שני המשרדים שהמימון הוא של משרד החינוך, כל שאר הדברים משרד הביטחון נותן מבחינת התשתית, מבחינת ההתקשרות, מבחינת כל המעטפת שמאפשרת את רציפות הפעולה.

<משה צין: המטה המשותף יהיה מכיוון שמשרד החינוך מעורב בזה, במימון הוא יישב אתנו בתוך מטה התכנית המשותף כמנהלת של שני משרדים, זה הכל.

<משה צין: למה אי אפשר היה לקלוט את ט'?

<משה צין: כי עדיין לא הגענו להבשלה שאנחנו מקווים שהחודש הזה היא תקרה, ואנחנו ממצים את הדין - - -

אבי דיכטר: משה תראה, אם אני כרגע מנסה לקחת – לדלות מהדברים של הרב דרוקמן אל מול הדברים שלך, הוא לא אמר את זה אבל אני מבין את זה, ותקן אותי אם אני טועה.

אבי דיכטר: מסתמנת בהירות ברורה וחדה לגבי עתידה של הפנימייה הצבאית בחיפה, הביטחונית בחיפה.

<משה צין: צבאית, פנימייה צבאית.

<משה צין: השארנו את השם כך.

אבי דיכטר: לא מסתמנת אותה בהירות לגבי הפנימייה הצבאית אור עציון.

<משה צין: למה?

אבי דיכטר: מפני שהפנימייה הצבאית באור עציון היא תלויה במשרד החינוך, כמו שאתה אומר, התקציב הוא של משרד החינוך.

אבי דיכטר: אני תוהה, אני חושב שאנחנו תוהים – אני מרשה לעצמי לדבר בשם הוועדה.

אבי דיכטר: מה קרה שהמתכונת לפנימייה בחיפה היא מתכונת שונה מהמתכונת של אור עציון?

אבי דיכטר: זה נשמע וזה נראה משהו – לא דרך המלך.

אבי דיכטר: משהו שלא דרך המלך, מאחר וההחלטה המקורית הייתה לסגור את שתי הפנימיות.

אבי דיכטר: התיקון היה להשאיר את הפנימייה בחיפה בלבד, ולסגור את אור עציון.

אבי דיכטר: כאן בוועדה אתה ולא זוכר מי עוד היה אז בדיון, אולי אפילו המנכ"ל- - -

<משה צין: רמת אכ"א הייתה פה.

אבי דיכטר: סליחה?

<משה צין: רמת אכ"א ואני.

אבי דיכטר: לפחות אתה, בוא נגיד ככה.

אבי דיכטר: הסברת לנו שהפתרון לאור עציון יהיה לימודים בריאלי בחיפה.

<משה צין: לא, לא הסברנו.

<משה צין: אמרנו שחיפה פותחת - - -

אבי דיכטר: היא תהיה הפנימייה היחידה- - -

<משה צין: היא מאפשרת גם לאנשים ששומרים על אורח חיים דתי- - -

אבי דיכטר: לא השתכנעה הוועדה, בלשון המעטה, מסיבות, אני חושב – ללא קשר למי היו חברי הוועדה, חובשי כיפה או חילונים, מפלגה כזו או אחרת.

אבי דיכטר: נדיר מאוד שבוועדת חוץ וביטחון הגענו לקונצנזוס, שאני חייב לומר שאפילו מעט התרעמנו על האבחנה שנעשתה, וביקשנו הבהרות.

אבי דיכטר: ההבהרות – פתאום אנחנו מוצאים אותן מתורגמות לשיטת תפעול שונה.

אבי דיכטר: לא תפעול של אנשים, כמו שאתה מתאר, אלא תפעול תקציבי שונה, של שני משרדים שונים.

אבי דיכטר: אני אומר לך כוועדה, אנחנו לא יכולים לקבל מצב ששתי פנימיות צבאיות, שמופעלות על פי אותו עיקרון, אחת היא הבייבי של משרד הביטחון ואחת היא הבייבי של משרד החינוך.

אבי דיכטר: סליחה על המונח בייבי, אבל זה נראה ככה מהתיאור שלך את שתי הפנימיות.

אבי דיכטר: אני תוהה מה הסיבה?

אבי דיכטר: אני חושב שהשאלה של יוני או השאלה של הרב דרוקמן היא שאלה מתבקשת.

אבי דיכטר: זאת אומרת, אנחנו מבינים איך זה הולך לעבוד - - -

<משה צין: תראו, אני מייצג את עמדת משרד הביטחון.

<משה צין: משרד הביטחון החליט על פנימייה אחת, חיפה.

<משה צין: אחרי שנסגרו שתיהן, פתחו – אמרו רק חיפה, באנו מסרנו.

<משה צין: הוועדה ראתה את זה בעין אחרת, אבל משרד הביטחון נשאר במערכה.

<משה צין: אחרי זה, משרד החינוך ומשרד הביטחון החליטו שאם רוצים שאור עציון תמשיך ולא תיסגר, אלא תמשיך באופן כזה, אנחנו - - -

אבי דיכטר: צריך ספונסר.

<משה צין: סליחה?

אבי דיכטר: צריך מממן אחר.

<משה צין: אז צריך מממן אחר.

<משה צין: אמרנו - - -

אבי דיכטר: למה?

אבי דיכטר: זו בדיוק השאלה, למה?

<משה צין: כי משרד הביטחון לא יכול לעמוד בתקציב הזה, זה הכל.

<הרב דרוקמן: משרד הביטחון יכול לעמוד רק בתקציב לנערים חילוניים, לדתיים לא.

אבי דיכטר: הרב דרוקמן, אני לא רוצה לקחת את הדיון לשם.

<יוני בן הרוש: התקציב של ההפעלה האזרחית של חיפה הוא שווה ערך למה שהיה לפני שנה בהפעלה הצבאית של שניהם.

<יוני בן הרוש: אז התקציב הוא לא הסיבה פה, תקציב זה לא הסיבה.

<משה צין: אתה שאלת אותי ואמרתי לך- - -

אבי דיכטר: אני שניה אחת רוצה לשמוע את משרד החינוך, ואז תהיה לנו תמונה שלמה ונוכל כחברי כנסת להתייחס.

אבי דיכטר: בבקשה, אני רוצה את משרד החינוך ואחרי זה אני רוצה לשמוע את ההיבט התקציבי ממך, ואז אנחנו נוכל להתייחס.

אבי דיכטר: בבקשה, מה השם גברתי?

<כרמית הרש: כרמית הרש.

אבי דיכטר: אתה מתייחס?

<רון פריזלר: אני אתייחס, כן.

אבי דיכטר: רק שם ותפקיד.

<רון פריזלר: לי קוראים רון פריזלר, ואני מנהל את האגף לחינוך פנימייתי במשרד החינוך, מנהל החינוך ההתיישבותי.

<רון פריזלר: שוב, אנחנו נמצאים בשלב כרגע - - -

<קריאה: אתה נכנסת עכשיו לתפקיד?

<רון פריזלר: לא, אני כבר שנים רבות בתפקיד.

<רון פריזלר: בני פישר היה מנהל המנהל, אני מנהל את האגף הפנימייתי בתוך המנהל ההתיישבותי פנימייתי, אוקי?

<רון פריזלר: שוב, אנחנו מטפלים בסוגיות, כרגע, של המהלך של התחברות משרד החינוך ומשרד הביטחון להפעלת הפנימייה הצבאית.

<רון פריזלר: אני יכול להתייחס לסוגיה הזו.

<רון פריזלר: סוגיות שהן לא פה, הן לא סוגיות שאני כרגע יודע ויכול להתייחס אליהן.

<רון פריזלר: הן סוגיות ברמה של קבלת החלטות אחרת.

<רון פריזלר: אנחנו, אחרי מפגשים שהשתתפתי בהם בין שני המנכ"לים, והסכם שעומד כרגע להיחתם, כפי שהוצג זו הדרך.

<רון פריזלר: כרגע אני לא יודעת להתייחס למה שנאמר פה, זו סוגיה אחרת שכרגע איפשהו עוצרת ולוקחת את כולנו לחשיבה קצת שונה וקצת אחרת.

אבי דיכטר: איפה עומד ה –את המעורב - - -

<רון פריזלר: אני מעורב בכל מה שקורה אחרי ההחלטה שמשרד החינוך מתחיל להיות שותף לכל המהלך הזה, אוקי?

אבי דיכטר: מה בעצם עומד כרגע על הפרק מבחינת - - -

<רון פריזלר: מה שעומד כרגע על הפרק זה חתימה על מסמך עקרונות, שמדבר על זה שמשרד החינוך נכנס למימון של כל המהלך הזה, אוקי?

<רון פריזלר: כפי שהציג צין בצורה ברורה מאוד, בהפעלה של משרד הביטחון.

אבי דיכטר: במימון שהוא זהה בפרמטרים שלו?

<רון פריזלר: לגמרי זהה, אנחנו נותנים – מדובר כרגע על שני מופעי כסף:

<רון פריזלר: מופע אחד של הפעלה שוטפת, של סדרי גודל של 8 מיליון שקלים בשנה הראשונה, בהינתן ויש שם כרגע, נאמר, שתי קבוצות או שתי פלוגות בשפה של פנימייה צבאית.

<רון פריזלר: זה עולה עד לסכומים של 11 מיליון שקלים בעוד שנתיים, בסדר גודל של 10 מיליון שקלים בממוצע.

<רון פריזלר: צריך לזכור שכרגע, על מנת - - -

אבי דיכטר: בגלל הכיתות החדשות שייכנסו?

<רון פריזלר: בגלל הכיתות החדשות והנפח היותר גדול של הפעילות.

<רון פריזלר: צריך לציין כאן שיש לנו עוד השקעה תשתיתית עכשיו, בשביל להביא את הפנימיות הצבאיות – כרגע, המציאות שם מאוד לא בסטנדרטים שמשרד החינוך יודע להכיר בפנימייה, ואנחנו צריכים עוד כ-3.5 מיליון שקלים לאפס את הפנימייה הזו לסטנדרטים של משרד החינוך בנושא של בטיחות, ביטחון, גגות אסבסט, ספרינקלרים כאלה ואחרים.

<רון פריזלר: זאת אומרת, על מנת להביא כרגע את הפנימייה להפעלה בסטנדרטים שמשרד החינוך יודע לתת, צריך עוד סכום בשנה הזו, תשתיתי של כ-3.5 מיליון שקלים.

<רון פריזלר: זה מה שאנחנו יודעים לומר על המציאות, כפי שבא לידי ביטוי היום.

<יוני בן הרוש: ההסכם הזה מוגבל בזמן?

<רון פריזלר: אנחנו עוד לא כתבנו את ההסכם, אבל הוא יהיה – כרגע אנחנו במשא ומתן.

<יוני בן הרוש: הוא יהיה גם לשנתיים.

<רון פריזלר: יכול להיות שזה יהיה לשנתיים, עוד לא ישבנו וכתבנו, אבל בהחלט, הוא יהיה הסכם מוגבל, בוודאי.

אלי אלאלוף: אז איך היום הפנימייה חיה ללא התקציב?

<רון פריזלר: היום קלטו קבוצה שמוגדרת עתודת פנימייה צבאית, אוקי?

<רון פריזלר: הם לא נמצאים בשום הגדרה משמעותית או רשמית של פנימייה צבאית - - -

אלי אלאלוף: מה עלות ההפעלה?

<רון פריזלר: עלות ההפעלה היא של פנימייה – של קבוצה בישיבה תיכונית, אוקי?

אלי אלאלוף: אז אתם כן מתקצבים - - -

<רון פריזלר: עוד פעם, אבל הם לא עוברים את החוויה הצבאית בשנה הזו, זו כיתה ט' שהיא כיתת מכינה, אין צורך – אפשר להשלים בי'-י"ב את כל הפרקים החסרים, בהינתן וההסכם ייחתם.

<רון פריזלר: משרד הביטחון יחד עם צה"ל יתנו את הפרקים שלהם עוד בשנה זו, זה ההסכם, לפחות הסכם בעל פה שנקבע בינינו.

<רון פריזלר: זאת אומרת שבמידה והינתן וההסכם כרגע יתקדם, אז משרד הביטחון ייתן את חלקו גם בשנה הזו, גם לאותם נערים שנמצאים כרגע בישיבה, הגם שהם אינם מוגדרים באופן רשמי חניכי פנימייה צבאית.

אלי אלאלוף: אז עכשיו בפנימייה הזו של אור עציון אין פעילות במרכאות צבאית?

<קריאה: יש י"א-י"ב היום.

<רון פריזלר: מי ש - - -

<קריאה: יש את אלה שעדיין פנימייה צבאית והם יסיימו - - -

<רון פריזלר: צה"ל מפקד עליה כמו שהיה עד היום.

<קריאה: אבל החבורה הזאת הם לא נמצאים באותו מתחם גם, והם לא חווים את אותה חוויה.

<קריאה: הם עתודת פנימייה צבאית עתידית, שעומדת כרגע להתקיים על פי הסכם שאנחנו כרגע מנסים להתחיל ולגבש אותו.

<קריאה: זה אמור לרקום אור וגידים עד 1.9.2018.

אבי דיכטר: לא, 1.9.2018 הוא צריך להתחיל לעבוד, אבל מתי ההסכם אמור להיחתם?

<משה צין: אמור, כבוד היושב ראש, סוף החודש הזה להסתיים, כי הוא מתנה את ההתקשרות, הוא מתנה את כל התהליכים.

<משה צין: צריך אחרי זה גם ללכת לקלוט כוח אדם, להוציא – לגייס אנשים, זה לא פשוט.

בצלאל סמוטריץ': כמה עולה היום למשרד הביטחון האחזקה של שתי הפלוגות של י"א-י"ב?

אבי דיכטר: תתייחס, אם אתה יכול, למכלול.

<רון פריזלר: מספרים שונים בתכלית.

<רון פריזלר: פה זה 60 פלוגה, ובאור עציון זה 25-30.

אבי דיכטר: בצלאל, בוא נשמע רגע את איש התקציבים מא' ועד ת', ואז נוכל להתחיל להיכנס בשאלות שלנו, הבהרות וכולי.

אבי דיכטר: בבקשה.

<אמיר ברגר: אמיר ברגר, משרד הביטחון, אגף תקציבים.

<אמיר ברגר: אני אחלק את הדברים לשניים כמו שהתבקשתי.

<אמיר ברגר: 2017 זו שנה חריגה, כלומר שנה שונה שההתנהלות הייתה בחלקה צבאית ובחלקה אזרחית, בחיפה אני מדבר.

<אמיר ברגר: בחיפה ואור עציון ביחד בהתנהלות הצבאית, בעלויות השוטפות, סך הכל העלות הייתה כ-17 מיליון שקלים בסך הכל, של שניהם.

<אמיר ברגר: ברבעון האחרון, כפי שנאמר פה, החל מה-1.9 זה עבר לתצורה צבאית – סליחה, אזרחית בחיפה, ששם כשאני מדבר על שנת לימודים מלאה, היא כ-15 מיליוני שקלים בשנה, מלאה.

<אמיר ברגר: לפי החלק היחסי זה עול 5 מיליון שקלים לתצורה האזרחית.

<אמיר ברגר: כשאני מדבר משנה שוטפת, שרק תצורה אזרחית תהיה בחיפה, היא תעלה כ-15 מיליון שקלים.

אלי אלאלוף: תזכיר לנו כמות, מספר התלמידים וכל זה.

<משה צין: בערך 160-170, כשיהיו שלוש פלוגות מלאות.

אלי אלאלוף: עשרים מיליון שקלים הכל.

<אמיר ברגר: לא, זה יעלה 15 מיליון שקלים.

אלי אלאלוף: וחמישה לחלק האזרחי.

<אמיר ברגר: לא, עוד פעם אני אומר, 15 מיליון שקלים זה כולל הכל.

<אמיר ברגר: זה כולל את המענה האזרחי לספק, מול הספק, מול הריאלי בחיפה, וכולל את המשלימים הצבאיים שלו כמו שדובר, שיש חלק עבור סגל צבאי, אימונים צבאיים וכיוצא בזה.

<אמיר ברגר: בסך הכל לשנת לימודים מלאה בתצורה אזרחית, בפלמ"צ חיפה, זה יעלה 15 מיליון שקלים בשנה.

אלי אלאלוף: זה סכום לעומת אחזקת כל תלמיד במקום אחר.

<אלחנן גלט: אדוני היושב ראש, יאפשר לפני – להשלים את המידע מהצד של - - -

אבי דיכטר: סליחה רגע, אני רוצה לשמוע את אמיר עד הסוף.

אבי דיכטר: אמיר, אנחנו לא כל כך מצליחים להתחבר למספרים.

אבי דיכטר: אתם בפעם הקודמת הסברתם לנו של-5 שנים ביקשתם 101.5 מיליון ₪.

אבי דיכטר: אתה אומר שהעלות היא 15 מיליון ₪ שנתית.

אבי דיכטר: זאת אומרת, 25 מיליון ₪ ירדו מהדרישה המקורית.

<אמיר ברגר: זה ירד ל-20 מיליון ₪ בשנה, אני מזכיר, כשפנינו לוועדה בזמנו זה היה לפני שישבנו ויצאנו להתקשרות מול ספק.

<אמיר ברגר: כרגע כשאנחנו אחרי הוצאת הזמנה ואחרי משא ומתן מול הספק, אחרי שאנחנו יודעים את העלויות המלאות של חיפה, אנחנו יודעים להגיד בוודאות יחסית גבוהה, 15 מיליון שקלים בשנה זו העלות מקצה לקצה.

אלי אלאלוף: עבור כמה תלמידים?

אלי אלאלוף: ספרתם?

אלי אלאלוף: כשאתה רוצה תקציב אתה לא שואל.

אלי אלאלוף: אתה בתקציב אתה אומר כמה תלמידים - - -

<אמיר ברגר: זה נעשה בהתאם למה שסוכם מול הספק, כשמדובר על סדר גודל בסך הכל של 160.

אלי אלאלוף: אם אתה תקפוץ ל-300 זה אותו סכום?

<אמיר ברגר: לא אמורים לקפוץ ל-300.

אלי אלאלוף: אני שואל: אתה עושה תקציב, אין לך מספר מקבלי השירות?

אלי אלאלוף: כמה תלמידים יהיו?

<אמיר ברגר: בוודאי שיש, זה מה שציין צין.

<אמיר ברגר: 160.

אלי אלאלוף: אז לפני זה לא עשית את החישוב כמה עולה ילד בשנה בפנימייה כזו?

<אמיר ברגר: אני שוב אומר, לוקחים - - -

אלי אלאלוף: אז אני מבקש שתביא לנו את המספר המדויק, כמה עולה ילד בשנה בפנימייה.

<אמיר ברגר: אפשר לקחת את ה-15 מיליון, לחלק אותו ב-160.

אלי אלאלוף: נו, אז תעשה את זה ותראה, אתה לא תיבהל מהמספר?

<אמיר ברגר: אלה התוצאות שיצאו בהתאם למשא ומתן.

אלי אלאלוף: ילד עולה במקסימום - - -

<משה צין: חבר הכנסת אלי, אני אגיד ככה: תראה, בפנימייה רגילה, אין אימונים צבאיים שעולים כסף, אין ימי מילואים שעולים כסף, אין תחמושת שעולה כסף.

אלי אלאלוף: אני לא אמרתי, בטוח שזה יותר, אבל תפרטו, מה זה התקציבים שלא יודע כמה זה עולה.

<הדר בר שלום: שאלה לבי המבנה – שאלה למשרד הביטחון לגבי הקונסטרוקציה התקציבית הצפויה בשיתוף פעולה עם משרד החינוך באור עציון.

<הדר בר שלום: האם המימון ייצא מתקציב משרד החינוך, או שתהיה איזושהי העברה ממשרד - - -

<קריאה: יש העברת חשב.

<קריאה: התחייבות חשב בין משרד למשרד שהוא יכול לממן - - -

<משה צין: ההתקשרות נעשית על ידינו.

<הדר בר שלום: כלומר, זה ייצא מתקציב משרד הביטחון?

<משה צין: ממשרד הביטחון, כן.

<הדר בר שלום: אוקי.

<משה צין: מקור המימון הוא של משרד החינוך, אבל אנחנו מפעילים אותו.

<אמיר ברגר: בתקצוב השתתפויות, מה שנקרא.

<אמיר ברגר: יוצא בין שני המשרדים כמו הרבה נושאים אחרים במגוון תחומים.

<הדר בר שלום: ועוד שאלה, האם נשקלה בשלב מסוים איזושהי אפשרות ששני המשרדים יממנו יחד את שתי הפנימיות?

<משה צין: לא נגענו בזה.

<הדר בר שלום: זאת אומרת, היה ברור שמשרד הביטחון מממן - - -

<משה צין: עמדת משרד הביטחון הייתה שיש את הפנימייה הצבאית בחיפה.

<משה צין: בהמשך, אחרי הדיונים שהיו פה בוועדת חוץ וביטחון, התפתח שיח שהוביל את שני המשרדים למה שייצגתי.

<משה צין: לשם אנחנו מכוונים, כאשר אם הכל ילך כשורה, בסוף החודש הזה אנחנו אמורים לחתום על הסכם ולהוציא את זה לפועל.

<משה צין: לוקח זמן לעשות התקשרות, לוקח זמן אחרי ההתקשרות לספק – צריך ללכת לגייס אנשים, כדי להוביל אותנו לאוגוסט, נכון, זה הכל.

אבי דיכטר: שנייה אחת, אני רק רוצה לשמוע התייחסות ואנחנו נפתח את הדיון לחברי הכנסת.

<אלחנן גלט: אלחנן גלט, מייצג את מוסדות אור עציון ואת ישיבות בני עקיבא.

<אלחנן גלט: אלף, רציתי להגיד, כי זה חשוב להבהיר שאווירת הדיון כרגע היא הרבה יותר מתאימה לרוח הדברים מאשר הישיבות הקודמות, ואני שמח על כך.

<אלחנן גלט: אנחנו נמצאים בהתקדמות, ועל זה רציתי לברך.

<אלחנן גלט: צריך להאיר פה שאנחנו נמצאים בינואר.

<אלחנן גלט: לוח הזמנים נותן פה תקווה להסכם שייחתם בין שני המשרדים, שהעלינו ספקות לגבי הצורך בהסכם הזה, גם אם אני מתעלם מהשאלה הכספית, שאני פטור כרגע מלעסוק בו, בהנחה שזה נועד כדי לייצר איזשהו מקור כספי, אני לא חלק מהדיון הזה.

<אלחנן גלט: אני מבקש לחדד את השלב הבא: לא היה עדיין שום שיח לגופו של עניין עם אותו ספק, שהוא כנראה ספק יחיד, אור עציון, שיהיה מסוגל לבצע את המשימה הזאת.

<אלחנן גלט: ביקרו אצלו פעם אחת, להבדיל מבעבר שבגלל לא ביקרו אצלו, אבל לא היה שום שיח.

<אלחנן גלט: מה שעלול לקרות, אדוני היושב ראש, שבינואר-פברואר אולי יהיה הסכם כזה או אחר, שאינני מכיר את תוכנו, בין שני המשרדים, איש לא קיים שיח או משא ומתן עם אותו ספק יחיד שקוראים לו גם אור עציון, כידוע, עם כל הרגישות המשפטית, שיהיה מסוגל להיערך – אבל יותר מלהיערך לכוח אדם שנצרך, שתהיה הסכמה לתוכן ההסכם הזה, לעלויות שזה מחייב אותו, הן בתחום השוטף, לגבי אורך ההתקשרות, יש הבדל גדול אם זה לשנה או שנתיים או ל-5 כפי שנאמר פה.

<אלחנן גלט: זו לא רק השאלה האם נספיק להיערך.

<אלחנן גלט: האם נסכים בכלל לעמוד בדרישות האלה?

<אלחנן גלט: וסליחה שאני מציג את זה רגע בצד הזה של העניין, אבל במשא ומתן יש גם שני צדדים.

<אלחנן גלט: אנחנו צריכים להיות מסוגלים גם לעמוד בפני הורים שגייסנו שנה שעברה ונתנו להם איזושהי הגדרה של מכינה, אבל בימים אלה, על סמך אותה הבנה, אנחנו כבר מגייסים תלמידים לשנה נוספת, ואנחנו לא יודעים לתת להם תשובות מה התקציב שיעמוד לרשותנו?

<אלחנן גלט: למה אנחנו מתחייבים כדי להעמיד להם?

<אלחנן גלט: איזה כוח אדם צבאי במקביל, כשם שבחיפה בשקיפות רצויה הוסבר פה שחלק הועתקו לכוח אדם אזרחי, כמו המפקד ידידיה שיושב פה, ואנחנו גאים בו שהוא בוגר ישיבה תיכונית, וזה בסדר, והן כוח אדם צבאי.

<אלחנן גלט: איזה כוח אדם יישאר?

<אלחנן גלט: אין לנו שום מושג.

<אלחנן גלט: השאלות האלה לא יכולות להישאר לוטות בערפל, עד מתי?

<אלחנן גלט: עד מאי?

<אלחנן גלט: שאז לא נוכל בכלל להסכים או לא להסכים, ובוודאי לא להיערך?

<אלחנן גלט: אני מבקש לחדד את הסוגיה הזאת, כי עצם העובדה שטרם נפתח השיח הזה, משאיר בסימן שאלה את היכולת בכלל להגיע להבנה ולעמוד בו לאחר מכן.

<אלחנן גלט: אז כל השאלות האלה אני מאוד – גם אם הכיוון הכללי הוא חיובי, השאלה הכספית במקומה.

<אלחנן גלט: עוד שאלה נוספת: מבחינת התשתיות שידידי רון פריזלר העלה פה.

<אלחנן גלט: זה לא סוד, זה עלה בדיונים קודמים שהבנו נתונים שאנחנו מפרגנים מאוד, שהפלמ"צ בחיפה קיבל תקציבים משמעותיים ביותר, לא רק לשם הפעילות השוטפת, אלא גם לתשתיות הנדרשות, ואנחנו שמחים ומפרגנים על כך.

<אלחנן גלט: אור עציון נמצאת בתת תנאים שהצבא מסיבותיו הוא לא העמיד כדי לשדרג את המקום הזה, את המתקן הזה, הן את הפנימיות והן את כל המעטפת הנדרשת.

<אלחנן גלט: כדי לעמוד בזה, צריך לתת מענה תקציבי.

<אלחנן גלט: אם בכל פעם שיש צורך בעוד עט ועיפרון, או בעוד מחשב, או בעוד טיפול באסבסט, נצטרך לפנות לשקע שבין שני המשרדים ואף אחד לא יענה לנו, לא נוכל לתפקד ככה.

<אלחנן גלט: אנחנו רוצים הבהרה שהמענה שלנו הוא צה"ל/ משרד הביטחון.

<אלחנן גלט: ככל שיש הסכמי גג בין המשרדים, זה טוב ויפה, אבל אנחנו צריכים לדעת שהחל מהתאריך שבו אנחנו מגייסים תלמיד ב-1.9, יש לנו 3-4 שנים מענה להורה ולילד מול משרד הביטחון, שיהיה לו כוח אדם, אימונים, אוכל, לינה ושיהיה מי שיממן מול הספק היחיד הזה לכל הצרכים האלה.

<אלחנן גלט: אם התשובה היא כמו בחיפה, זאת תשובה שתניח את דעתנו, ובלבד שיהיה לזה גם תרגום של מספרים, של תאריכים ונוכל להיערך לזה.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: בבקשה, חבר הכנסת אלאלוף.

אלי אלאלוף: קודם כל, אני רוצה להגיד שאני חסיד, גם אם לא בוגר, חסיד של הפנימיות הצבאיות.

אלי אלאלוף: יש לי דוגמה בבית, אחד האחיינים שלי, וממנו למדתי הרבה ועד עכשיו אני אומר הלוואי שהפנימיות יהיו.

אלי אלאלוף: אני שמח שחזרו בהם מלסגור את הפנימיות, כי זה מתן תשובה – אחד הדברים המעניינים שלא קיבלנו פה, מי זה הילדים שמגיעים?

אלי אלאלוף: איזה רקע סוציואקונומי?

אלי אלאלוף: איזו יכולת אינטלקטואלית יש להם?

אלי אלאלוף: איזו הזדמנות יש להם להגיע למיצוי הפוטנציאל שלהם?

אלי אלאלוף: אני מכיר יחסית, אני לא נפגשתי איתך אף פעם, אבל לפני חצי שעה היה פה דיון על מקווה ישראל, מסיבות אחרות, וגם המשרדים של קרן רש"י במקרה או בטעות הגיעו לבין שמן, וחיינו את העסק הזה, אני באופן אישי 18 שנים.

אלי אלאלוף: זאת אומרת, אלף, אני שמח שצה"ל מכיר שיש צורך בשתי פנימיות, אבל לא בשתי פנימיות במהירות שונה.

אלי אלאלוף: לא יכול להיות שתי מערכות שונות.

אלי אלאלוף: אם היינו מושיבים פה מישהו שבא מהירח, הוא לא היה מבין כלום.

אלי אלאלוף: זה נראה לא בנוי, לא מסודר.

אלי אלאלוף: אם רוצים שתי פנימיות שיש להם פוטנציאל לגדול, או אין פוטנציאל לגדול, רוצים לסגור אותן, אז זו באמת השיטה הנוכחית בדרך לאנדרלמוסיה.

אלי אלאלוף: לא יכולות להיות שתי מערכות שונות, צריכה להיות מערכת אחת, אחריות אחת והעברה תקציבית, כפי שאמרת, זה עניין טכני שלא מעניין את הילד.

אלי אלאלוף: הילד לא אכפת לו מאיפה הכסף, הכסף של המדינה שלו, הוא רוצה לקבל את השירות בצורה אופטימלית ואחידה.

אלי אלאלוף: לא יכול להיות שיגידו: באלף זה טוב, ובבית זה הדפוקים, סליחה על הביטוי.

אלי אלאלוף: זה לא יכול להיות, לא יכולות להיות שתי מערכות שמתקצבות את רמת השירותים שמקבל הילד, אם זה בתוכן ואם זה בפיזי שלו.

אלי אלאלוף: בהרגשה שלי, לא עשיתם את הצעד הזה.

אלי אלאלוף: לא קיבלתם את ההחלטה המדינית שאומרת: משרד הביטחון זקוק לטובת צה"ל בהכשרה של בוגרי פנימיות צבאיות, והוא עושה – שם את זה, לא חשוב עכשיו מי הולך לממן מה.

אלי אלאלוף: זו הנקודה.

אלי אלאלוף: הבלבול הזה, ההסברים הטכניים מאוד, מאוד לא ברורים שזה ברמה של אינסטלטור, לא ברמה של חזון.

אלי אלאלוף: תראו את זה, תחשבו על הילדים האלה.

אלי אלאלוף: ההורים נותנים לכם את הילד בגיל 14, והכל לא ברור.

אלי אלאלוף: לא הייתי רוצה שהבן שלי יגיע למערכת כשהיא בצורה מבולבלת כזאת.

אלי אלאלוף: כדאי שההנחיה של הוועדה, אדוני היושב ראש, אני ממליץ לראות מערכת אחת שמטפלת – טכניקה פנימית לא מעניינת אף אחד.

אלי אלאלוף: צריך לעבוד בצורה מסודרת ואחידה.

אלי אלאלוף: לא יכול להיות שבמקום אלף, בגלל שהשירות בא מאור עציון, נותנים דברים מסוימים, ובגלל שזה בא מהריאלי בחיפה זה דברים אחרים.

אלי אלאלוף: אני חושב שזה – ואחריות אחת, לא להתחמק מאחריות.

אלי אלאלוף: משרד הביטחון רוצה פנימיות, צה"ל רוצה זקוק לבוגרי פנימיות, אז תתנו שירות אחד ויחיד לטובת הילד.

אלי אלאלוף: הפוקוס הוא הילד, הוא לא החלק הפרוצדורלי הזה שהוא מבלבל והוא מיותר.

אלי אלאלוף: מה זה להגיד: כן משרד החינוך, לא משרד החינוך?

אלי אלאלוף: ברור שזה משרד החינוך, מפני שהתוכן, בסוף האחריות – אם לבוגרים של הפנימיות לא יהיו תוצאות בבחינות שלהם ברמה הנדרשת, זו אחריות של משרד החינוך.

אלי אלאלוף: זה ברור, כי זה מוסדות של משרד החינוך, נרצה או לא נרצה.

אלי אלאלוף: לכן אני חושב שכדאי, אדוני היושב ראש, שתעמיד את זה כאתגר לשותפים השונים, שאני בטוח שיש להם את היכולות ואת הרצון לחזור תוך חודש עם תכנית עבודה מסודרת ומוסכמת ביניהם, שתאפשר לתת להם את ה-אוקי לדרך צלחה.

אלי אלאלוף: זה מה שיש לי להגיד.

אבי דיכטר: תודה רבה.

אבי דיכטר: ענת ברקו.

ענת ברקו: אתה יודע אדוני יושב הראש, התחושה שלי – כי אנחנו באמת היינו חלק מהמאבק הזה עם ההצעות לסדר ועם הדיונים פה, לא לסגור את הפנימיות הצבאיות.

ענת ברקו: התחלנו מזה שגם אם נסגור, אז נסגור את אור עציון, ובסופו של דבר שוכנענו שיש הצדקה.

ענת ברקו: התחושה היא שאתם עושים את הדברים במשרד הביטחון כמי ש – לא באמת רוצים, ולא באמת עושים את זה כמו שצריך.

ענת ברקו: אם הוחלט להשאיר את שתי הפנימיות, צריך לתת להן את התנאים כדי להיות וכדי לתכנן לעתיד, כדי שהילדים יוכלו להיערך והמשפחות שלהם יוכלו להיערך.

ענת ברקו: זה לא כל כך קורה.

ענת ברקו: הדבר השני, כדי שאנחנו נוכל להמשיך לקרוא להן פנימיות צבאיות, אז אי אפשר גם להפוך אותן לאזרחיות לגמרי.

ענת ברקו: צריך לראות שגם הנציגים שמגיעים מהצבא הם ראויים, הם לא אנשים כאלה שזה סידור עבודה לקראת שחרור, או פרישה, או כל מיני דברים כאלה.

ענת ברקו: הם אנשים טובים, שיכולים גם להצעיד את הפנימיות הללו קדימה.

ענת ברקו: אני מאוד מצטערת לשמוע את מה שקורה באור עציון.

ענת ברקו: אני חושבת שהמודל צריך להיות מודל אחיד, כולם הולכים להיות חיילים בצה"ל, לוחמים בדרך כלל, קצינים בדרך כלל, שווה להשקיע בהם.

ענת ברקו: יש לנו מספיק הוכחות מהעבר ולאורך השנים שהפנימיות הללו קיימות, שהם הצליחו באמת מפקדים ראויים וטובים, מודלים לחיקוי לדור הצעיר.

ענת ברקו: אני חושבת שצריך לעשות את ההחלטות האלה, וגם לוח הזמנים הוא בהחלט משחק כאן תפקיד.

ענת ברקו: אי אפשר למרוח את זה יותר.

ענת ברקו: אנחנו מתקשקשים עם הסיפור הזה, אדוני יושב הראש, לדעתי כבר שנה וחצי, משהו כזה.

אבי דיכטר: חצי שנה, אבל הזמן רץ כשנהנים.

ענת ברקו: לא, חצי שנה מאז שהתקבלו ההחלטות, אבל התחלנו כבר כשהייתה ההחלטה על הסגירה.

ענת ברקו: אני מדברת מההחלטה על הסגירה.

אבי דיכטר: אנחנו התחלנו את הדיונים במאי.

ענת ברקו: אבל התחלנו בזה קודם כשהייתה הסגירה, ולכן אני מבקשת שבאמת, אם אפשר לבקש שייקבע לוח זמנים מאוד ברור שיאפשר לאנשים להירשם כמו שצריך, להיערך כמו שצריך, לדעת מה התקציבים שלהם, לדעת את המעטפת הלוגיסטית, את המורים, מי המורים, מי האנשים שמגיעים, אילו בעלי תפקידים, מה הrecord הנדרש מהם, וגם קצת מדים ראוי שיהיו – אנשים לובשי מדים בפנימייה צבאית.

ענת ברקו: זו בכל זאת פנימייה צבאית, אי אפשר לברוח מזה, אלא אם כן תשנו את השם.

אבי דיכטר: עוד מישהו רוצה להעיר?

אבי דיכטר: כן, צין.

<משה צין: שתי הערות: אחת, קודם כל יש מערכת – זאת מערכת אחת בעיני, כי אני מכיר את הדמ"צ.

<משה צין: לא רק אני, גם צה"ל.

<משה צין: אין שום סיבה, דעתי, אני לא מתבלבל – והיה ואור עציון ממשיכה כפי שתיארתי, זאת מערכת אחת בדיוק, שיהיו בה שני ראשים, אחד בחיפה ואחד באור עציון, על התכנים שלהם, על המדדים שלהם, על כל ההגדרות.

<משה צין: זה ספר כזה גדול.

<משה צין: אני חושב שאנחנו יודעים בדיוק מה צריך.

<משה צין: במערכת הביטחון, אני אומר.

<משה צין: זה אושר על ידי כל הגורמים במערכת הביטחון, כך שאני חושב שלא זאת הבעיה.

<משה צין: דבר שני, לא עשינו כמו שצריך, אני קצת הייתי יותר זהיר, כפי שעלה פה.

<משה צין: אני חושב שנקלטו אנשים טובים מאוד, וגם נשארו אנשים מהצבא בפנימייה, וגם הם טובים.

<משה צין: הם לא אנשים לא מתאימים.

<משה צין: הם ראויים ומתאימים, ואני משוכנע שכאשר נגיע לאור עציון במודל שהצגתי אותו, גם כן יהיו אנשים ראויים.

ענת ברקו: מתי זה יקרה?

<משה צין: אני הצגתי את זה קודם.

ענת ברקו: לא, אבל עכשיו לאור הדברים שעלו כאן מאור עציון.

<משה צין: אמרתי, לגבי כל נושא ההתקשרות, אני חושב שהדעת נותנת שאני לא אפרט כאן.

<משה צין: יושבים פה מאור עציון, וחלילה אין לי שום דבר, אבל זה צריך להיות בהליך נכון לגבי הפרטים.

<משה צין: לגבי השאלה אם ספק – יש כוונה שלא יכפו על ספק לעשות דברים אם הוא לא יודע לעשות אותם.

<משה צין: לספק יש את הדרישות שלו, ויש נוהל של משא ומתן, ובסוף סוגרים דברים או לא.

<משה צין: לגבי השאלה מתי זה יקרה, אני אמרתי, אנחנו, שני המשרדים מקווים שבסוף החודש הזה יהיה הסכם, ומשם אנחנו רצים.

אבי דיכטר: צין, אני רוצה באמת לשאול אותך, סליחה רגע.

אבי דיכטר: תראה, כשידידיה מסתכל למעלה, הוא רואה משרד הביטחון, אני צודק?

אבי דיכטר: כשמפקד הפנימייה ליאור מסתכל למעלה, איזה משרד הוא רואה?

<משה צין: משרד הביטחון.

אבי דיכטר: הוא רואה את משרד הביטחון?

<משה צין: בעתיד, עכשיו הוא רואה את צה"ל, לא אותי.

<אלחנן גלט: ליאור היום הוא איש צבא, כמו במתכונת הקודמת שהיה בפלמ"צ בחיפה, לכן הוא עומד מול צה"ל שמנחה אותו לכאן ולכאן, בין השאר - - -

אבי דיכטר: לא, אני שואל במתכונת החדשה- - -

<משה צין: משרד הביטחון, אנחנו המעטפת.

<אלחנן גלט: אני יכול לענות, לצורך העניין, שאנחנו לא יודעים.

<אלחנן גלט: לא דיברו אתנו.

<אלחנן גלט: אני מבין את הרגישות ואני מכבד אותה, בתנאי שזה ייפתר מחר.

אבי דיכטר: אוקי, בסדר, הבנתי.

<משה צין: זאת התשובה.

<רון פריזלר: ברשותך, אני רוצה להבהיר משהו לגבי הפיקוח.

<רון פריזלר: צריך לזכור שאנחנו מדברים על פיקוח של מוסד חינוכי כזה, בשני מישורים.

<רון פריזלר: יש פיקוח בית ספרי, אוקי?

<רון פריזלר: גם באור עציון וגם בחיפה, הנושא הבית ספרי מפוקח על ידי משרד החינוך.

<רון פריזלר: יש לנו את ההיבט של הפיקוח הפנימייתי, אוקי?

<רון פריזלר: בהינתן והפנימיות הן צבאיות, לא היה פיקוח של משרד החינוך על הפנימיות האלה, אוקי?

<רון פריזלר: אם הטרנספורמציה של הפנימייה בחיפה למשרד הביטחון, כרגע נעשו – יש ניסיונות שמשרד החינוך ייכנס לפקח פנימייתית שם.

<רון פריזלר: באור עציון, בכל מצב צריך להחליט איך זה יהיה, אבל הפיקוח הוא – הפנימייתי עתיד להיות שם, זה חלק מהעניין.

<משה צין: התשובה הפיקודית, כפי שאתה שאלת כבוד היושב ראש, היא משרד הביטחון.

אבי דיכטר: התשובה הייתה חשובה לי מאוד להמשך, ובוודאי לסיכום.

אבי דיכטר: תראו, מרגע שהוועדה התחילה לעסוק בנושא הזה, סוף הדיון הראשון, אם אני מסכם אותו במשפט אחד, היה פנימיות או לא להיות.

אבי דיכטר: זאת אומרת, היה ברור שיהיו פנימיות, ואני לא זוכר הרבה דיונים שהוועדה הייתה בקונצנזוס, כי אני חושב שמשה, אתה ליווית את כל הדיון, אתה ואמיר נדמה לי הייתם לאורך כל הדיונים, והרב דרוקמן.

אבי דיכטר: זו השלישייה שאני זוכר אותה לאורך כל הדיונים.

<משה צין: ממאי אני הייתי פה.

אבי דיכטר: אני אומר, אתה, אמיר והרב דרוקמן.

אבי דיכטר: אני חושב שברגע שהבנתם את תמונת המצב של וועדת חוץ וביטחון שעוסקת בזה, והיא חצתה מפלגות, היא חצתה אופוזיציה-קואליציה, היא חצתה חילונים-דתיים, היא חצתה יוצאי צבא ואחרים, היא חצתה נשים וגברים.

אבי דיכטר: באמת, אנחנו הבנו שמשהו לא תקין.

אבי דיכטר: אני לא נגרר לכל מיני אמירות, אני חושב שאתם חוויתם אמירות של חברי כנסת שהם לא מוגבלים ביכולת ההתבטאות שלהם, כמו שאתם מכירים את האורח הקבוע אצלנו.

אבי דיכטר: דרך זה היה אפשר להבין את האופן שבו אנחנו לא מצליחים לעכל את התוצאה.

אבי דיכטר: הבנו את הדילמה בהתחלה, שמענו את זה מהרמטכ"ל, שמענו משר הביטחון.

אבי דיכטר: מרגע שראינו את כיוון הפתרון, הבנו שיש בעיה.

אבי דיכטר: לכן אמרנו את שאמרנו, סיכמנו את שסיכמנו וכתבנו את שכתבנו, גם בין הדיונים.

אבי דיכטר: שתי הפנימיות יוצאות לדרך, מבחינתי, כשמפקד הפנימיה ידידיה ומפקד הפנימיה ליאור, מסתכלים למעלה, הם רואים גוף אחד.

אבי דיכטר: זה פחות מעניין אותי כרגע איך מתנהלת החבירה התקציבית בין המשרדים, מבחינתי זו ממשלה.

אבי דיכטר: אני אומר, כרגע, אני כבר אומר לכם שזה לא עניין של מה בכך, שבסוף זה תלוי בשר, בפרסונה, אלא זה עניין של מהות, ואני חושב שיש משמעות למהות.

אבי דיכטר: פנימיות צבאיות חונות תחת גג אחד.

אבי דיכטר: הגג הטבעי לפנימיות צבאיות, מרגע שזה לא צה"ל, זה משרד הביטחון.

אבי דיכטר: אני לא רוצה לעסוק בזה עכשיו, מפני שאתם נמצאים בישורת האחרונה, ואני לא רוצה כרגע להיכנס לנושא הזה.

אבי דיכטר: יהיה לנו מה לומר בנושא הזה.

אבי דיכטר: אני מבקש לקבל דיווח עד 10.2.2018 לגבי האופן שבו הסתיים ההסכם בין המשרדים, ומה הכיוון להמשך.

אבי דיכטר: אנחנו על פי זה נחליט האם לעשות דיון או להסתפק בתמונה שתוצג לנו.

אבי דיכטר: אנחנו לא נוכל, כוועדת חוץ וביטחון, לסיים את תקציב הביטחון מבלי לתת פתרון גם לסוגיה של הפנימיות הצבאיות.

אבי דיכטר: אני אומר את זה למרות שהסכומים – ואמיר, אתה בטח מכיר את זה, הסכומים בהעברה בין תכניות מתחת ל-50 מיליון אנחנו מקבלים עדכון ולא נדרשים לאשר.

אבי דיכטר: אני לא ממליץ להגיע למצב שבו אנחנו נכנסים לקרביים, אנחנו לא אמורים להיכנס לשם, אין שום סיבה.

אבי דיכטר: אני שמח מאוד ממה שאמר משה צין, משרד הביטחון בצורה הכי ברורה, איך הוא רואה את שתי הפנימיות.

אבי דיכטר: כשאני אמרתי: זה בייבי של משרד אחד וזה בייבי של משרד אחר, קפצת ואמרת: אדוני יושב ראש הוועדה, אתה טועה.

אבי דיכטר: אין אדם יותר שמח ממני לשמוע שטעיתי בנקודה הזו.

אבי דיכטר: אני אומר לך צין, בצורה - - -

<משה צין: אני רק – סליחה כבוד היושב ראש, שלא יבינו פה לא נכון את שאלת התקציב, כי - - -

אבי דיכטר: אני לא נכנס לתהליך שאתם צריכים לעשות אותו, אני מסתכל על התמונה מלמעלה.

אבי דיכטר: מרגע שאנחנו כוועדה לא הצלחנו לעכל את המצב שבו פנימייה אחת נסגרת ופנימייה אחת ממשיכה, מסיבות מובנות, ענייניות, אני חושב שהדברים היו מאוד ברורים ובעיניי גם מאוד חדים.

אבי דיכטר: אנחנו נחכה, כמובן, עד 10.2.2018 לראות את התמונה.

אבי דיכטר: אני מקווה מאוד שהיא תיסגר באמת לשביעות רצונם של החניכים בפנימייה, של ההורים בפנימייה, של מפעילי הפנימיות ושל משרד הביטחון ומשרד החינוך.

אבי דיכטר: כך אני רואה את זה.

אבי דיכטר: אני חושב שאת הסוגיה הזו של שבעת החודשים האחרונים, או שמונת החודשים האחרונים, את ההתפתלויות, הבנו אתכם, הבנתם אותנו.

אבי דיכטר: אני חושב שדיברנו ברור, הסברנו את עמדתנו כוועדת חוץ וביטחון, ואני מקווה מאוד שברוח זו הפנימיות האלה ימשיכו לשגשג ולפעול, באמת לתפארת מדינת ישראל.

אבי דיכטר: תודה רבה, הישיבה נעולה.