ועדת הכספים, כנסת 20, פרוטוקול מספר 1058, 2018-06-04 10:00

משה גפני: בוקר טוב.

משה גפני: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכספים.

משה גפני: לפני שאנחנו מתחילים את הסעיפים, חבר הכנסת איתן ברושי, הצעה לסדר.

איתן ברושי: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת פה לא רבים, אני בא מימים קודמים וגם מאתמול יחד עם חברי כנסת נוספים מסיורים בעוטף עזה, בשדרות, וכולם רואים ושומעים את הקולות.

איתן ברושי: זה מתחבר להצעה שהיית שותף איתי לדיון בנושא הנזקים של התיירות, ואמר בצדק שר התיירות, יש לכם מאיפה לממן, מה שהוא אמר לא בדיוק קורה.

איתן ברושי: אבל, שמעתי אתמול הודעה של ראש הממשלה - והתכוונתי להעלות את זה עוד בטרם - שהוא ידאג לקזז את הפיצויים מכספים שצריכים לעבור לרצועת עזה.

איתן ברושי: זה בערך כמו התשובה לעפיפונים.

איתן ברושי: מה שאני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, ואני פונה אליך, בגלל הרגישות שלך וההבנה שלך.

איתן ברושי: אנחנו לא במבצע ולא במלחמה, למרות שעבור התושבים, הם מתארים ימים ולילות שלא היו כדוגמתם גם בשיא "צוק איתן", ואנחנו ביקרנו ביישובים שבנס לא היו נפגעים.

איתן ברושי: אבל, נשרפים שטחים פתוחים, שטחי מרעה, שמורות טבע, ובעיקר שדות.

איתן ברושי: מה שהמדינה נתנה, כמה גרושים לזירוז הקציר לפני שישרפו אותו, ואנחנו נמצאים במצב של נזקים מיידיים לתיירות.

משה גפני: אני רציתי להעלות את זה פה לדיון, אבל אמרו לי שמס רכוש נמצא שם.

איתן ברושי: זה לא מדויק.

איתן ברושי: אני רוצה לומר בוודאות, ואני בא משם.

איתן ברושי: אז שמס רכוש יבוא הנה.

איתן ברושי: במצב שישנו, כמי שעסק בזה והייתי בעבר בכמה מקומות שעסקתי בזה, אם היו מכריזים מלחמה או מבצע, מצב מיוחד בעורף, מצב מל"ח - כמו שקרה במלחמות ובמבצעים - היה נגזרת של כללים ושל פיצויים.

איתן ברושי: אני אומר לך שגם נגרעים ימי עבודה.

איתן ברושי: אני אומר שמשקיעים משאבים בכיבוי השריפות, באמצעים וטרקטורים ושעות, אני לא יכול להעריך.

איתן ברושי: ראינו אנשים, כולם טרוטי עיניים, לא מגולחים, אנשים שלא מפסיקים יום ולילה, גם אזרחים.

איתן ברושי: בניגוד לחיילים, לא מתחלפות שם היחידות.

איתן ברושי: שם, מי שנולד רואה את זה כביתו, לא נוטשים ולא עוזבים.

איתן ברושי: והמדינה לא מתייחסת כמו שצריך.

איתן ברושי: אתה יודע, לא מזמן התפרסם נתון מה עוד לא קיבלו מ"צוק איתן".

איתן ברושי: אני אומר לך, הייתי אתמול בקיבוץ ניר עם.

איתן ברושי: הם בדמעות בעיניים אומרים שרוצים שהם יחזירו מאות אלפי שקלים.

איתן ברושי: בקושי הוא מתקיים, הקיבוץ.

איתן ברושי: להחזיר עכשיו מאות אלפי שקלים על מה שהם קיבלו על "צוק איתן" זה אומר לסגור את הקיבוץ.

איתן ברושי: אין גם שום שיקול דעת, אין שום דבר.

איתן ברושי: אני חושב שאין מנוס.

איתן ברושי: נעלה את זה גם בכנסת אבל אני פונה אליך – לא יודע אם יש פה אנשי אוצר; הראל שרעבי הוא מהצד האחר – בסופו של דבר אני חושב שצריך להגדיר את המציאות הזאת, לתת לה הגדרה פורמלית, וכפוף להגדרה לטפל במתן סיוע ופיצויים גם בתחום התיירות, גם בתחום החקלאות וגם בתחומים נוספים.

איתן ברושי: אני חושב שזה לא מספיק לתת להם מחמאות.

איתן ברושי: כולם באמת אומרים, קשה לתאר עוד אנשים כאלה.

איתן ברושי: 18 שנה הם עוברים, כל שלוש-ארבע שנים מלחמה, ובין המלחמות והמבצעים ימים כאלה.

איתן ברושי: אין מקום כזה.

איתן ברושי: היו עוד אזורי עימות, היו עוד אזורי קרבות, לא הייתה מציאות כזאת.

איתן ברושי: ופגשנו אתמול חוסן.

איתן ברושי: יש עלייה גדולה בבעיות של הילדים, בעיות של ההורים.

איתן ברושי: זה לא דבר שהוא ליום אחד.

איתן ברושי: נותנים להם מחמאות.

איתן ברושי: אני רוצה לסיים ולהגיד לך, אדוני היושב-ראש, כאן זה ועדת כספים.

איתן ברושי: אנחנו צריכים לדאוג לא רק למחמאות, גם להמחאות.

איתן ברושי: צריך לעבור ממחמאות להמחאות.

איתן ברושי: ואני מציע להזדרז, לפחות לתת להם תחושה שמישהו דואג להם.

איתן ברושי: תודה.

משה גפני: תודה רבה.

משה גפני: אתה יודע לענות על הדבר הזה?

כפיר בטט: לא.

משה גפני: אין פה אף אחד.

משה גפני: אני אומר לך, כשהתחיל הטרור של העפיפונים אני רציתי לקיים דיון, אמרו לי מיותר מכיוון שמס רכוש נמצא שם.

איתן ברושי: נבקש שיבוא למסור דוח.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: זה סיפור אחר לבקש למסור דוח מאשר לקיים דיון כשלא עושים שום דבר.

משה גפני: צריך לבדוק את זה.

משה גפני: אני אבדוק את מה שאתה אומר.

משה גפני: אם אכן יתברר שזה כצעקתה, נקיים דיון אבל אם לא, אז למסור, הוא יכול לשלוח גם מכתב, אם זה המצב.

איתן ברושי: מדובר על היקף גדול מאוד של נזקים.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: היקף גדול של נזקים, אנחנו יודעים.

משה גפני: לכן רציתי את הדיון, אך התברר - -

איתן ברושי: אני סומך עליך, גפני.

משה גפני: - - שהדיון היה מיותר.

משה גפני: אחרת הייתי עושה אותו.

משה גפני: אתה יודע, אני לא חוסך בעניין.

איתן ברושי: טוב.

משה גפני: זה מה שנאמר.

משה גפני: אני אבדוק את זה עוד פעם.

משה גפני: אנחנו מתחילים בסעיף הראשון: סעיפים 20, 21 ו-23, פיצויי פיטורים, מתוך הצעת חוק ההתייעלות הכלכלית.

משה גפני: בחוק ההסדרים אנחנו פיצלנו את החוק הזה, היה איתו ויכוח גדול.

משה גפני: אני ביקשתי מהלשכה המשפטית, משגית, לשבת להגיע לאיזה נוסח מוסכם.

משה גפני: הבנתי שהגיעו לאיזה נוסח מוסכם.

משה גפני: על כל פנים, מי מבקש להציג את זה?

שגית אפיק: רשות שוק ההון, אתם רוצים להציג?

שגית אפיק: אתם רוצים שאני אציג?

שגית אפיק: מה שאתם רוצים.

הראל שרעבי: תחליטו.

שגית אפיק: תציג.

משה גפני: בבקשה.

הראל שרעבי: בוקר טוב.

הראל שרעבי: הראל שרעבי, רשות שוק ההון.

הראל שרעבי: כפי שהיושב-ראש אמר, בהצעת חוק ההתייעלות הכלכלית הובא בפני הוועדה, בין היתר, תיקון לחוק קופות גמל ותיקון לחוק פיצויי פיטורים.

הראל שרעבי: בתיאור כללי, התיקון הציע לעגן בחקיקה את זכותו של העובד לכספי פיצויים שהופקדו לקופת גמל.

הראל שרעבי: המטרה המרכזית של החוק הזה הייתה למעשה לייצר ודאות לגבי הכספים כי אנחנו נתקלים כל הזמן בסיטואציות שבהן עובדים מבקשים למשוך את כספי הפיצויים שלהם מקופת הגמל ומתקשים לעשות זאת בגלל חוסר הוודאות בשאלה של מי הכספים – האם הכספים שייכים לאותו עובד שבא למשוך או שמא למעסיקו – ואז הגופים מבקשים מאותם עובדים ללכת להביא אישור שהכספים שלהם מהמעסיק, גם במקרים שבהם המעסיקים כבר לא קיימים או שכבר העובד סיים את יחסי העבודה שנים רבות אחורה.

הראל שרעבי: אז המתווה שהוצע בחוק ההתייעלות הכלכלית היה לקבוע בחוק שהזכאות של כספי הפיצויים בקופות הגמל היא של העובדים, בכל מיני סייגים שנגעו ליחסי עבודה בין המעסיק לבין העובד – במקום פיצויי פיטורים, על חשבון פיצויי פיטורים – לא רוצה להרחיב על זה כי זה באמת פחות נוגע לענייננו.

הראל שרעבי: כפי שאדוני אמר, החלק הזה באותה הצעת חוק פוצל במסגרת אישור חוק ההתייעלות הכלכלית, והוא מובא לפנינו כעת במתווה מעט שונה, ואני אנסה לחדד את ההבדל ממש בקצרה.

הראל שרעבי: אם בהצעת החוק המקורית, הקביעה הייתה קביעה מהותית של מי הכסף - האם הוא של העובד או של המעסיק - והצענו לקבוע שזה יהיה של העובד מבחינה חוקית, המתווה שמוצג לפנינו לא מתערב בכלל בשאלה של מי הכסף בגלל הטענות שעלו בזמנו ביחס להצעת החוק המקורית להתערבות ביחסי עבודה ולרגישות שלהם ולעדינות שלהם וכו'.

הראל שרעבי: ומה שהוא קובע, הוא קובע למעשה, אני הייתי קורא לזה זכאות פרוצדורלית, קרי הוא קובע בצורה מאוד מאוד כללית שלאחר תקופה של ארבעה חודשים מסיום יחסי עובד-מעביד, ככל שהעובד בא ומבקש למשוך, לא ניתן להגיד לו, לך תביא אישור של המעסיק אלא החברת המנהלת של קופת הגמל או חברת הביטוח חייבת לשלם לו את הכסף.

הראל שרעבי: היא לא יכולה יותר באותה תואנה של תביא לי אישור מהמעסיק, למנוע ממנו את הכספים, וככל שמעסיקו טוען שהוא זכאי לכספים אז או שיתכבד ויבוא במשך ארבעה חודשים לאחר סיום יחסי עובד-מעביד ויבקש את הכסף, או שלאחר מכן יבקש מהעובד את הכסף מחוץ לעולם קופות הגמל, וכל זה כדי לייצר ודאות ביכולת של העובד למשוך את הכסף, ולמנוע את הסיטואציות – לדעתי גם הגיעו לוועדה מקרים כאלה – שאנשים פשוט מנועים שנים על גבי שנים למשוך את הכספים הללו.

הראל שרעבי: מדובר על מאות אלפי חשבונות בקופות הגמל, מיליארדים של שקלים.

הראל שרעבי: זאת ההצעה שלפנינו מבחינת התיאור הכללי שלה.

שגית אפיק: אני אוסיף כמה מילים.

שגית אפיק: בעצם, בחוק ההסדרים כמו שהראל אמר, ההצבעה הייתה על הנושא המהותי, על הנושא הפיסקלי של ביטול הטבת המס ביחס לאלה שמשתכרים מעל שלוש פעמים השכר הממוצע, והיה לנו חשש בחוק ההסדרים לקיים דיון על סעיף 14, שהוא סעיף שקיים שנים רבות ביחסי עבודה בין עובדים למעסיקיהם, וחשבנו שאנחנו לא רוצים לגעת בזה ולשנות את זה בהינף יד.

שגית אפיק: קיימנו באמת פגישות עם רשות שוק ההון, עם ההסתדרות ועם המעסיקים, ואני חושבת שכולם נרתמו לייצר את הפשרה הזאת, שבסוף היא באמת פשרה שמשאירה את סעיף 14 ואת כל הפסיקות לגביו, את ההסכמים הקיבוציים והאישור הכללי, ואת כל מה שקיים היום בעצם במישור המהותי של דיני העבודה, על כנם.

שגית אפיק: זאת אומרת, ההסדר שכאן הוא בסך הכול הסדר של פרוצדורה שנועד לפתור שתי בעיות.

שגית אפיק: בעיה אחת היא של כספי העבר, והבעיה השנייה זה גם לעתיד.

שגית אפיק: וההסדר הפרוצדורלי הזה, באמת כמו שהראל תיאר, ביחס לכספי העבר הוא מקצר מאוד אגב את התקופה לעומת הכחול בחלק מהמקרים, והוא קובע שבתוך ארבעה חודשים ממועד קבלת החוק הזה בעצם, עובדים יהיו זכאים למשוך את כספי העבר שלהם, אלא אם כן המעביד יעביר לחברה המנהלת אסמכתאות, והוא קובע בדיוק את אותו הסדר גם ביחס לעתיד.

שגית אפיק: זאת אומרת, ניסינו ללכת, הלכו פה על הדבר הפשוט ביותר לכולם.

שגית אפיק: האסמכתאות שהמעסיקים יצטרכו להביא הן אסמכתאות של פנייה לקבלת פסק דין הצהרתי, שמעיד על כך שבעצם הכספים לא שייכים לעובד, שייכים למעביד, או פנייה להליך שהוא הליך מהותי, שיש סכסוך בינו לבין העובד, אבל המטרה היא שבתוך ארבעה חודשים לפחות כל כספי העבר יוכלו להימשך על-ידי העובדים.

רועי פולקמן: מה זה עילה שבה מעסיק יוכל להגיד, הכספים לא שייכים לעובד?

רועי פולקמן: הרי הכספים הופרשו.

משה גפני: הוא גנב.

כפיר בטט: לא.

כפיר בטט: לא רק.

רועי פולקמן: צריך להבין באיזה עניין יכול מעסיק - - -

שגית אפיק: או שיש הסכם בינו לבין העובד והוא מציג אותו מראש, שהוא עשה איתו הסכם - - -

הראל שרעבי: יחד עם ההסכמה של העובד.

שגית אפיק: ואז צריך גם הסכמת העובד שאכן זה מה שהם הסכימו ביניהם, או שבאמת הוא - - -

משה גפני: משהו חריג.

כפיר בטט: אני רוצה לחדד, ברשותך.

כפיר בטט: כפיר בטט, אגף התקציבים, משרד האוצר.

כפיר בטט: אני חושב שזה לא רק משהו חריג ואני אגיד גם משהו באמת קצת היסטורי מלפני שנה וחצי.

כפיר בטט: באמת, הצעת החוק הראשונה שהגיעה, המהות שלה הייתה לשייך את כספי הפיצויים לעובד מתוך הרציונל שהיום כספי הפיצויים מהווים שליש מכספי החיסכון הפנסיוני של העובד.

כפיר בטט: החיסכון הפנסיוני מורכב מהפקדת העובד, הפקדת המעסיק והפקדת המעסיק לפיצויים – שליש, שליש, שליש, פחות או יותר.

כפיר בטט: והרציונל היה לבוא ולהגדיר שהכספים האלה לא יהיו ניתנים למשיכה על-ידי המעסיק כי במצב כזה העובד – וראינו מקרים כאלה שקורים – מאבד שליש מהחיסכון הפנסיוני שלו.

כפיר בטט: מתי זה יכול לקרות?

כפיר בטט: לאו דווקא במקרים חריגים אלא גם כשהעובד מתפטר מעבודתו.

כפיר בטט: מספיק שהעובד בא ואומר למעסיק, אני מתפטר, הוא לא מפוטר, ובאמת אם היה הסכם שהמעסיק החתים את העובד שכספי הפיצויים אינם שייכים לו בכל מקרה, אז הוא רשאי למשוך את הכסף חזרה, ומה שקורה שבאמת אנשים איבדו כשליש מהחיסכון.

מיכל בירן: אם הוא מתפטר הוא צריך הסכם מיוחד כזה?

כפיר בטט: סעיף 26 לפיצויי פיטורין קובע שהמעסיק רשאי למשוך את הכספים חזרה אם זה נכתב בחוזה לפני תחילת העבודה שאכן הוא זכאי לעשות זאת.

כפיר בטט: מבדיקה מדגמית שעשינו ראינו שיש לא מעט מקרים כאלה, לאו דווקא אצל עובדים חלשים, בעיקר אצל עובדים שעובדים במשרדי עורכי דין, הייטק, חברות ייעוץ, מקומות שהם לא מאורגנים.

רועי פולקמן: גם במקרה הזה זה יהיה אפשרי.

כפיר בטט: במקרה הזה זה גם יהיה אפשרי, בדיוק.

רועי פולקמן: חתמתי, המעסיק יוכל להגיד, הנה ההסכם ואני לא משלם לך.

כפיר בטט: בדיוק.

כפיר בטט: תחת ההסדר הנוכחי, תחת הצעת החוק הנוכחית שמשרד האוצר מברך על החלק הזה שבה, שבאמת זה חלק שגם כן היה בהצעת החוק המקורית שנועד להסדיר את המיליארדים ששוכבים ככספי עבר ושהעובד לא יכול לשחרר אותם – לא לפיצויי פיטורין ולא לפנסיה – עם זאת, חסר החלק המהותי שאומר שבכל מקרה הכספים שייכים לעובד, ועדיין קיים החשש שעובדים שחוסכים לפנסיה, ברגע ש - - -

משה גפני: אבל את זה לא רצינו.

משה גפני: פחדנו שאתם תמסו את זה בסוף.

כפיר בטט: לא, זה לא לעניין המס.

משה גפני: זה היה הנושא, הרי לכן פיצלנו את זה.

כפיר בטט: אבל זה לא לעניין המס.

משה גפני: אבל כפיר, אתה לא יכול לחזור לטיעון הזה.

משה גפני: אתה יכול לדבר על המצב הקיים.

משה גפני: אני לא חוזר למצב שזה על שם העובד, ובסוף תמסו.

משה גפני: על זה היה הפיצול.

כפיר בטט: כבוד היושב-ראש, אני רק אחדד.

משה גפני: אתם מתמידים בעמדתכם.

כפיר בטט: המס הוא בכל מקרה.

כפיר בטט: זאת אומרת, המס עבר, הוא ממסה את העובד בעת ההפקדה.

כפיר בטט: העניין של השיוך המהותי לכספי העובד נועד כדי לשמר את זה שלא יילקח לו שליש מהחיסכון הפנסיוני בעת שהוא מתפטר.

משה גפני: הבנו, הבנו, אבל הבנו את זה כבר אז.

משה גפני: למה פיצלנו?

משה גפני: למה לא סיימנו את החקיקה?

כפיר בטט: לפי מה ששגית אמרה, לא רצינו לדון בעניין המהותי.

משה גפני: לא שלא רצינו לדון.

משה גפני: דנו, והחלטנו שאנחנו לא רוצים למסות, ואתם רוצים למסות.

כפיר בטט: לא.

כפיר בטט: שוב, כבוד היושב-ראש, זה לא לעניין המיסוי.

כפיר בטט: באמת, אני מצטער שאני מחדד זאת פעם נוספת.

מיכל בירן: אם אני זוכרת, היו בזה גם שאלות וחששות של האם ההגדרה הזאת – מכיוון שממילא, המצב היה שרוב המעסיקים לא משכו את זה ולא חשבו - -

משה גפני: זה בסדר.

מיכל בירן: - - היה גם איזה חשש שפתאום אומרים אמירה עקרונית, מישהו יגיד: רגע, עכשיו זה חדש שזה של העובד, ומה שהיה קודם זה שזה לא היה של העובד, שזה גם היה איזה חשש עקרוני מהאמירה – שעקפתם אותו.

מיכל בירן: עקפתם אותו.

משה גפני: אז על זה התגברנו.

משה גפני: בסדר, אז יש הצעה.

רועי פולקמן: היושב-ראש, הייתה סיבה אחרת, שהיא לגיטימית, אבל אתה יודע.

רועי פולקמן: הסיבה הייתה שההסתדרות אומרת, אני רוצה שזה יהיה כפוף רק להסכמים קיבוציים.

משה גפני: לא, לא הבנתי.

חני חורש: לא, זה לא - - -

משה גפני: שנייה.

משה גפני: עם כל הכבוד.

רועי פולקמן: למה לא לאשר עכשיו שכל בן אדם, כספי הפיצויים שלו יהיו שייכים לו?

משה גפני: פשוט.

משה גפני: אני יודע מה היה אכפת לי.

רועי פולקמן: כי מי שנמצא תחת הסכם קיבוצי – ברור.

משה גפני: ההסתדרות היא גוף מאוד חשוב - -

רועי פולקמן: נכון מאוד.

רועי פולקמן: ברור.

משה גפני: - - במיוחד שהופעתי שם לאחרונה, הכול בסדר.

עמר בר-לב: זה שהופעת נתן לו את החשיבות.

משה גפני: סתם.

משה גפני: היה ויכוח באמת מבחינתי – אני לא יודע, אולי עוד דברים – יכול להיות שגם מבחינת ההסתדרות וגם מבחינת דיני עבודה, מה ששגית אמרה, שאנחנו לא רוצים להיכנס לעניין של דיני עבודה, זה לא כל כך הנושא שאנחנו רוצים לדון בו.

משה גפני: אבל היה ויכוח מתחת לפני השטח, שהיינו ערים לו, ולכן לפי דעתי אני ביקשתי את הפיצול.

משה גפני: המציאות היא שברבות הימים, אם זה באמת על שם העובד, הוא יצטרך למסות את זה.

משה גפני: רשות המסים תתבע את המיסוי והיא תקבל אותו.

משה גפני: לא תהיה שום ברירה, והוא ישלם פעמיים.

רועי פולקמן: רק במה זה שונה מכל עובד היום שהוא כן מעוגן בהסכם קיבוצי?

משה גפני: אז הוא בהסכם קיבוצי.

משה גפני: שיעשו גם פה הסכם קיבוצי.

רועי פולקמן: וממילא מקבל אוטומטית, בלי אופציה למעסיק להגיד לו לא, מקבל את כל פיצויי הפיטורין.

משה גפני: גם עכשיו הוא יקבל.

רועי פולקמן: בוודאי.

רועי פולקמן: למעשה אתה יכול להגיד שכל עובד במשק היה יכול להגיד, באותו מצב של עובד שמעוגן בהסכם קיבוצי היו אומרים לו – פיצויי פיטורים הם חלק מהפנסיה שלך.

משה גפני: ולכן, מה?

משה גפני: רועי, אנחנו הרי פותרים את הבעיה.

רועי פולקמן: הייתה פשרה שאני מכבד אותה.

רועי פולקמן: הייתה פשרה שאנחנו מכבדים אותה עם ההסתדרות, אבל הייתה פשרה.

משה גפני: רועי, הבנו.

רועי פולקמן: זה לא המצב הנורמלי.

רועי פולקמן: זה לא קשור למיסוי.

משה גפני: רועי, אני לא הולך להצביע בלי שתקבל תשובה.

משה גפני: בבקשה.

חני חורש: חני חורש, ההסתדרות.

חני חורש: היות ומייחסים לנו כל מיני אמירות, אני רוצה להגיב על זה.

משה גפני: מה התפקיד שלך?

חני חורש: אני יועצת משפטית של אגף הפנסיה בהסתדרות.

חני חורש: הזכאות לפיצויי פיטורים לא נגזרת או תלויה בקיומם או אי קיומם של הסכמים קיבוציים.

חני חורש: יש חוק פיצויי פיטורים, הוא קובע מתי זכאי עובד ומתי לא, ויחד עם הנסיבות של התפטרות ופיטורים יש את סעיף 26 לחוק פיצויי פיטורים, שקובע שכספי פיצויים בקופה לקצבה שייכים לעובד – ברירת המחדל שהם שייכים לעובד, אלא אם סוכם אחרת.

חני חורש: זאת אומרת, אם אין החרגה מפורשת שאומרת שהוא לא זכאי, הוא זכאי.

חני חורש: כלומר, אם יש חוזה ששתק למשל, הוא זכאי.

חני חורש: ולכן, צריך להבין שנקודת המוצא שמרבית העובדים במדינת ישראל – בין אם זה מכוח הסכמים קיבוציים, בין אם זה מכוח הסכם פנסיית חובה שחל היום במשק ומזכה בפיצויים בכל מקרה, בין אם העובד התפטר או פוטר, בין אם מכוח הסכמים ענפיים אחרים שקובעים את אותו כלל – העובדים, מרבית העובדים במשק, זכאים.

חני חורש: ולכן, עם כל הכבוד, זה פשוט לא נכון להגיד, לא שהזכאות תלויה בקיומו של הסכם קיבוצי ולא שמדובר - - -

רועי פולקמן: אז מה מפריע לך שהיה פה בחוק, שכל עובד, הפיצויים שלו – שנתקן את זה?

רועי פולקמן: אתם הרי דרשתם שזה לא יהיה.

חני חורש: מפריע לי – ואנחנו קצת חוזרים לדיון של לפני שנה וחצי – שבסופו של דבר לא ביקשו רק לתת את כספי הפיצויים, ביקשו גם לשנות כללים בסעיף 14 באותה נשימה.

חני חורש: הייתה פה התערבות ביחסי עבודה שאנחנו, הצדדים ליחסי עבודה, חושבים שלא צריכה לקרות דרך חוק הסדרים או דרך הסדרות - - -

רועי פולקמן: עכשיו זה לא חוק הסדרים.

עמר בר-לב: בסדר, עכשיו זה חוק נפרד.

חני חורש: או דרך הסדרה שמבקשים לעשות לקופות גמל, והיא צריכה לקרות בין הצדדים ליחסי עבודה כפי שהיא קרתה עד היום - -

רועי פולקמן: לא.

חני חורש: - - שנותנים את האיזונים.

רועי פולקמן: מה שאת אומרת זה בדיוק מה שאמרתי.

רועי פולקמן: עובדה שאם עכשיו, לא בחוק הסדרים, אנחנו נרצה - - -

משה גפני: אנחנו בחוק הסדרים.

רועי פולקמן: לא חשוב.

משה גפני: זה בכלל לא משנה.

רועי פולקמן: בדיון בלוז לא הסדרים, אין לחץ, הכול בסדר.

משה גפני: מאה אחוז.

רועי פולקמן: אנחנו נרצה שבחוק, פיצויי הפיטורים של עובד יגיעו אליו, בלי אופציות אחרות, אתם מתנגדים לזה.

משה גפני: רועי.

רועי פולקמן: זה לגיטימי, ואנחנו גם יכולנו להתפשר אתכם, אבל לפחות תהיו הוגנים, תגידו פה לציבור שאתם מתנגדים לזה שהחוק במדינת ישראל יהיה שכל פיצויי הפיטורים של עובד - - -

חני חורש: בשום אופן אין התנגדות כזאת.

חני חורש: זה פשוט להכניס דברים.

רועי פולקמן: אז בואו נתקן.

רועי פולקמן: מקובל עלייך שנתקן את זה?

משה גפני: רועי, אתה לא מנהל איתה דיאלוג, עם כל הכבוד.

משה גפני: עורכת דין חורש, תודה.

רועי פולקמן: פריצת דרך.

משה גפני: בבקשה, אדוני.

מיכאל נוימן: מיכאל נוימן, יושב-ראש הוועדה לביטוח פנסיוני, לשכת סוכני ביטוח.

מיכאל נוימן: אנחנו חושבים שפיצויי הפיטורים כולם צריכים להיות שייכים לעובד ושהוא יוכל למשוך אותם או במהלך הדרך במקרה מסכנות, או שיהפוך אותם לקצבה בהגיעו לגיל פנסיה.

מיכאל נוימן: אין כאן בעיה של מיסוי.

מיכאל נוימן: יש כאן בעיה שעובדים צעירים מושכים את הכסף שלהם בדרך, נשארים בסוף עם מחצית מהכספים – זה לא שליש אלא חצי – כי מתוך כספי התגמולים קונים סיכונים ביטוחיים, נשארים עם חצי מהכסף בסוף הדרך, ולכן אם כבר נוגעים בסעיף הזה, אז לא רק לשייך את כל הכסף לעובד בלי אפשרות משיכה, למעט פסק דין של בית דין לעבודה, אלא לבוא ולהגיד שכל הכספים האלה יישארו בקופה ולא יימשכו אלא במקרה המסכנות.

משה גפני: החוק אומר דרך אגב שאם אתה משתכר פי שלושה מהשכר הממוצע במשק, אתה ממוסה.

מיכאל נוימן: אתה מוסית כשהכסף נכנס לקופה, לא כשהוא יוצא ממנה.

מיכאל נוימן: ולכן, אין עניין בשלב המשיכה, יש עניין בשלב הכניסה, אבל אתה לא ממוסה על הקצבה.

מיכאל נוימן: כבוד היושב-ראש, אתה לא ממוסה ביציאה על הכסף.

משה גפני: שגית, את יכולה לענות לו?

שגית אפיק: יש מיסוי.

שגית אפיק: מס רווחי הון יש – במשיכה, בוודאי.

כפיר בטט: על מה?

קריאות: - - -

מיכאל נוימן: אם אתה הופך את הכסף לקצבה, הקצבה הופכת להיות קצבה מוכרת.

שגית אפיק: אם אתה מושך את הכסף - - -

כפיר בטט: שגית, לא נכון.

מיכאל נוימן: לא למשוך.

מיכאל נוימן: להפוך אותו לקצבה.

רועי פולקמן: משיכה הונית, ברור.

מיכאל נוימן: מדובר לא על אפשרות משיכה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: הבנו.

קריאה: - - -

רועי פולקמן: זה הובהר.

משה גפני: עם כל הכבוד.

משה גפני: הבנו.

שגית אפיק: גם על הקצבה יש מיסוי?

שגית אפיק: איזה?

משה גפני: שגית, אני אתן לך לדבר ברצף.

שגית אפיק: הנה, שרשות שוק ההון תגיד.

הראל שרעבי: מה השאלה?

רועי פולקמן: הקצבה ממוסה?

הראל שרעבי: קצבאות חייבות במס.

הראל שרעבי: יש פטורים אבל - - -

רונית כהן: ברשותכם.

רונית כהן: יש לעשות הפרדה בין ההפרשות שחויבו בשווי, כשהקצבה שנובעת מסכומי ההפרשות שחויבו בשווי היא קצבה שהיא פטורה.

רונית כהן: היה ואדם רוצה למשוך את הסכום כסכום חד-פעמי, הרווחים ממוסים ב-15%.

שגית אפיק: איזה קצבה פטורה?

שגית אפיק: עד איזה סכום?

רונית כהן: על סכומי השווי?

שגית אפיק: כן.

רונית כהן: הוא לא מוגבל בסכום.

כפיר בטט: שגית, את שואלת שאלה טיפה אחרת.

שגית אפיק: לא, לא.

שגית אפיק: הקצבה ממוסה מאיזה סכום?

שגית אפיק: זאת השאלה.

כפיר בטט: יש פטור שאומר ניכוי מס שהיום עומד על כ-4,000 ומשהו שקל, עד 2025 עולה ל-5,000.

שגית אפיק: יפה.

כפיר בטט: אבל, הכלל של רשות המסים אומר שכסף שמוסה במקור, למשל פיצויי פיטורים שמעל התקרה של 3.2 שקבענו, הוא פטור.

מיכל בירן: כי כבר שילמו עליו.

כפיר בטט: כי שילמו עליו.

כפיר בטט: שילמתי על זה בעבר, ואם מחר אני מושך אותו כקצבה, אני פטור לחלוטין על החלק הזה שהופקד.

כפיר בטט: זה קצת כמו במשחקי הכס, What is dead will never die, מה שמוסה לא ימוסה.

שגית אפיק: מכוח מה עשיתם?

שגית אפיק: הרי בפקודת מס הכנסה שינינו את המיסוי ביחס למי שמרוויח מעל שלוש פעמים השכר הממוצע.

כפיר בטט: נכון.

שגית אפיק: זה לא חל כרגע למי שמרוויח מתחת לשלוש פעמים השכר הממוצע.

כפיר בטט: נכון.

שגית אפיק: אבל אם הכסף יהיה על שם העובד?

כפיר בטט: מה זה משנה?

כפיר בטט: לא, זה לא משנה.

שגית אפיק: אתם תראו בזה הכנסת עבודה.

שגית אפיק: זה משנה.

שגית אפיק: בוודאי שזה משנה.

הראל שרעבי: אם יורשה לי, אני רוצה לחדד.

הראל שרעבי: השאלה אם הכסף על שם העובד או לא, למיטב הבנתי המקצועית ודנו בזה רבות, לא משנה את השאלה המיסויית.

הראל שרעבי: המיסוי, כפי שעבר פה בוועדה לפני שנה וחצי - - -

משה גפני: לא משנה היום, היא תשנה מחר.

משה גפני: היא לא משנה היום.

הראל שרעבי: אני לא מצליח להעלות בדעתי סיטואציה - - -

משה גפני: היא תשנה מחר.

משה גפני: אני מכיר את אגף התקציבים.

כפיר בטט: לא, אבל כבוד היושב-ראש, גם יש דוגמה של הפטור ממס על כספי התגמולים.

משה גפני: עם כל הכבוד, זה היה הנושא.

כפיר בטט: באמת, אני מבקש.

משה גפני: למה אגף התקציבים בכלל דואג לעובדים?

משה גפני: זה התפקיד שלכם?

כפיר בטט: בעינינו גם.

משה גפני: בכל זאת, רק להבין.

כפיר בטט: בכל זאת, משרד האוצר סבור שהוא צריך להסתכל - - -

משה גפני: מה זה משרד האוצר?

משה גפני: משרד האוצר זה הראל שרעבי.

משה גפני: מה זה משרד האוצר?

משה גפני: במקרה הזה, אני לא יודע למה אתם מתערבים בזה בכלל.

משה גפני: אתם דואגים לעובדים?

משה גפני: אני חושד בכם, יש לי על מה להתבסס, שמחר תבואו ותגידו, אנחנו ממסים את זה באיזה חוק הסדרים עלוב.

כפיר בטט: אבל כבוד היושב-ראש, אני אנסה באמת לחדד את זה.

משה גפני: אין לך מה לחדד.

כפיר בטט: שאלת המיסוי תמה ונשלמה לפני שנה וחצי.

כפיר בטט: הוחלט שיש את המיסוי.

משה גפני: טוב.

כפיר בטט: עכשיו השאלה היא לגבי השיוך של הכספים, ודוגמה למה שאתה אומר - - -

משה גפני: אני חושש שאם זה יהיה על שם העובד - זה גם נציגי העובדים אומרים – אני חושש שאז יהיה מיסוי.

כפיר בטט: אני לא הכרתי טענה כזאת, אבל אני אומר, גם בהפקדה לתגמולים - - -

משה גפני: את רוצה עוד להסביר, שגית?

משה גפני: ביקשת להסביר עוד פעם.

שגית אפיק: לא.

שגית אפיק: אמרתי את זה קודם.

משה גפני: אוקיי.

שגית אפיק: אתה רוצה שנעבור על הנוסח?

משה גפני: כן.

שגית אפיק: אתם מתנגדים להסדר הזה, אגף תקציבים?

שגית אפיק: לא כל כך הבנתי.

כפיר בטט: אמרנו, אנחנו לא מתנגדים להסדר.

כפיר בטט: אנחנו חושבים שהחלק הזה הוא חלק מבורך, כפי שגם הבאנו אותו.

כפיר בטט: אנחנו חושבים שהיה נכון לעשות את ההסדר הכולל כפי שאמרנו, לשייך - - -

משה גפני: הנוסח שאליו הגענו, אתם מסכימים או לא?

כפיר בטט: כפי שאני אומר, אנחנו מסכימים - -

משה גפני: מסכימים.

כפיר בטט: - - אנחנו סבורים – כפי שגם חבר הכנסת פולקמן אמר – שהיה נכון לעשות את ההסדר - - -

משה גפני: בהסתמך על חבר הכנסת פולקמן, זה יתד חזקה מכיוון שהוא חבר כנסת רציני.

רועי פולקמן: השאלה, גפני, היא מה שאתה ביקשת, ואני חושב שהייתה פה התחמקות - -

משה גפני: רגע, עוד לא סיימנו.

רועי פולקמן: - - זה את התשובה מההסתדרות.

רועי פולקמן: אם הם מסכימים, כמו שציינה כאן הגברת, אני אשמח.

רועי פולקמן: בוא נחשוב מה הפרטים - -

משה גפני: בסדר, אני מאפשר.

רועי פולקמן: - - אולי נתע

רועי פולקמן: כב עוד שבוע ונביא חקיקה מלאה יותר.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: יש כמה שביקשו.

משה גפני: עורכת דין מיכל שמר, לשכת עורכי הדין.

משה גפני: בבקשה.

מיכל שמר: אני חושבת שהסדרת המובן מאליו שהכספים שייכים לעובד היא מתבקשת.

מיכל שמר: להתערב אם זה ארבעה חודשים, באמת המעסיק צריך לפנות בעצמו לקרנות, או לשיטתך, שזה יהיה אוטומטי, אנחנו עדיין לא שם כדי לקבוע.

מיכל שמר: כמובן שהנטייה היא לטובת העובד, אנחנו לא מכירים את המשמעות ועוד לא הייתה גם ועדת עבודה שדנה בזה, אז עדיין אין איזושהי דעה נחרצת לגבי זה.

מיכל שמר: אבל בוודאי זה מובן מאליו, היום גם בפסיקה - - -

עמר בר-לב: המשמעות אבל ברורה.

עמר בר-לב: שאם זה המעסיק, אז או שהוא יתעסק בזה או שלא יתעסק בזה.

עמר בר-לב: ואם זה העובד, אז מגיע לעובד.

משה גפני: אני לא הבנתי אבל את עמדתך, אני מתנצל.

מיכל שמר: היום, גם כן לפי הפסיקה, הכספים שהופרשו לקופה שייכים לעובד - גם במקרים מאוד קיצוניים, גם במקרים כמו שאמרתם, של גניבה.

מיכל שמר: העברת הנטל למעסיק שיצטרך לבצע אקט שהוא אקטיבי, אין ספק שזה ייעל את התהליך.

עמר בר-לב: אם הוא רוצה למנוע.

עמר בר-לב: המעסיק עושה אקט אקטיבי אם הוא רוצה למנוע.

עמר בר-לב: אם הוא לא מונע, זה עובר אוטומטית, ישירות.

מיכל שמר: אני גם נציגת ציבור מגשרת בבית הדין לעבודה, והיום בתי הדין מלאים בעובדים שמנסים עכשיו לדרוש מהמעסיקים את המכתבים, מכתבי שחרור.

מיכל שמר: למעשה, לא נצטרך מכתבי שחרור והקופות תצטרכנה לשחרר את הכספים באופן אפשר להגיד אוטומטי אחרי ארבעה חודשים, וכמובן זה ייעל את התהליך וזה חוסך ביורוקרטיה גם מעובד, גם מהמעסיק, גם מהרשויות, גם מהקרנות וגם מבתי הדין.

מיכל שמר: יש כאן דבר חדש שאני עדיין לא הבנתי במלואו.

מיכל שמר: אם הסכום שמופרש מוכר עכשיו כשכר עבודה וממוסה, באופן ששונה מהיום, אנחנו צריכים לקיים על זה דיונים.

רונית כהן: ממש לא.

רונית כהן: אין שינוי מיסוי.

קריאות: אין פה שינוי מיסוי.

מיכל שמר: אם אין שינוי מיסויי, היום כותבים פיצויים בפשרות וכן הלאה, ועל זה אנחנו מתבססים.

מיכל שמר: אם יש שינוי מיסויי אז אנחנו רוצים לקיים חשיבה ודיון על זה.

מיכל שמר: תודה.

רונית כהן: בחוק אין שינוי מיסוי.

מיכל בירן: האמת שלא הבנתי.

משה גפני: אני אסביר לך מה היא אמרה.

משה גפני: תודה.

משה גפני: היא אומרת דבר נורא פשוט, שגם אני הייתי אומר אם הייתי בלשכת עורכי הדין, אבל אני לא.

משה גפני: זאת אומרת, אני חבר שלהם.

משה גפני: היא אומרת, צריך לשים את זה על שם העובדים.

משה גפני: למה צריך לשים את זה על שם העובדים?

משה גפני: כי יש בעיות, עם המעסיקים יש בעיות.

משה גפני: מטבע הדברים, צריך את הכסף שמופרש לפנסיה, לכל הדברים האלה, לשים על שם העובדים.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אנחנו, ועדת הכספים, אני לא יכול להיכנס לדיונים האלה.

שגית אפיק: היא אומרת עוד משהו.

שגית אפיק: היא אומרת שיש היום הרבה תביעות תלויות ועומדות, ואם זה יהיה על שם העובדים אז הכול ייחתך ויהיה ברור מאליו.

משה גפני: ברור.

משה גפני: הכול יורד.

משה גפני: אני לא יכול להיכנס לדיוני סעיף 14 שזה יחסי עובד ומעביד, עם כל מה שנלווה לזה, זה נושא מורכב, כולם יודעים את זה.

משה גפני: אם רוצים להיכנס ולתקן את הדבר הזה, צריך לתקן הרבה מאוד דברים מסביב.

משה גפני: אני לא הולך להיכנס לזה.

משה גפני: רוצים, שיתכבדו, יביאו חוק, יעבירו אותו לוועדת העבודה והרווחה.

משה גפני: מה אנחנו עושים פה?

משה גפני: אנחנו באים ואומרים כך.

משה גפני: יכולה להיות בעיה, החיים הם כנראה לא שחור-לבן אלא הם אפור.

משה גפני: יכול להיות מצב, שאני חושש ממנו, הוועדה גם חששה ממנו ולכן פיצלנו את זה.

משה גפני: אנחנו חוששים מהעניין שברגע שלמעלה מפי שלושה השכר הממוצע במשק, יצטרכו למסות אותו, ברגע שיהיה מצב שבו זה בעצם שכר עבודה, יבוא מישהו – לא אלה שהיום, אלה שמחר, וגם חברי הכנסת יתחלפו – יבואו ויגידו, היות וזה שכר מעבודה, ימסו את זה.

משה גפני: לכן אגף התקציבים כל כך פעיל פה, כי זו הכנסה גדולה למדינה, הרבה כסף.

משה גפני: ימסו לא רק את הפי שלושה מהשכר הממוצע במשק, גם אם זה כמו השכר הממוצע במשק.

משה גפני: יגידו, זה שכר עבודה והעובד יצטרך לשלם פעמיים – פעם כשהפרישו לו את זה ופעם - - -

רונית כהן: זה לא נכון.

משה גפני: היות ויש לי חסינות, מותר לי להגיד דברים לא נכונים.

משה גפני: לכם אסור להגיד דברים לא נכונים.

משה גפני: לפעמים זה גם מתחלף.

משה גפני: אבל אני אומר לך, זאת האמת.

משה גפני: לי אין שום עניין.

משה גפני: ואז אמרנו, בואו נשבור את החבית אבל נשמור את יינה.

משה גפני: אמרנו – תשבו, תגיעו להסכמות.

משה גפני: אלה הבעיות, תגיעו להסכמות.

משה גפני: הגיעו להסכמות.

משה גפני: וההסכמות אומרות שהעובד, מבלי יכולת ערעור של המעביד, מקבל את כספי הפיצויים שלו.

משה גפני: לא בגלל שזה שכר עבודה, בגלל שזה שייך לו.

משה גפני: שייך לו לא במובן החוקי שמחר תבוא רשות המסים או אגף התקציבים וייגבו ממנו מס פעם נוספת, אלא הוא מקבל את זה.

משה גפני: מתי הוא לא מקבל?

משה גפני: הרי אנחנו צריכים גם הסכמה של המעסיקים.

משה גפני: הוא לא מקבל ברגע שהוא מגיש תצהיר או איזושהי בעיה שיש הסכם ביניהם שהוא לא יכול לקבל את זה.

משה גפני: רק אז, שזה המקרים הבודדים או היחידים שבהם העובד לא מקבל את זה, אלא אם כן הוא מוכיח – יש תצהיר, יש את כל מה שנלווה לעניין, אנחנו תכף נקרא בחוק.

משה גפני: אבל בעיקרון, לא יהיה יותר מצב שבו הכסף לא עובר לעובד, מבלי שהאוצר ישים על זה על ידו.

מיכל בירן: אלא אם הטרנד של להכניס את זה לחוזים יתפוס.

משה גפני: כן, אמרתי.

משה גפני: אלא אם כן במקרים החריגים.

מיכל בירן: לא, יכול להיות שזה לא יהיה חריג.

משה גפני: יכול להיות, אבל אנחנו גם לא רצינו לפגוע במעסיקים.

משה גפני: גם המעסיקים צריכים להיות בהסכמה על הדבר הזה, כדי להגיע להסכמה.

משה גפני: את זה ביקשנו.

משה גפני: זה שאת אומרת שזה צריך להיות על שם העובד זה נכון, אני לא מתווכח איתך בכלל.

משה גפני: בבקשה, בוועדת העבודה והרווחה.

משה גפני: שתבוא לשם ההסתדרות, יבואו לשם נציגי העובדים, יבואו המעסיקים, ידברו על סעיף 14, זה דיון ארוך, יש לו משמעויות רבות.

משה גפני: אני לא הולך להיכנס לזה, אני רוצה לפתור את הבעיה, אני רוצה להעביר את החוק.

עמר בר-לב: אבל אדוני היושב-ראש, יש לי שאלה.

עמר בר-לב: אותי מאוד מטריד – כמה שאני מבין כאן וגם אתה הזכרת את זה עכשיו – יש מצב שאם המעסיק הכניס בחוזה העבודה הראשון עם העובד שיכול להיות כך וכך, אז כל מה שאנחנו עכשיו קובעים הוא חסר-ערך.

משה גפני: נכון.

משה גפני: יש מקרים כאלה.

עמר בר-לב: כן.

עמר בר-לב: החשש שלי, שדווקא לאוכלוסיות החלשות – מכל סיבה שהיא, גם מחוסר ידיעה – יכניסו מעסיקים את זה באופן אוטומטי, וכרגיל, ידפקו את החלשים.

עמר בר-לב: אין לנו משהו שאנחנו יכולים לעשות בעניין הזה?

משה גפני: אני במקרה הזה סומך על נציגי העובדים.

עמר בר-לב: כן, זה במקומות כמו הסתדרות, אבל במקומות אחרים?

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אתם תסכימו שיהיה דבר כזה בהסכם?

משה גפני: שכספי הפיצויים ילכו לחוזה בין המעסיק לעובד?

משה גפני: אתם תאפשרו דבר כזה?

חני חורש: שוב, אני מזכירה לכולם.

חני חורש: המציאות מ-2008, שחלק משמעותי מהעובדים הם בכלל תחת הסכם פנסיית חובה, מכוח זה הם זכאים לפנסיה.

חני חורש: הסכם פנסיית חובה קובע את הזכאות.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: שואל חבר הכנסת עמר בר-לב, ואני מצטרף לשאלתו.

משה גפני: יבואו וייקחו עובדים חלשים שאינם מבינים על מה הם חותמים בדיוק, והמעבידים או המעסיקים שהם פחות הגונים, יחתימו אותם על חוזה שיאמר שהכסף הזה בסופו של דבר יהיה שייך לשניהם והוא לא יוכל להוציא את הכסף בלי המעסיק.

משה גפני: יש אפשרות כזאת?

חני חורש: אני אשיב על העניין הזה, זה היה אחד החששות שלנו במסגרת ההסכמות שהגענו פה, ולכן אחד הדברים שחודדו בנוסח, שבאמת ההודעה של העובד על הסכמה לשחרור כספים צריכה להימסר ישירות לחברה המנהלת של הקופה ולא דרך מעסיק בשום אופן, כלומר צריכה להיות פנייה נפרדת של החברה המנהלת מול המעסיק, והחברה המנהלת תעמוד פעם אחת מול המעסיק ופעם אחת מול העובד.

משה גפני: והמעביד לא יכול להתערב?

שגית אפיק: לא.

שגית אפיק: צריך שיהיו שני תנאים מצטברים.

שגית אפיק: יש שני תנאים מצטברים.

שגית אפיק: התנאי האחד הוא שאכן יוצג הסכם בפני החברה המנהלת, הסכם שנעשה כמו שאמרת, ונניח שבאמת העובד היה במצב מוחלש ביחס למעסיק, אבל נדרש תנאי מצטבר נוסף, שהעובד עצמו ייתן לחברה המנהלת באופן ישיר את הסכמתו לכך שהוא אכן מסכים שלא למשוך את הכספים.

עמר בר-לב: אוקיי.

עמר בר-לב: אז אם התנאי הראשון יתקיים והתנאי השני לא יתקיים?

הראל שרעבי: המעסיק לא יכול למשוך.

קריאה: אז לא ניתן.

עמר בר-לב: רק לוודא שהבנתי.

עמר בר-לב: זאת אומרת, גם אם מעסיק החתים את העובד שפיצויי הפיטורין ישתחררו רק אם שניהם יסכימו לזה – וזה כתוב, העובד חתם על זה - - -

שגית אפיק: לא, לא.

שגית אפיק: זה מה שכתוב בחוק, שני התנאים המצטברים האלה.

עמר בר-לב: אז אני שואל, אני נותן דוגמה כדי לוודא שאני מבין.

עמר בר-לב: אם בחוזה מסוים בין מעסיק לעובד כתוב - - -

שגית אפיק: שגם המעסיק צריך לחתום, הבנתי.

עמר בר-לב: נכון.

עמר בר-לב: ואז העובד מתפטר.

עמר בר-לב: לא פוטר, הוא מתפטר.

עמר בר-לב: ואז הוא דורש את כספי הפיצויים ולא מודיע לחברת הביטוח שהוא – לא יודע מה – מוכן.

עמר בר-לב: האם הוא מקבל אוטומטית את כספי הפיצויים?

כפיר בטט: העובד לא יקבל.

קריאות: - - -

עמר בר-לב: יוציא המעביד בתוך ארבעה חודשים - - -

שגית אפיק: אם המעביד בתוך ארבעה חודשים יפנה בפסק דין הצהרתי שאותו עובד לא זכאי, לצורך העניין, כי הוא התפטר, ויביא הודעה בכתב של התפטרות ואכן הדין המהותי יהיה כזה שאותו עובד לא זכאי, אז העובד לא יהיה זכאי.

עמר בר-לב: אז לא פתרנו את הבעיה.

שגית אפיק: אנחנו לא נגענו בדין המהותי.

שגית אפיק: עובד שלא זכאי לפי הדין המהותי, לא יוכל למשוך - - -

עמר בר-לב: לא, לא.

מיכל בירן: הבעיה היא שפיצויי פיטורין, היה להם פעם ייעוד אחד והיום יש להם ייעוד אחר, וזה תקוע באמצע.

כפיר בטט: נכון.

שגית אפיק: בסדר, אבל בזה לא נגענו.

שגית אפיק: זה לא פתרון אגב שאנחנו - - -

עמר בר-לב: לא, אבל כל הרעיון בתיקון הזה שגם עובד שמתפטר, יקבל את הפיצוי הזה.

חני חורש: לא, זה לא מהות התיקון.

שגית אפיק: זה לא הרעיון.

חני חורש: התיקון התכוון לא לגעת.

משה גפני: בבקשה, גברת חורש.

משה גפני: את עונה לחבר הכנסת עמר בר-לב?

חני חורש: כן.

חני חורש: התיקון, כמו שנאמר קודם, לא נוגע בדין המהותי, כלומר הוא לא מתערב בחוקים, בהסכמים, בזכויות של העובד או של המעסיק.

חני חורש: לא הייתה פה התערבות, למעשה הדבר היחידי שעשו זה קבעו פרוצדורה מול קופת הגמל, שלמעשה בשורה התחתונה קובעת תנאים שככל שמעסיק לא מקיים אותם בתוך טווח של ארבעה חודשים, למעשה הוא לא יוכל למנוע את משיכת הכספים על-ידי העובד מהקופה.

חני חורש: זה בעצם העניין, וזה לא משנה את זה שעדיין, הדיון על הזכות המהותית יכול להמשיך להתקיים.

עמר בר-לב: בסדר, אבל זה לא מונע את המעביד, אחרי חודש וחצי, להוציא מכתב לחברת הביטוח עם העתק של ההסכם שהוא החתים את העובד שנתיים או עשר שנים קודם.

חני חורש: לא.

חני חורש: יש הגדרה בחוק.

חני חורש: ההגדרה בהצעת החוק אומרת שצריכה להיות הודעה של העובד לאחר סיום העבודה, היא לא יכולה להיות הודעה מלפני שנתיים או לפני שנה.

עמר בר-לב: איזה הודעה צריך מהעובד אחרי סיום העבודה?

שגית אפיק: תסתכל בעמוד 2 לנוסח.

חני חורש: אני אחזור.

חני חורש: החברה המנהלת תצטרך לקבל מהמעסיק הודעה עם אסמכתאות שמראות שהוא זכאי, נניח הסכם כזה או אחר, וחוץ מזה תצטרך בעקבות פנייה של מעסיק כזה לפנות לעובד ולראות שהוא נותן אישור, שהוא מאשר או לא מאשר את משיכת הכספים.

חני חורש: רק אישור – וזה מצוין בתוך ההודעה – רק אישור לאחר מועד סיום היחסים, הוא אישור תקף לעניין הזה, לא אישור מלפני כן.

כפיר בטט: אבל אם אין אישור, הכסף לא מגיע לעובד.

שגית אפיק: תסתכל בעמוד 2.

שגית אפיק: אולי נקריא את הנוסח וזה יהיה יותר ברור.

משה גפני: אני חוזר ואומר.

משה גפני: אנחנו קיימנו דיון על העניין הזה.

משה גפני: אנחנו ביקשנו שיישבו ביחד כולם – גם גורמי העובדים וגם הגורמים של המעסיקים – לשבת יחד עם אגף שוק ההון, משרד המשפטים נדמה לי.

שגית אפיק: משרד הרווחה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: לשבת להגיע לנוסח מוסכם, שהנוסח הזה יפתור את הבעיה כפי שאמרתי, לא לגעת בחוק המהותי מכיוון שבחוק המהותי זה צריך ללכת לוועדת העבודה והרווחה.

משה גפני: אנחנו לא הולכים להיכנס לזה.

משה גפני: זה מה שאמרנו אז.

משה גפני: אני מבקש לדעת מה הגעתם בהסכמות.

משה גפני: תקריאי בבקשה את נוסח החוק.

מרדכי עזרן: אם אפשר, אדוני.

מרדכי עזרן: עורך דין מוטי עזרן, התאחדות התעשיינים.

מרדכי עזרן: נאמר ראשית שאין אדם יוצא וחצי תאוותו בידו, ולמרות זאת אנחנו מודים על השיח וקבלת האיזונים מהנוסח הקודם.

מרדכי עזרן: בעיה או קושי אחד שאנחנו רואים נוגע לעסקים קטנים ובינוניים, שלהם פנייה לבית הדין כרוכה בעלויות ובמשאבים שהם צריכים להשקיע, והיינו רוצים שהוועדה תקיים ישיבת מעקב בפתיחת המושב הבא כדי לבדוק את ההתקדמות של הפרקטיקה בנושא הזה.

משה גפני: לא הבנתי.

משה גפני: מה זה נוגע לעניין הזה?

מרדכי עזרן: שככל ויש באמת חסם לעסקים קטנים ובינוניים מבחינת עלויות כלכליות – עסק קטן שרוצה לפנות, אין דינו כדין עסק גדול שרוצה לפנות לבית הדין, גם מבחינת המשאבים שעומדים לרשותו וגם מבחינת ההוצאות שהוא צריך להוציא בדרך.

משה גפני: טוב.

מרדכי עזרן: ורצינו פשוט שהוועדה תיתן על כך את הדעת, ובפתיחת המושב הבא תבצע מעקב על הדבר.

משה גפני: אני אומר ככה.

משה גפני: אתם, התאחדות התעשיינים, נשיא התאחדות התעשיינים הוא בן בית כאן בוועדה, ואנחנו מקשיבים.

משה גפני: אנחנו מקשיבים כמו לאחרים, ומקשיבים גם לכם.

משה גפני: אם אכן יתברר במהלך המושב שלמעסיקים הקטנים והבינוניים יש בעיה עם העניין הזה, אני מבקש שתגידו לי.

משה גפני: אז או שנעשה ישיבת מעקב או שנראה מה הבעיה.

משה גפני: אני מקווה שלא תהיה בעיה.

מרדכי עזרן: גם אנחנו, אדוני.

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: בבקשה.

מיכל שמר: עורכת דין מיכל שמר.

מיכל בירן: בתשובות למה שהערת, אתה שואל ואתה שואל שאלה טובה, איך לא נגלה בעוד ארבע שנים – אנשים אחרים, אנחנו, אנשים אחרים בצד ההוא של השולחן – השאלה אם הנוסח מספיק - - -

משה גפני: אז היא תקרא את הנוסח, ותשמעו.

משה גפני: רצית עוד משהו?

מיכל שמר: אני רוצה להשיב לחברי.

משה גפני: למי להשיב?

משה גפני: לא, את צריכה לעבור פריימריז כדי להשיב.

משה גפני: אנחנו – גם שגית וגם אני וגם אנחנו – אנחנו צריכים לעבור פה בין גופים שהם סותרים זה את זה מטבע בריאתם.

משה גפני: אתם, לשכת עורכי הדין, אתם יכולים לשבת על הטריבונה ולתת עצות, אלא אם כן אתם מוכנים לתת ייעוץ חינם לעובדים מוחלשים – אז זה היה טוב, אז הייתם כבר צד בעניין.

משה גפני: לתעשיינים יש עמדה הפוכה מהעמדה של ההסתדרות, ולאו דווקא הסתדרות ולאו דווקא התעשיינים.

משה גפני: אם אנחנו מדברים על המעסיקים, מדברים על העובדים.

משה גפני: היינו צריכים לגשר על זה ולהגיע לכל מיני פשרות כדי לנסח חוק, שהחוק הזה יפתור את הבעיה.

משה גפני: אז אני מבין אותך, זה הדבר הכי טוב להגיד את הדברים האידיאליים, אבל החיים הם לא כאלה.

משה גפני: התעשיינים תורמים פה תרומה רבה.

משה גפני: הם מתפרקים קצת מנכסים – לא הרבה, אבל מתפרקים.

משה גפני: ההסתדרות גם כן הולכת פה לכיוון – לאו דווקא ההסתדרות, אלא כל מי שמייצג את העובדים – הולכים פה צעד קדימה.

משה גפני: הפתרון הטוב ביותר היה להצביע על הכחול, כמו שהממשלה הביאה, שאז בכלל זה היה דרקוני.

משה גפני: את זה לא רצינו לעשות.

משה גפני: לכן ביקשנו לשבת יחד, להגיע לפשרה.

משה גפני: אני חושב שהגיעו לפשרה.

משה גפני: תקריאי בבקשה.

שגית אפיק: "הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – אופן משיכת כספים ממרכיב הפיצויים בסיום יחסי העבודה), התשע"ח–2018" בעוד שהכחול תיקן את חוק פיצויי פיטורים, ולגבי פי שלושה מהשכר הממוצע, מה שעבר זה היה תיקון בתוך הפקודה עצמה, התיקון הזה, כיוון שהוא עוסק בפרוצדורה בלבד, הוא חיצוני לדיני העבודה והתיקון נעשה בחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל), התשס"ה-2005, בסעיף 23, שזה סעיף שמדבר על אופן משיכת כספים בסיום יחסי – אופן משיכת כספים.

הראל שרעבי: משיכה באופן כללי.

שגית אפיק: כן.

משה גפני: מה זה בתוך התקופה?

משה גפני: זה ארבעה חודשים.

שגית אפיק: ארבעה חודשים, שתכף נאמר.

שגית אפיק: זה בעצם האסמכתה הקשה ביותר עבור המעביד כיוון שהוא צריך לגבי זה להשיג פסק דין הצהרתי.

שגית אפיק: פסקת המשנה הזאת נועדה בעיקר ביחס לכספי העבר, ביחס לכספים שנמצאים כרגע וכלואים בקופות, וכבר הייתה התדיינות בין המעביד לעובד, ואנחנו רצינו לאפשר למעסיקים – כיוון שכבר עם תחילת החוק הזה, בתוך ארבעה חודשים כל העובדים יוכלו לפנות כעבור ארבעה חודשים ולמשוך את הכספים שלהם – רצינו לאפשר למעסיקים שיבואו ויאמרו, אנחנו כבר ניהלנו את ההתדיינות הזאת עם העובד בבית משפט, יש לנו פסק דין לטובתנו, אנחנו רצינו לאפשר להם באופן הכי פשוט לבוא לחברה המנהלת ולומר - -

עמר בר-לב: זה שלנו.

שגית אפיק: - - זה שלנו, כן.

שגית אפיק: בדיוק.

שגית אפיק: זה סעיף שנועד לעבר.

שגית אפיק: הפסקה הזאת בעצם אומרת שאם המעסיק סבור שהכספים לא צריכים להיות של העובד, ויש לו אסמכתאות לפנות לקבלת פסק דין הצהרתי, מספיק שהוא עושה את הפנייה הזאת ומביא את האסמכתה הזאת לחברה המנהלת.

עמר בר-לב: ואז זה מוקפא עד סיום התהליך.

שגית אפיק: עד לקבלת פסק הדין, כן.

שגית אפיק: ההנחה היא שפסק דין הצהרתי זה לא תהליך שהוא ארוך מאוד.

שגית אפיק: כמובן שהליך תביעה מהותי הוא הליך כבר אחר, הוא הליך יותר משמעותי, אבל ההנחה – אני מקווה לחשוב כך – שאנשים לא פונים לבית משפט אם הם לא חושבים שיש להם עילה אמיתית.

שגית אפיק: שוב, השארנו את דיני העבודה על כנם, את כל הפסיקה, את כל הסעיפים, את כל המהות כפי שהיא, והדברים האלה יצטרכו להתברר שם.

שגית אפיק: יש לנו תוספת לכאן, נכון?

אייל לב ארי: ניתנה הערה של רשות שוק ההון.

שגית אפיק: רשות שוק ההון העירה בצדק.

ירון גולן: רק לחדד בסיפה שהתקבלה הכרעה סופית בהליך, יכולה להתבצע אף לאחר תקופה למתן הודעה, ולכן אנחנו מציעים להוסיף בסוף: אף לאחר התקופה למתן הודעה.

שגית אפיק: אבל זה בתנאי שהוא לא קיבל כבר את הכסף.

שגית אפיק: נכון?

הראל שרעבי: ברגע שהמעסיק הביא בתוך התקופה למתן הודעה, קרי בתוך ארבעת החודשים, אסמכתה שהוא פתח בהליך לקראת פסק דין הצהרתי, אז כמו שאמר חבר הכנסת בר-לב, העסק מוקפא, העובד לא יכול למשוך.

עמר בר-לב: גם המעביד לא יכול למשוך.

שגית אפיק: אף אחד לא יכול למשוך.

הראל שרעבי: שניהם לא יכולים למשוך.

שגית אפיק: החברה המנהלת ממשיכה להיות ממונה.

עמר בר-לב: זה הגיוני.

הראל שרעבי: וכשתגיע ההכרעה הסופית, גם אם היא מגיעה לאחר תקופת מתן ההודעה, כמובן המעסיק יכול - - -

שגית אפיק: בוודאי.

שגית אפיק: בסדר גמור.

אור רוזנמן: רק שיהיה ברור מהנוסח, שההכרעה הסופית יכולה להתקבל לאחר - - -

הראל שרעבי: גם אחרי.

שגית אפיק: כן, זה ברור.

חני חורש: שיהיה ברור שהיא לא מאריכה את ארבעת החודשים, כי התייחסות למצב של אחרי יש בסעיף קטן (ד) בהמשך.

שגית אפיק: אנחנו נאמר:

שגית אפיק: אף אם ההכרעה – כדי לחדד - ניתנה לאחר תקופה למתן הודעה.

מיכל שמר: הערה סמנטית.

מיכל שמר: כל מקום שכתוב "מעביד" צריך לתקן ל"מעסיק".

שגית אפיק: משרד העבודה כאן.

שגית אפיק: נדמה לי שאתם ביקשתם את הנוסח הזה.

שגית אפיק: נכון?

אור רוזנמן: אנחנו שקלנו.

אור רוזנמן: אנחנו ביקשנו את זה מכיוון שבחוק הנוכחי לא שונתה הטרמינולוגיה ממעסיק למעביד, והחוק ממשיך להשתמש במושג "מעביד" כחלק מהקוהרנטיות של החוק, אנחנו ממשיכים בחוק הזה להשתמש במושג "מעביד".

משה גפני: טוב.

משה גפני: הלאה.

שגית אפיק: אופציה שלישית.

שגית אפיק: עכשיו אלה שני התנאים המצטברים, חבר הכנסת בר-לב.

שגית אפיק: כלומר, אלו באמת שני התנאים המצטברים.

עמר בר-לב: צריך להיות ו-.

עמר בר-לב: לא?

שגית אפיק: זה ביחד.

שגית אפיק: יש לפני זה, כל המסמכים הבאים.

הראל שרעבי: כל התנאים.

הראל שרעבי: כל המסמכים הבאים.

שגית אפיק: כל המסמכים הבאים.

שגית אפיק: זאת אומרת, אלו שני תנאים מצטברים.

שגית אפיק: במצב הזה, לא מספיק שהמעביד יבוא ויאמר, יש לי הסכם העסקה מלפני 20 שנה אלא צריך גם שיבוא העובד ויאמר אחרי סיום יחסי העבודה שהוא מסכים.

מלכיאל רחמים: אין דבר כזה במציאות.

קריאה: איזה עובד יוותר על כספים?

קריאה: באיזה סיטואציה עובד יחתום על ויתור?

מיכאל נוימן: הוא מוותר על הפנסיה שלו.

מיכאל נוימן: העובד מוותר פה על הפנסיה שלו לטובת המעביד?

מיכאל נוימן: כנראה שיש לו אקדח שצמוד לרקה.

שגית אפיק: הוא חתם על זה מכוח סעיף 26 במועד ההעסקה שלו.

הראל שרעבי: לא כולם רמאים.

הראל שרעבי: יש אנשים - - -

מיכאל נוימן: יש מעסיקים שהדבר הזה יכול להיות לרועץ.

משה גפני: אתה צודק.

משה גפני: אנחנו לא יכולים לטפל בעניין הזה.

משה גפני: יצטרכו להגיש הצעת חוק או לבקש דיון בוועדת העבודה והרווחה.

משה גפני: אני לא נכנס לחוקים האלה.

משה גפני: הרי ביקשתי שלא להיכנס לחוקי עבודה, אחרת אנחנו נתחיל לדון פה ויבוא אלי בטענות אלי אלאלוף, בצדק, מה אני פתאום מתחיל לדון בדיני עבודה.

משה גפני: הוועדה לא נכנסה לזה אף פעם, זה גם לא התפקיד שלה.

משה גפני: אנחנו רוצים לפתור את הבעיה הזאת שהובאה בחוק ההסדרים.

משה גפני: את זה ביקשנו.

משה גפני: הלאה.

משה גפני: אתה צודק, אני לא שולל את מה שאתה אומר.

משה גפני: מאוד יכול להיות שיש לו אקדח לרקה, אז צריך לתקן את החוק.

מיכל שמר: זה רק במקרים שיש לו אקדח לרקה.

משה גפני: בסדר, אבל לגבי האקדח אנחנו לא דנים.

משה גפני: האקדח, או שדנים בוועדת עבודה ורווחה, או בוועדת חוץ וביטחון.

משה גפני: הלאה.

שגית אפיק: המקום שממנו התחלנו, שכספים רבים כלואים בחברות המנהלות כיוון שהן מסרבות לשחרר אותם כי הן לא רוצות להיות חשופות לתביעה מצד המעבידים.

שגית אפיק: הסעיף הזה בעצם בא לשחרר אותן מאותה חבות, ובפרוצדורה לפתור את העניין.

הראל שרעבי: אני רק רוצה להעיר פה.

הראל שרעבי: הסעיף מנוסח כך ש"לא הומצא לחברה המנהלת של קופת הגמל אחד מהמסמכים המפורטים בפסקת משנה (ב)".

הראל שרעבי: באופציה השלישית ששגית הקריאה, למעשה יש שני מסמכים.

הראל שרעבי: רק אם הוא מביא את שניהם כי אם למעסיק יהיה רק את המסמך הראשון, זה לא נותן לו עילה לתבוע.

הראל שרעבי: אז שיהיה ברור.

משה גפני: צודק.

שגית אפיק: בסדר.

שגית אפיק: זה בעצם נועד למצב שבו חלפו ארבעת החודשים, העובד לא פנה, לא ביקש את המשיכה.

שגית אפיק: גם המעביד לא פנה ולא עשה שום דבר, אבל ברבות הזמן הוא קיבל פסק דין, והוא פונה עם פסק הדין הזה לחברה המנהלת.

שגית אפיק: גם במצב הזה שבו העובד לא משך עדיין את הכסף, המעביד יהיה זכאי לקבל את הכסף בהינתן זה שיש פסק דין לטובתו.

שגית אפיק: זה סעיף שבעצם נועד לבוא ולומר שזה חל גם על כספי העבר וגם על כספי העתיד, התקופה היא אותה תקופה, ארבעה חודשים, תקופה קצרה יחסית.

שגית אפיק: אני רוצה להוסיף עוד תיקון בעקבות הערות שעלו כאן, תיקון של שמירת דינים.

ירון אליאס: אפשר להעיר לסעיף (ה)?

משה גפני: מי אדוני?

ירון אליאס: ירון אליאס, נציג התאחדות החברות של ביטוח חיים.

ירון אליאס: ההערה שלנו היא הערה תפעולית.

ירון אליאס: אנחנו חוששים שפרק זמן של ארבעה חודשים, גם לגבי המלאי הקיים, הוא פרק זמן צר מדי.

ירון אליאס: אנחנו חוששים שאלפי מקרים שהם חלק מהמלאי הקיים לא יצליחו להידחס לאותו חלון זמן צר.

ירון אליאס: אני מזכיר שהפרוצדורה כאן למשיכת הכספים או הפרוצדורה גם להתנגדות למשיכה, היא יחסית מורכבת.

ירון אליאס: ולכן, אגב, בהצעה המקורית, פרק הזמן שנקבע לגבי הסדרי העבר עמד על - -

משה גפני: שנתיים.

ירון אליאס: - - שנתיים, כך שאין פה - - -

שגית אפיק: על זה לא שיבחת אותנו, כפיר, שעשינו את זה מהיר הרבה יותר מכם, על הסדרי העבר.

כפיר בטט: את שבחייך אמרתי לא בפנייך.

משה גפני: מזכיר את ראש ממשלת בריטניה.

משה גפני: אתה יודע מה קרה עם ראש ממשלת בריטניה?

משה גפני: היה כתב צעיר של ה"גרדיאן" שתמיד היה תוקף אותו בעיתונים.

משה גפני: יום אחד הם נפגשו במסדרון, אז אומר הכתב של ה"גרדיאן" לראש הממשלה: האמת היא שזה לא כל כך כמו שאני כותב עליך.

משה גפני: יש הרבה דברים טובים שאתה עושה.

משה גפני: אמר לו ראש הממשלה הבריטי: בחור צעיר, תשמע.

משה גפני: מה שאתה אומר לי במסדרון תכתוב ב"גרדיאן"; מה שאתה כותב ב"גרדיאן" תגיד לי במסדרון.

משה גפני: מה, את שבחיה אתה אומר בשקט?

משה גפני: הבנו.

משה גפני: בסדר, אנחנו לא מקבלים את זה.

משה גפני: זה יהיה ארבעה חודשים.

שגית אפיק: אני רוצה להוסיף סעיף של שמירת דינים כיוון שאתמול עלתה השאלה האם באמת זה משאיר את הדין הקיים ביחס לדיני העבודה – את סעיף 14, את סעיף 26 ואת כל הפסיקה – ואנחנו חשבנו להוסיף את הסעיף: אין בהוראות פסקה זו כדי לגרוע מהוראות כל דין.

משה גפני: איפה?

שגית אפיק: להוסיף את זה כסעיף נפרד.

משה גפני: להוסיף.

משה גפני: אוקיי.

משה גפני: שמירת דינים.

שגית אפיק: אין בהוראות פסקה זו כדי לגרוע מהוראות כל דין או הסכם קיבוצי או הסכם אחר.

הראל שרעבי: אני מזכיר שבסעיף 23 זו הפתעה בשבילנו.

שגית אפיק: אוקיי.

הראל שרעבי: ואני גם לא יודע עד כמה הדבר הזה בכלל מתאים בתוך עולם - - -

שגית אפיק: אנחנו חשבנו על זה היום בבוקר אבל אם אתה חושב – זה לא ייכנס לך לתוך סעיף 23, זה ייכנס לך לחוק המתקן.

שגית אפיק: זה סעיף מרחף.

הראל שרעבי: אני מבין אבל - - -

שגית אפיק: הוא לא ייכנס לך לנוסח המשולב בתוך סעיף 23.

הראל שרעבי: יכול להיות שזה מיותר כי סעיף 3 – הוא לא מופיע פה כי למעשה התיקון פה הוא המשך של פסקה (3) – אומר שמשיכה בידי מעביד של עמית-שכיר, של כספים שהפקיד בקופת גמל אישית, זה בכפוף להוראות סעיף 26 לחוק פיצויי פיטורין ולהוראות לפי סעיף 14 לחוק האמור החלות עליו.

הראל שרעבי: זאת אומרת, הכפיפות של יכולת המעסיק למשוך לפי חוק פיצויי פיטורין, קיימת כבר במקור בחוק.

הראל שרעבי: קשה לנו לתת ב-no time את המשמעות של הדבר הזה.

שגית אפיק: בסדר.

שגית אפיק: שישאירו לנו כמנדט לבחון את השאלה הזאת.

שגית אפיק: בסדר?

הראל שרעבי: מנדט לבחון.

הראל שרעבי: בסדר גמור.

שגית אפיק: זאת הערה שפשוט עלתה ברגע האחרון.

שגית אפיק: אם נגיע למסקנה שזה לא דרוש – אני חשבתי ככה גם במקור – נגיע למסקנה שזה לא דרוש, זה לא ייכנס; נגיע למסקנה שיש צורך בהבהרה הזאת למען הסר כל ספק, אז נכניס אותה.

שגית אפיק: בסדר?

הראל שרעבי: בסדר.

משה גפני: הצעת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (קופות גמל) (תיקון – אופן משיכת כספים ממרכיב הפיצויים בסיום יחסי העבודה), התשע"ח-2018, כפי שהוקראה על-ידי היועצת המשפטית, עם השינויים שנעשו במהלך הדיון.

משה גפני: מי בעד אישור הצעת החוק, ירים את ידו.

משה גפני: מי נגד?

משה גפני: מי נמנע?

משה גפני: בעד – פה אחד

משה גפני: הצעת החוק אושרה לקריאה שנייה ושלישית.

משה גפני: אני מודה ליועצת המשפטית של הוועדה, לשגית, ללשכה המשפטית.

משה גפני: אני מודה לכם, משרדי הממשלה, אני מודה לרשות שוק ההון, אני מודה למשרד העבודה, ההסתדרות, לשכת עורכי הדין, לכולם, לתעשיינים, למעסיקים.

משה גפני: תודה רבה, אנחנו נביא את זה לקריאה שנייה ושלישית.

משה גפני: הישיבה נעולה.