הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 20, פרוטוקול מספר 220, 2018-05-28 11:30

יפעת שאשא ביטון: בוקר טוב לכולם, אני ברשותכם פותחת את דיון הוועדה בנושא הפקרת בריאות ילדי הפריפריה וההחלטה שלא לחסנם כנגד השפעת בשנה הבאה.

יפעת שאשא ביטון: זו אולי כותרת שנשמעת קשה, ואני מוכרחה לומר שבעיני מי שמתבונן על זה היא רכה מידי בשביל לבטא את התחושות שחשתי כאשר התבשרתי בבשורה הזו.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שאני יכולה בעניין הזה לדבר גם בשמם של חבריי חברי הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: הדיון הזה הוא גם בעקבות בקשה לדיון מהיר שביקש חבר הכנסת מאיר כהן, שגם הוא מגיע מהפריפריה וליבו תמיד שם.

יפעת שאשא ביטון: כמובן חברת הכנסת פנינה תמנו שטה.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר לכם, סליחה חבר הכנסת אלחרומי.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר לכם – השאלה הראשונה שעלתה כאשר שמעתי בעצם על הדברים, זה איך קורה שבריש גלי, לא תגידו בצורה סמויה או מתחת לפני השטח.

יפעת שאשא ביטון: בריש גלי יוצא משרד הבריאות ואומר: בשנה הבאה אנחנו מחסנים רק את ילדי המרכז, כי אין לנו מספיק תקנים לילדי הפריפריה.

יפעת שאשא ביטון: אני תוהה מי זה שישב במשרד ואולי לא העלה בדעתו להגיד הפוך.

יפעת שאשא ביטון: אין לנו מספיק תקנים, אז אולי אנחנו נחסן קודם את ילדי הפריפריה ואחר כך את ילדי המרכז?

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, ברור לכולנו שאופציה כזו היא בכלל לא על השולחן.

יפעת שאשא ביטון: לא חס וחלילה שאנחנו רוצים שידלגו על איזה ילד במדינת ישראל, אבל אני חושבת שעצם האמירה האומללה הזו מבטאת את התפיסה הישנה שאנחנו עדיין שבויים בה, והגיע הזמן שכל המערכות במדינת ישראל, לא רק מערכת הבריאות, יבינו שהילדים שבפריפריה הם לא הפקר.

יפעת שאשא ביטון: הם חלק ממדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: אם אין מספיק תקנים, אז צריך לראות איך אנחנו מוודאים שיהיה מענה שווה והולם לכל הילדים במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת כהן, בבקשה.

מאיר כהן: תודה רבה גברתי, תודה על הדיון.

מאיר כהן: אני שמח על כך שמיד כששמעת קבעת דיון.

מאיר כהן: לאלה מכם שלא מכירים את רזי הכנסת, אבל דיונים כאלה לוקח להם לפעמים זמן עד שמאשרים אותם, ואני מודה לך גברתי.

מאיר כהן: הסכמתי בשמחה גדולה להביא את הדיון אלייך, כי אין לי שום ספק שהוא יטופל בידיים טובות.

מאיר כהן: תראו חבר'ה, אני רוצה לדבר כאיש הנגב ובוודאי יושבת הראש תדבר כמי שגרה – אנחנו לא וויתרנו על החלום שלנו לגור בפריפריה.

מאיר כהן: אלחרומי מהמגזר הבדואי.

מאיר כהן: תראו, אנחנו התרגלנו.

מאיר כהן: ניחא שיש פחות מיטות תמיד, יש יותר מיטות במרכז מאשר בפריפריה.

מאיר כהן: ניחא שיש בעיה של רופאים.

מאיר כהן: גם התרגלנו לצערי הגדול שכל שנה מתים יותר בפריפריה מאשר במרכז.

מאיר כהן: מי שגר בצפון ובדרום, סביר שהוא יחיה 4 שנים פחות ממי שגר או גרה במרכז הארץ.

מאיר כהן: זה נשמע איום ונורא.

מאיר כהן: עכשיו, ניחא הדברים האלה שהם הפכו להיות לנושאים לדיונים ולסיסמאות בידיהם ובפיהם של שרים כאלה ואחרים, אבל בסופו של יום, כמו שאמרת יושבת הראש, בריש גלי מתפרסמת ידיעה בה אומרים אנשי משרד הבריאות שבשנה הבאה הילדים של תושבי דימונה, באר שבע, אשקלון, קריית שמונה – זה מעכו צפונה, כל אצבע הגליל.

מאיר כהן: אנחנו מודיעים לכם בזאת, שהילדים שלכם לא יחוסנו כי אין לנו תקנים.

מאיר כהן: זה נשמע משהו שאופייני למדינה של עולם שלישי.

מאיר כהן: אתמול ראיתי באמצע הלילה תכנית על מדגסקר, שזאת המדינה הענייה ביותר.

מאיר כהן: גם שם מי שנמצא בפריפריה לא מקבל טיפול רפואי כי הוא בפריפריה.

מאיר כהן: עכשיו, אני שואל שאלה, ותסלחו לי, זה לא מתוך בכיינות.

מאיר כהן: אני מאוד מפויס ואני משער שגם היושבת ראש.

מאיר כהן: אנחנו לא כאלה שגרים בפריפריה ובאים ובוכים שאכלו לנו ושתו לנו, אבל כשמדובר בילדים שלנו ובילדים של אנשי הפריפריה, אנחנו הופכים להיות ללוחמים הכי הכי.

מאיר כהן: היעלה על הדעת באמת שבבתי הספר הילדים לא יקבלו חיסון?

מאיר כהן: האם מישהו חושב, שר החינוך, שר הבריאות או שר האוצר, האם חושבים שדבר כזה יעבור בשקט?

מאיר כהן: אני את חיציי מפנה לשני שרים, שר הבריאות ושר החינוך.

מאיר כהן: אלה החצרות שלכם.

מאיר כהן: אני משער שאם הם היו באים ומבקרים את העניין, ומשרד הבריאות והחינוך היו שמים את זה לא בסוף סדר היום אלא בהתחלה, אני משוכנע ששר האוצר היה מוצא 5 או 7 מיליון שקלים.

מאיר כהן: אגב, זה מה שצריך להצעה שתכף אני אגיד.

מאיר כהן: לכן שיהיה ברור, גברתי היושבת ראש, אני מאוד מקווה שאת תלווי את זה צעד אחר צעד, ושתוך שבוע אנחנו נקבל תשובות.

מאיר כהן: ברגע ששר האוצר, שאנחנו משתתפים בצערו, יקום מהשבעה, כמובן שאנחנו נדאג לשים את זה על שולחנו.

מאיר כהן: גם בלי התקצוב של שר האוצר, משרד החינוך יכל מ-55 מיליארד שקלים למצוא 5-7 מיליון שקלים.

מאיר כהן: תאמינו לי שמוצאים.

מאיר כהן: אם היו עכשיו מדברים על גרעינים תורניים, הם היו שולפים 30 מיליון שקלים תוך 24 שעות.

מאיר כהן: רק כשזה קשור לילדי הפריפריה, כולם מגלגלים עיניים לשמיים.

מאיר כהן: אני מציע, גברתי, היות ואני שומע שאין בעיה של תקנים – בחלק מהמקרים יש כסף אבל לא מוצאים אחיות, אז מה שעשו עם הרופאים – בזמנו הייתי יושב ראש הרשות לפיתוח הנגב, וביום שהתקבלה החלטה לתת לרופאים שיבואו לדימונה מקצועות סיכון, נתנו 500 אלף שקלים לזוגות שהגיעו.

מאיר כהן: לא הייתה שום בעיה.

מאיר כהן: נמצא פה סגן מנהל בית החולים שיכול להעיד על זה.

מאיר כהן: לכן אני מציע, גברתי, הדבר הראשון שמשרד החינוך – ושתצא מכאן קריאה למשרד החינוך ולמשרד הבריאות, שהם ימצאו את התקציבים מידית.

מאיר כהן: בכדי לחדש מענק, שאגב, רוני גמזו לפני 5 שנים כשהיה מנכ"ל משרד הבריאות, נתן מענק של 37,000 שקלים לאחיות שעברו, ועברו אחיות.

מאיר כהן: הסיפור הוא לשכנע אחיות לעבור ולעבוד במגזר של בריאות הציבור.

מאיר כהן: זה מאתגר, זה מרתק, זה טוב.

מאיר כהן: צריך לשלם להן.

מאיר כהן: בסופו של יום, כמה אנשים יכולים לעבוד – אתם יודעים, אני תמיד אמרתי כשר הרווחה לעובדות הסוציאליות, כשאין לך מה להגיד להן אתה אומר להן שהן עושות עבודת קודש.

מאיר כהן: למי שאומרים שהוא עושה עבודת קודש, זאת אומרת שהשכר הוא על הפנים.

מאיר כהן: אז כמה אפשר להגיד לאחיות: אתן עושות עבודת קודש.

מאיר כהן: רוצים להעביר אותן, גברתי, ואני מבקש שתתעקשי על זה.

מאיר כהן: בכוחך לעשות את זה.

מאיר כהן: את יושבת ראש וועדה מאוד חשובה.

מאיר כהן: בתוך שבוע לשבת עם משרד הבריאות ומשרד החינוך, ולסכם על כך שבכדי לפתור את הבעיה של כאן ועכשיו, של החורף הבא, שכל הילדים יחוסנו.

מאיר כהן: לעשות הבהרה, מדובר בערך כ-100 אחיות, אני מניח שכ-50,0000 שקלים מענק לאחות זה יביא אותן להיכנס לשם.

מאיר כהן: בהנחה שזה ייקח 5 שנים או כמה שייקח, אז שיתקצבו את זה ל-5 שנים.

מאיר כהן: ל-10 שנים שיתקצבו.

מאיר כהן: אם זה לא יקרה, אני מזמין אותך, גברתי, להביא את כל ילדי הדרום והצפון לכאן.

מאיר כהן: הגיע הזמן שגם הילדים ישתתפו, זה חלק מהדמוקרטיה.

מאיר כהן: הם ישתתפו בהפגנה מול הכנסת.

מאיר כהן: שילדי הדרום והצפון ישאלו למה אנחנו מתגייסים לצבא ונותנים את הכל בשביל המדינה, אבל בכיתה ד' מישהו אומר שדמנו הפקר.

מאיר כהן: תודה רבה, גברתי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לך, חבר הכנסת מאיר כהן.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה רגע – אני יודעת שאתה צריך לצאת, בגלל זה אני גם נתתי לך לפתוח עוד לפני שאנחנו רואים את המצגת.

יפעת שאשא ביטון: אני רק רוצה לומר כמה דברים.

יפעת שאשא ביטון: אתה יודע, כל פעם כשאנחנו יושבים כאן בדיונים ומשרדי הממשלה אומרים: כן, אנחנו נפנה לאוצר, ואם ייתן כסף אז, זה אומר שאנחנו לא בסדר עדיפויות שלהם.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, רק אם תהיה להם איזו תוספת אז הם יתייחסו אלינו, אבל מתוך התקציב שלהם, הם לא יודעים לסדר את הדברים בצורה כזו שהם יתנו מקום וביטוי גם לילדי הפריפריה.

יפעת שאשא ביטון: בעובדה, גם תמיד מי שיוצא החוצה, מחוץ לטבעת, וזה לגמרי לא עניין של בכיינות, זה רק משקף את המדיניות המעוותת, זה בסופו של דבר מי שנמצא במסגרת, וזה ילדי הפריפריה ולא ילדי המרכז, ששם כבר מצאו את הדרך להסתדר.

יפעת שאשא ביטון: עכשיו, אני אומרת לכם את זה הכי בכנות, אני יודעת שתהיה פה מצגת ואני יודעת שיהיו פה אמירות של כמה קשה לאחיות בריאות הציבור והן צודקות, באמת קשה ובאמת צריך לטפל בזה.

יפעת שאשא ביטון: אבל זה עדיין לא סיבה, כי גם במציאות הנוכחית הם מצאו את הפתרון לילדי המרכז ולא מצאו את הפתרון לכלל ילדי ישראל.

יפעת שאשא ביטון: לכן, אני אפילו לא נכנסת למכניזם של איך אתם תפתרו את זה לשנה הבאה, אבל אין סיכוי שאנחנו ניתן למציאות כזו שבשנה הבאה יהיו ילדים בכיתה ד' במדינת ישראל, שאנחנו נגיד שעליהם אנחנו מוותרים השנה ועל האחרים לא.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שיש פה הרבה מעבר לחיסונים.

יפעת שאשא ביטון: יש פה עניין שהוא הרבה יותר רחב.

יפעת שאשא ביטון: אני אשמח לשמוע את משרד הבריאות, להבין בכלל איך יוצאת אמירה אומללה כזו של מי כן ומי לא בשנת הלימודים הקרובה.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך אנחנו ניתן לחברי הכנסת.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

רבקה שפר: שלון, שמי דוקטור רבקה שפר, אני ראש שירותי בריאות הציבור.

רבקה שפר: קודם כל, אני חייבת לציין שבעקבות כל המהלכים ניתנו המשאבים מבחינת כוח אדם מהאוצר, שנוכל לתת את החיסונים בצפון, בדרום ובאשקלון.

רבקה שפר: הסיבה שלא הייתה בעיה באזור המרכז, היא בגלל שהשירות ניתן שם על ידי פני ונטלי, מרכז, ירושלים, חיפה.

רבקה שפר: שם אנחנו יכולים לתת כסף ואין לנו בעיה של תקנים, כאשר בצפון ובדרום אנחנו צריכים לא רק כסף אלא גם תקנים אותם לא קיבלנו בשעתו.

רבקה שפר: כרגע יש לנו את התקנים.

רבקה שפר: אז תקנים ישנם, אבל אני חייבת להיות כנה ולומר שבזמן שאנו יודעים לאייש את התקנים בצפון, יש לנו קושי לאייש אותם באשקלון ובדרום.

רבקה שפר: באשקלון, בגלל נושא אסותא, ובדרום בגלל המחסור.

רבקה שפר: יש שם אופציות אחרות.

רבקה שפר: המקור וכל הקושי, לדעתי, הוא הנושא של השכר של אחיות בריאות הציבור.

רבקה שפר: שכר אחיות בריאות הציבור הוא בתחתית השכר של האחיות.

רבקה שפר: אני לא מדברת על אחיות בתי חולים שמרוויחות הרבה יותר, אבל אפילו אחיות בקהילה מרוויחות יותר מאחיות - - -

יפעת שאשא ביטון: אבל זה שיח שהיה פה כבר בהקשר אחר לפני מספר חודשים.

יפעת שאשא ביטון: אפילו יותר מפעם אחת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאילו מדברים מדיון לדיון, והולכים הביתה עד הפעם הבאה.

רבקה שפר: אז אנחנו מתכננים לנסות לקדם את הנושא הזה של השכר, אני בטוחה שבשילוב ידיים עם הסתדרות האחיות.

רבקה שפר: אני בטוחה שגם להן חשוב ששכר האחיות של בריאות הציבור שבאמת עושות עבודת קודש, מוודאות שתהיה מניעת מחלות וקידום בריאות בקרב הילדים.

רבקה שפר: צריך לבוא לזה איזשהו ביטוי גם בשכר.

רבקה שפר: אנחנו בסך הכל מבקשים השוואת שכר, כדי שתהיה איזושהי אופציה שאנשים אכן יבחרו בזה.

רבקה שפר: אז אנחנו מתכננים כן לנסות לראות איך מקדמים את זה - - -

מאיר כהן: כשאת אומרת אנחנו, את נציגת משרד הבריאות?

רבקה שפר: כן.

רבקה שפר: אנחנו מתכננים כרגע ניסיון לראות איך אפשר לשפר את - - -

מאיר כהן: אני שמח שפתרתם בצפון.

מאיר כהן: איך פתרתם בדרום?

רבקה שפר: לא, בצפון אין מחסור.

רבקה שפר: הכל עניין של - - -

מאיר כהן: אבל מה יקרה בשנה הבאה בצפון?

רבקה שפר: ישנן 2 בעיות.

רבקה שפר: בואו נאמר ככה, כל נושא בריאות הציבור ואחיות בריאות הציבור, יש פה שתי בעיות עיקריות.

רבקה שפר: ישנם אזורים שיש מחסור בכוח אדם רפואי של אחיות, ואז האחיות צריכות לבחור לאיזה כיוון הן הולכות.

רבקה שפר: כשהן באות לבחור, הן הולכות למקום שבו הן חושבות שהפרנסה למשפחה תהיה יותר טובה.

רבקה שפר: אז במקומות הללו, הבעיה היא של השכר.

רבקה שפר: יש לנו מקומות שבהם יש לנו בעיה שאין לנו תקנים, למשל טיפות חלב.

רבקה שפר: בצפון אין מחסור של תקנים ואין מחסור של כוח אדם, ולכן מצליחים לאייש את התקנים הקיימים.

רבקה שפר: אבל ישנם אזורים בארץ, למשל אם לוקחים אזור כמו אלעד ובית שמש, אין לנו תקנים.

רבקה שפר: אני מדברת על טיפות חלב.

מאיר כהן: אני שומע שיש בעיה קשה מאוד באצבע הגליל, כולל קריית שמונה.

רבקה שפר: אז אני אומרת, ישנם פה ושם נקודות בהן יש מחסור של תקנים, אבל הבעיה היא שגם כשיש לו תקנים, באזורים שונים בארץ אנחנו לא מצליחים לאייש בגלל השכר הנמוך.

רבקה שפר: אחיות בוחרות ללכת לכיוון אחר.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה ברשותך רגע לשאול כאן, יש את ההתייחסות בעצם, אנחנו קוראים להם עובדי קבלן או מיקור חוץ, שבאופן אבסורדי דווקא שם המציאות היא יותר טובה.

יפעת שאשא ביטון: הם מתוגמלים בצורה הרבה יותר טובה, כולל על הנסיעות והכל.

יפעת שאשא ביטון: למה אתם לא מנסים לפתור את זה באותו אופן גם באזורים האחרים?

רבקה שפר: אנחנו כפופים - - -

יפעת שאשא ביטון: למה לחייב את התקנים, לצורך העניין, את המקום שבו קשה לנו גם ככה?

רבקה שפר: אם אנחנו עובדים במסגרת שירות המדינה, אז אנחנו כפופים לחוקי התקשיר.

רבקה שפר: אנחנו לא יכולים לתת מה שבא לנו.

יפעת שאשא ביטון: אבל אתם אישרתם מיקור חוץ במרכז, פתרתם את הסיפור.

יפעת שאשא ביטון: למה אתם לא מאשרים - - -

רבקה שפר: החזירו את השירות לשירות המדינה בדרום ובצפון.

פנינה תמנו: החזרתם בדרום ובצפון, אבל בלי באמת לתגבר באחיות.

פנינה תמנו: גם אם אין אחיות שרוצות להגיע, בסוף אתם אפילו לא פתחתם להן חדרים בתוך מוסדות החינוך, דברים בסיסיים.

פנינה תמנו: למה שירצו לבוא?

פנינה תמנו: זה לא רק השכר?

פנינה תמנו: את כנציגת משרד הבריאות איפשהו מיתממת לטעמי.

פנינה תמנו: לבוא ולומר שהשכר נמוך ושאנחנו רוצים לראות איך, בזמן שכבר ב-2014 הוחלט שמחזירים את זה לידיים של המדינה.

פנינה תמנו: רק מה, אנחנו מדדים אפילו לעומת המצב שהיה פה בשנות ה-80 וה-90.

פנינה תמנו: בעיניי, זה קצת היתממות.

פנינה תמנו: צריך גם לבדוק את נושא האקדמיה.

פנינה תמנו: תבדקו את זה לעומק למה בצפון אין מחסור, כי יכול להיות שיש - - -

יפעת שאשא ביטון: חבר'ה, גם בצפון המצב הוא לא מזהיר - - -

רבקה שפר: אני חייבת להגיד שישנה חלוקה לא שוויונית של כוח אדם רפואי באזורים שונים בארץ.

רבקה שפר: אין מה לעשות, זה המצב.

יפעת שאשא ביטון: קדימה, אבל בשביל זה פה ממשלה, יש משרדים ממשלתיים שצריכים לטפל בזה.

רבקה שפר: אם יש הבדלי שכר, אז האחיות בוחרות ברגליים, ובצדק.

רבקה שפר: הן לא צריכות לבחור לקבל את השכר הכי נמוך.

פנינה תמנו: אבל את אמורה לתת פתרונות.

רבקה שפר: לכן יש צורך לעשות כמה מהלכים.

רבקה שפר: מהלך ארוך טווח צריך להיות שיפור השכר של האחיות.

רבקה שפר: כשהן באות לבחור, הן יבחרו גם את שירותי בריאות הציבור איפה שיש לנו תקנים.

רבקה שפר: עוד פעם, לא בכל מקום יש לנו תקנים.

רבקה שפר: דבר נוסף שצריך, לפחות כרגע בשלב הביניים, הוא לתת תמריצים כדי להביא את האחיות לדרום.

רבקה שפר: אני חייבת להגיד שישנם - - -

יפעת שאשא ביטון: או למצוא דרך שהילדים כולם יחוסנו, בין אם זה אחיות שמגיעות לעבוד שם או בכל דרך אחרת.

יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה אומרת את זה, כי אני לא רוצה חלילה שאנחנו נשב פה בעוד כמה חודשים ותגידו כן, אבל לא הצלחנו לגייס אחיות.

יפעת שאשא ביטון: לי זה לא משנה איך זה ייעשה, בסופו של דבר אתם צריכים למצוא פתרון בכל דרך שהיא כדי שכל הילדים יחוסנו.

יפעת שאשא ביטון: חשוב לי להדגיש את זה.

רבקה שפר: אני רוצה רק שוב לחזור ולומר, שהתמריצים שניתנו עד לפני שנתיים היו כל מיני סוגים של תמריצים, הגיעו לסל של קרוב ל-50,000 שקלים.

רבקה שפר: התמריצים קוצצו, הם ניתנו על ידי האומר וקוצצו.

מאיר כהן: הבנתי שהם התחילו ב-37,000 שקלים וירדו ל-27,000 שקלים.

רבקה שפר: זה לא היה 37,000 כיוון שהיו הטבות נוספות שהן שוות ערך לכספים.

רבקה שפר: סך הכל סל ההטבות היה קרוב ל-50,000.

מאיר כהן: לכם יש מתווה כזה במשרד הבריאות שהוא מוכן וצריך לתקצב אותו?

רבקה שפר: אנחנו רוצים את אותו מתווה שהיה.

רבקה שפר: כשהיה את המתווה ההוא, הצלחנו לאייש את כל התקנים.

מאיר כהן: זה מגיע למשהו כמו 2 מיליון שקלים בשנה.

מאיר כהן: האם אתם לא יכולים – סגן השר שלך ושר החינוך לא יכולים לשבת מתקציבם – היות והייתי שר בממשלה, אני יודע שכשכר רוצה 2-3 מיליון שקלים, תאמינו לי שיש.

מאיר כהן: האם באמת זה היה צריך להגיע למצב של כותרות ושל תחושה כזאת קשה של אנשי הפריפריה, או שאת יכולה להגיד לנו עכשיו – שני דברים אני רוצה לשמוע.

מאיר כהן: אלף, שלא תהיה בעיה והילדים יחוסנו.

מאיר כהן: בית, האם את יכולה לבוא לוועדה בעוד חודש ולתת ליושבת ראש הוועדה סיכום דברים?

מאיר כהן: חודש זה מספיק לכם?

יפעת שאשא ביטון: אם הם יגידו לא, אנחנו עוד חודש יוצאים כבר לחופשת הקיץ.

מאיר כהן: אבל החיסונים מתי?

מאיר כהן: החיסונים הם בשנה הבאה.

יפעת שאשא ביטון: כן, אבל החיסונים הם לפני החורף.

מאיר כהן: אני אתן לך מילה, בסדר?

מאיר כהן: זה טוב שהוועדה הזאת קיימת והיא הופכת להיות בנוסף לוועדה לזכויות הילד גם הוועדה לזכויות הפריפריה.

מאיר כהן: אני מודה לך על זה.

מאיר כהן: כאחד שגר בדימונה, זה חשוב.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת כהן.

יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות, מישהו נוסף רוצה להתייחס?

יפעת שאשא ביטון: ואז ניתן לחברת הכנסת פנינה תמנו.

יפעת שאשא ביטון: משרד הבריאות, בבקשה.

מיכאל גדלביץ: שמי מיכאל גדלביץ, אני רופא במחוז דרום.

מיכאל גדלביץ: בזווית הפריפריאלית שלנו, השירות הזה עבר מהידיים שלנו, מהקבלן, בשנת 2012.

מיכאל גדלביץ: הסיבה למעבר הזה, חשוב לדעת, הייתה כישלון חרוץ של הקבלן בדרום.

מיכאל גדלביץ: רק בדרום.

מיכאל גדלביץ: זה הגיע לרמות של ביצוע זוועתי, זה מתכון להתפרצויות.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, אז מתקנים את זה, לא צריך לשנות את כל המערך.

מיכאל גדלביץ: הנושא הזה תוקן ברמה כזאת שאנחנו משלבים את כל העבודה.

מיכאל גדלביץ: ביחד עם טיפות חלב, אנחנו נעזרים במשאב הזה של טיפות חלב על מנת שנוכל לתת את השירות לתלמיד גם בצורה הנכונה.

מיכאל גדלביץ: אנחנו לוקחים קצת מפה וקצת משם ומסדרים את העניין, והתוצאות היום הן טובות.

מיכאל גדלביץ: אבל הזמן חולף, הדרישות והציפיות עולות, התכנים מתרבים, נוסף החיסון אם אתם זוכרים, אני מניח שלסרטן צוואר הרחם.

מיכאל גדלביץ: נוספו חיסוני שפעת כיתה ב' וכיתה ג', וכלום, פשוט כלום.

מיכאל גדלביץ: במקביל, יש את כל העניין הזה של אחיות.

מיכאל גדלביץ: אין תוספת של אחיות, אין אטרקציה.

מיכאל גדלביץ: בדרום המצב הזה- - -

יפעת שאשא ביטון: אין התאמה של התקנים ושל המערך כוח אדם לכל הדרישות בעצם שנוספו.

מיכאל גדלביץ: זה פער אחד.

מיכאל גדלביץ: הפער השני שיש לי היום, גם מול התקנים שיש לי, שחסר לי, יש לי כרגע 20 תקנים ריקים בתוך המחוז.

מיכאל גדלביץ: זה פשוט אסון.

מיכאל גדלביץ: אחיות נקרעות, דיברו פה על עבודת קודש.

מיכאל גדלביץ: אחיות מגיעות להישגים – אתם זוכרים את אירוע פולר?

מיכאל גדלביץ: זה תעודת כבוד אדירה לאחיות שלנו, שאירוע כזה חלף אצלנו בלי אף מקרה אחד, כי כולם היו מחוסנים.

מיכאל גדלביץ: אנחנו צריכים להסתכל קדימה.

מיכאל גדלביץ: הפערים האלה שיש לי, הפער הראשון של מה שחסר אל מול המשימות ואחד של 20 תקנים ריקים בדרום, 8 תקנים ריקים באשקלון.

מיכאל גדלביץ: מעולם לא היו תקנים ריקים באשקלון, והדבר הזה גם מתדרדר עם העניין הזה של אטרקטיביות של תפקיד אחות בריאות הציבור וגם אסותא.

מיכאל גדלביץ: היום אחות צעירה שסיימה לימודים, ובעלה, לא יודע מה, שוטר, הם מרכיבים משפחה, למה שהיא תלך לעבוד בבריאות הציבור?

יפעת שאשא ביטון: אוקי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לומר, דוקטור גדלביץ, אין לנו בכלל את הפריווילגיה של פנינו לעתיד, כי יש לנו דברים בכאן ועכשיו שאנחנו צריכים לתת להם מענה.

יפעת שאשא ביטון: אני בכוונה, ואני אדגיש את זה כל הזמן, לא נכנסת לצורת הפתרון.

יפעת שאשא ביטון: קל להיתפס בזה שניסינו בדרך הזו ולא הצלחנו.

יפעת שאשא ביטון: פתרון צריך להינתן בין אם באיוש תקנים, ואם אין תקנים אז מבחינתי אפילו מיקור חוץ לאותה משימה שאנחנו מבקשים לבצע.

יפעת שאשא ביטון: אין מצב שיש ילדים במדינת ישראל שלא מקבלים את מה שמגיע להם לקבל בגלל שהמערכת קצת חורקת.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חברת הכנסת - - -

קריאה: זה תוצאה של כיבוי שריפות.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, אני לא יודעת מה גברתי.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל, אני מבקשת לא להתפרץ סביב השולחן.

יפעת שאשא ביטון: אני רק אומר לך שצריך ללכת בשני קווים מקבילים.

יפעת שאשא ביטון: צריכות להיות תכניות לעתיד, לראות איך אנחנו עושים התאמה של השירותים והצרכים שהולכים ומתרבים לכוח האדם במערכת, ולצד זה גם יש דברים שאנחנו צריכים לפתור בכן ועכשיו.

יפעת שאשא ביטון: זה לא צריך להיות זה על חשבון זה או זה במקום זה, זה יכול להיות זה וגם זה.

יפעת שאשא ביטון: כך מערכת בריאה עובדת, ואני מצפה שגם מערכת הבריאות תהיה מערכת בריאה.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

פנינה תמנו: גברתי היושבת ראש, ראשית אני רוצה להודות לך על ההתכנסות של הדיון הזה מהר ככל האפשר, וכמובן להודות לסגן יושב ראש הכנסת מאיר כהן, על כך שהוא יזם את הדיון הזה.

פנינה תמנו: אני חושבת שזה דיון חשוב מאין כמותו.

פנינה תמנו: אני רוצה לתת דגש קודם כל, לפני הפתרונות ולפני כל הליקויים, אני רוצה לדון רגע ברמת החלטה כזאת, מה היא אומרת.

פנינה תמנו: ההחלטה שנלקחה במשרד הבריאות שיודעת שמבדילה את הילדים מהפריפריה לעומת הילדים מהמרכז, היא החלטה בלתי מוסרית בעליל.

פנינה תמנו: אני מנסה לחשוב מה זה אומר עליכם, משרד הבריאות.

פנינה תמנו: הכרסום ברמת הערכיות, הפגיעה בזכויות יסוד, ההפרה של חוק בריאות ממלכתי.

פנינה תמנו: איך בכלל נלקחה החלטה כזאת?

פנינה תמנו: בעיניי זה שיטת מצליח מה שעשיתם.

פנינה תמנו: החלטה כזו יכלה לעבור מתחת לרדאר אלמלא העיתונאית קטי דור הייתה חושפת אותה.

פנינה תמנו: היא גם, כשהיא קיבלה את התשובה בפעם הראשונה, היא שאלה את עצמה פעמיים – היא אמרה לי: לא האמנתי שהם נותנים לי תשובה בלי למצמץ, שכן, הילדים מהפריפריה לא יקבלו את החיסון בזמן שילדים מהמרכז כן יקבלו.

פנינה תמנו: רבותיי, לא תהיה שיטת מצליח.

פנינה תמנו: חברי הכנסת ימעדו כאן כחוצץ בין החלטות מפלות, החלטות שמדרגות ילדים, החלטות שמזניחות את מי שנראה כאוכלוסייה שלא תצעק.

פנינה תמנו: הציבור לא מטומטם בפריפריה.

פנינה תמנו: מה חשבתם?

פנינה תמנו: שלא נעלה על זה?

פנינה תמנו: שהציבור לא יידע את זה?

פנינה תמנו: זה מתווסף לדברים שמנה חבר הכנסת מאיר כהן.

פנינה תמנו: לא מספיק שגם ככה יש פערים במספר הרופאים, פערים במספר המיטות, פערים במספר בתי החולים.

פנינה תמנו: אז לבוא לקחת החלטה כזאת, אני חושבת שלמרות שסגן השר אמר במליאה שהוא לא מבין על מה מדובר, אני חושבת שהוא צריך לעשות בירור מקיף מי לקח את ההחלטה הזאת, לפני שבכלל עוברים לאיך פותרים את הסוגיות הללו.

פנינה תמנו: במדינת ישראל 2018 לא לוקחים החלטה כזאת גם במחיר שמבטלים את השירות לכל הילדים.

פנינה תמנו: אתם צריכים לעשות חשבון נפש בעניין הזה.

פנינה תמנו: תחשבו מה קורה לאותו ילד פרודוקטיבי, שמרגיש הכי ישראלי, ובסוף פותח את הטלוויזיה משדרות או באר שבע, ומבין שהוא מחוץ לקונצנזוס שלכם, לא שלנו.

פנינה תמנו: אני מקווה, גברתי היושבת ראש, שלא רק נרפה, ואני כן הייתי רוצה לדעת שיתנו תשובות מי לקח את ההחלטה, ראשית.

פנינה תמנו: קל מאוד להגיד שאנחנו רוצים להעלות את השכר- - -

לאה פדידה: הוא צריך להתפטר.

יפעת שאשא ביטון: רגע, רגע חבר'ה.

לאה פדידה: על אמירה כזאת צריך להתפטר.

יפעת שאשא ביטון: אבל רגע, שנייה, בואו לפחות אנחנו נהיה מתורבתים.

לאה פדידה: זה מאוד תרבותי לדרוש פיטורים של מנכ"ל שמקבל החלטה כזאת.

יפעת שאשא ביטון: חברתנו מדברת.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת פדידה, אני יודעת שזה מכעיס.

יפעת שאשא ביטון: אני מבטיחה לתת לך לדבר ואני לא אתן לאף אחד להפריע כשתדברי.

פנינה תמנו: אסיים בזה שאני אומר שאי אפשר לעבור לסדר היום במציאת פתרונות לבעיות המערכתיות, כאשר נלקחת החלטה כזאת כמו שאמרתי, שהיא פשוט בלתי מוסרית בעליל.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת פנינה תמנו שטה.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אלחרומי, אחר כך אנחנו נעשה אנשי מקצוע ונעבור, בסדר?

סעיד אלחרומי: תודה גברתי היושבת ראש על המהירות בקביעת הדיון.

סעיד אלחרומי: אני ראיתי את הבקשה של חבר הכנסת, סגן יושב ראש הכנסת מאיר כהן, מיד הצטרפתי לזה.

סעיד אלחרומי: אני חושב שאנחנו רגילים כאנשי הפריפריה לדיונים עמוקים בנושאים רבים של קיפוח.

סעיד אלחרומי: גם בבריאות, גם בכלכלה ובהמון נושאים אחרים.

סעיד אלחרומי: אני אגיד לכם את האמת, כששמעתי וקראתי על ההחלטה, ההודעה היא אומללה ומבישה.

סעיד אלחרומי: ככה אפשר להגדיר אותה.

סעיד אלחרומי: אומללה, מבישה וממש מקוממת.

סעיד אלחרומי: רבותיי, המצב בדרום, ולפחות המקום שאני מכיר – הסתובבתי ברוב הכפרים בדרום וישבנו כמה ישיבות, דיברנו עם סגן השר בנושא המחסור בטיפות חלב.

סעיד אלחרומי: מקומות מתפוררים, טיפות חלב מתפוררות.

סעיד אלחרומי: מקומות שיש בהם מחסור בתקנים של אחיות, ועכשיו קיבלנו את המכה הזאת שלא יהיו חיסונים.

סעיד אלחרומי: ככה, בלי בושה.

סעיד אלחרומי: ילדי הדרום והצפון לא יחוסנו.

סעיד אלחרומי: אני לא יודע איך יצא דבר כזה שמישהו אפילו העז להוציא את ההודעה הזאת, להתקשר למחוזות ולהגיד להם שילדי – איפה אנחנו?

סעיד אלחרומי: אפשר להגיד שיש מחסור, אפשר להגיד שאנחנו בכל הארץ מחסנים מחצית, לא יודעת.

סעיד אלחרומי: אבל להגיד את זה, זה כבר מאוד חמור.

סעיד אלחרומי: שלושה דברים ברורים שצריך לעשות מידית: אלף, צריך לפתור את הסוגיה מידית, גם בדרום וגם בצפון.

סעיד אלחרומי: יש שומן למשרדים.

סעיד אלחרומי: אנחנו מכירים את התקציבים של המשרדים, אפשר לעשות את זה.

סעיד אלחרומי: אפשר לעשות תכנית חירום ולפתור את הסוגיה.

סעיד אלחרומי: בית, רבותיי, אני כראש עיר ניסיתי לשכנע בנות ללמוד בבתי ספר לאחיות.

סעיד אלחרומי: ניסיתי לשכנע אותן.

סעיד אלחרומי: כשאני מגיע לילדה ואני אומר לה שהיא סיימה כבר י"ב ויש לה בגרות טובה מאוד, אני אומר לה ללמוד להיות אחות בבית חולים או בטיפת חלב.

סעיד אלחרומי: תשמעו, הילדים מדברים עם עצמם.

סעיד אלחרומי: היא מעדיפה ללכת להיות מורה בבית ספר ולהיות בתפקיד אחר מאשר להיות אחות בטיפת חלב בשגב שלום או בירוחם.

סעיד אלחרומי: למה?

סעיד אלחרומי: בגלל השכר.

סעיד אלחרומי: בסופו של דבר היא צריכה ללכת הביתה עם תלוש משכורת, ואם התלוש עלוב, היא לא תגיע לשם.

סעיד אלחרומי: לכן אנחנו חייבים תמריצים.

סעיד אלחרומי: ממש תמריצים במהירות האפשרית.

סעיד אלחרומי: גימל, בתי הספר לסיעוד.

סעיד אלחרומי: אם אנחנו ב-4 השנים הבאות נעשה מאמץ לגייס אחיות לתקנים האלה שחסרים – יש לך 20 תקנים חסרים, אז אני חושב שצריך להוסיף עוד תקנים.

סעיד אלחרומי: בית, בתי הספר - - -

יפעת שאשא ביטון: קודם כל שיהיה את ה-20.

סעיד אלחרומי: אני לא יודע כמה בנות עכשיו.

סעיד אלחרומי: בבאר שבע באוניברסיטת בן גוריון ובברזילי באשקלון, כמה לומדות סיעוד?

סעיד אלחרומי: כמה אחיות יהיו לנו שיצאו ולמדו סיעוד?

סעיד אלחרומי: אלו הם שלושת הדברים שצריך מהר מאוד לבצע אותם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חבר הכנסת אלחרומי.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לחדד איזושהי נקודה.

יפעת שאשא ביטון: אמרת שהם עשו את זה בלי בושה, וזה נכון.

יפעת שאשא ביטון: יש דברים שהיינו מתביישים פעם לומר אותם, וגם את הבושה איבדנו.

יפעת שאשא ביטון: לבוא ולהגיד בשנת 2018, אני מזכירה לכולם שאנחנו לא בדיון על שנות ה-50 וה-60 במדינת ישראל, אנחנו בשנת 2018.

יפעת שאשא ביטון: להגיד שהמרכז כן והפריפריה לא, אני חושבת שעוד לפני שהבנו מה הם כן והאחרים לא, זה הקפיץ את כולם.

יפעת שאשא ביטון: גם בעניין הזה אנחנו צריכים להיות מאוד רגישים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, משרד הבריאות רצה להשיב.

רבקה שפר: אני רק רוצה לומר, קודם כל לגבי בתי ספר לסיעוד, יש מעקב מאוד צמוד ונעשים הרבה מאוד מאמצים להגדיל ככל הניתן את מספר הסטודנטים לסיעוד כדי למלא את החסר.

רבקה שפר: הבעיה היא שכשהם יוצאים, הם באמת בוחרים בסיעוד בתחום אחר.

רבקה שפר: כן חשוב לי לומר, כמו שסגן השר אמר, לא תהיה אפליה.

רבקה שפר: אנחנו ניתן את השירות ונדאג שהוא יינתן.

רבקה שפר: לבקשתך, אנחנו ניתן לך תכנית כמו שסיכמנו.

פנינה תמנו: גברתי היושבת ראש, שהמדינה תסבסד במלואו את כל הלימודים של סיעוד.

יפעת שאשא ביטון: רגע, שניה, אפשר לקיים דיון על אחיות בריאות הציבור, אבל אני לא רוצה שנברח לשם כי אז יהיה קל לא לטפל במה שלשמו אנחנו יושבים כאן.

יפעת שאשא ביטון: אני מבטיחה שאנחנו נקיים גם על זה דיון, אז אנחנו יכולים להיות רגועים.

יפעת שאשא ביטון: גברת ניצה כהן בבקשה, את גם רצית להתייחס.

יפעת שאשא ביטון: נציגת משרד הבריאות, נכון?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

ניצה כהן: שלום, אני ניצה כהן, אני האחות המפקחת הארצית בבריאות הציבור.

ניצה כהן: נמצאת פה יחד עם האחיות המפקחות המחוזיות ועוד אחיות מבריאות הציבור.

ניצה כהן: חשוב לנו מאוד לציין את האמירה שהנושא של בריאות ילדי ישראל, ללא הבדל היא נר לרגלינו ואנחנו לא חלק בנושא הזה של האפליה.

ניצה כהן: זה דבר מאוד חשוב.

ניצה כהן: כל האחיות באמת עושות עבודת קודש, עם ציניות ובלי ציניות זה נכון.

ניצה כהן: אנחנו עובדות במציאות מאוד מורכבת ומאוד קשה, והדברים האלה עלו.

ניצה כהן: יחד עם זאת, כולנו מגויסות.

ניצה כהן: הערכים של מקצוע הסיעוד ובריאות הציבור זה הערכים שמנחים אותנו.

ניצה כהן: אנחנו נמצאים פה כי הדברים האלה מאוד חשובים לנו.

ניצה כהן: אנחנו רוצים להמשיך לעשות את העבודה בצורה הכי מקצועית ובצורה הכי מכובדת, ללא אפליה של מטופלים.

ניצה כהן: יחד עם זאת, נציין שחובה על כולנו לעשות מאמצים לשפר את מעמדה של האחות בישראל, ובפרט את מעמדה של אחות בריאות הציבור.

ניצה כהן: אם זה אפשרי, אני מבקשת אולי שתאפשרי לאחת מאחיות השטח להביע את עמדתה.

ניצה כהן: מאוד חשוב לי שתשמעו את קולו של השטח.

ניצה כהן: אני, כאחראית על האחיות בבריאות הציבור בישראל, אני חושבת שלאחיות של השדה יש הרבה מה לומר ואני חושבת שמאוד חשוב שתשמעו את המשהו המאוד אותנטי מהניסיון.

ניצה כהן: אני מודה לכם.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אזולאי, אתה רוצה עכשיו?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך קארין אלהרר.

ינון אזולאי: קודם כל, גם אני מצטרך ומברך על ההחלטה לקיים את הדיון הזה.

ינון אזולאי: אני גם גדלתי בעכו בגליל, היום אני גר באשדוד.

ינון אזולאי: הנושא מאוד קרוב לכולנו, הילדים של כולנו נמצאים באותה בעיה.

ינון אזולאי: אמרה כבר חברת הכנסת פנינה תמנו שטה – טוב שזה בכלל לא היה מגיע לעולם, אבל כשזה כבר הגיע, הבאתם שבעצם בגליל הפתרון של תקנים קיים.

ינון אזולאי: השאלה היא באמת למה לא מצליחים לאייש את זה, ככה היא אמרה.

ינון אזולאי: היא אמרה שיש פתרון של תקנים, אבל אין אחיות.

ינון אזולאי: אלף, מה עושים באמת בשביל לקלוט את האחיות, להביא אולי מאזורים אחרים.

ינון אזולאי: חוץ מזה, אם לא תמצאו אחיות אז הילדים האלה לא יחוסנו.

יפעת שאשא ביטון: לא, הם ימצאו פתרון, זה מה שאמרנו.

יפעת שאשא ביטון: חבר הכנסת אזולאי, אני פשוט יודעת שהפריעו לך כאן בצד לשמוע את כל הדיון, אבל זאת הייתה ההתעקשות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מבקשים דרך פתרון, זה לא מעניין אותנו איך יפתרו את זה.

יפעת שאשא ביטון: שיפתרו את זה.

ינון אזולאי: באמת חשוב לחזק את האחיות.

ינון אזולאי: כולנו נפגשים איתן בטיפת חלב ובכל מקום, מאז שנולדים.

ינון אזולאי: אני חייב להגיד שהן תמיד עם החיוך וצריך לחזק אותן.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת קארין אלהרר, אחר כך חברת הכנסת פדידה ולבסוף המועצה לשלום הילד.

קארין אלהרר: תודה רבה גברתי.

קארין אלהרר: אני רוצה להצטרף לברכות גם ליוזם הדיון וגם לך גברתי על קיומו של הדיון בצורה דחופה.

קארין אלהרר: לפני שנתיים לדעתי, קיימנו דיון בוועדה לביקורת המדינה בדיוק על העניין הזה.

קארין אלהרר: זה אפילו היה דיון אחרי, בתקופתי.

קארין אלהרר: בתום הדיון, משרד הבריאות התחייב להביא תכנית שתראה גידול בתקנים.

קארין אלהרר: טענו, בצדק רב, שהם מייבשים את המערכת הזאת.

קארין אלהרר: הם ממש עושים הכל כדי שזה יהיה כל כך רעוע, כל כך לא משתלם למישהו, עד שתבוא הממשלה ותגיד: אתם יודעים מה?

קארין אלהרר: תראו, ממשלתי לא טוב.

קארין אלהרר: בואו נעשה משהו פרטי.

קארין אלהרר: מה אנחנו רוצים עכשיו את כל הדבר הזה?

קארין אלהרר: זה הרי לא טוב.

קארין אלהרר: גם אתם אומרים שזה לא טוב.

קארין אלהרר: זה נשמע קונספירטיבי, אבל כנראה שזו לא ממש.

קארין אלהרר: זו שיטה שעבדה ככה בהרבה דברים אחרים.

קארין אלהרר: היא עבדה ככה בשירותי רווחה רבים, והם עכשיו עברו לשירותי בריאות הציבור.

קארין אלהרר: אני פשוט רוצה להבין מה התמריץ שלי כחברת כנסת לסמוך על ההתחייבות של משרד הבריאות.

קארין אלהרר: למה היא תהיה שונה מלפני שנתיים?

יפעת שאשא ביטון: לגבי החיסונים או לגבי בכלל הסיפור של התמריצים?

קארין אלהרר: לגבי טיפות חלב, לגבי מעמדה של האחות.

קארין אלהרר: יש לי דה ז'ה וו כזה מהדיון שהיה, אומנם הוא לא היה ספציפי לגבי חיסונים, אבל בהחלט היה דיון כזה.

קארין אלהרר: הדברים נאמרו.

קארין אלהרר: מה שכן קרה שזה בעיניי חמור מאוד, התקדמנו עוד שלב ב"פתרון".

קארין אלהרר: עכשיו אנחנו לא אומרים נביא לכם תכנית, עכשיו אנחנו אומרים: אתם יודעים מה?

קארין אלהרר: אז יש לנו משאבים מוגבלים.

קארין אלהרר: במקום שנעשה איגום משאבים ונראה איך מרבים את המעגל ומוצאים פתרון, הפתרון שאני יודע למצוא, משרד הבריאות, הוא פשוט לתת לאוכלוסייה מסוימת, ולאוכלוסייה אחרת לא צריך.

קארין אלהרר: עכשיו, אני באמת שואלת, הרי זה לא שבמקומות אחרים ששמים עליהם את היד, משרד הבריאות מצטיין.

קארין אלהרר: אתמול, אני לא יודעת מי מכם שמע, אבל כל המקצועות הפרא רפואיים יצאו לשביתה.

קארין אלהרר: גם בקופות החולים, גם בבתי החולים.

קארין אלהרר: אין מטפלים פרא רפואיים בישראל, ויש ילדים שזקוקים לשירותים הפרא רפואיים.

קארין אלהרר: אני באמת רוצה לשאול.

קארין אלהרר: אלף, זה שאף אחד בכלל לא שמע על הדבר הזה, זה תעודת עניות לנו.

קארין אלהרר: הדבר השני, אני באמת שואלת מה ישתנה?

קארין אלהרר: תנו לי משהו להיאחז בו, אני מבטיחה להיות אופטימית כמיטב יכולתי.

קארין אלהרר: אני מגייסת את כל כוחותיי שנותרו.

קארין אלהרר: מה ישתנה?

קארין אלהרר: למה הפעם זה באמת יהיה שונה מפעמים קודמות?

יפעת שאשא ביטון: כי אנחנו לא נרפה.

יפעת שאשא ביטון: תראי, הם יכולים להבטיח פה מה שהם רוצים.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר אם אנחנו לא נשב עם היד על העורק הראשי, אז זה לא יקרה.

יפעת שאשא ביטון: ככל שאנחנו ניתן להם יותר זמן, אז הדברים ימרחו יותר.

יפעת שאשא ביטון: אני לא יודעת אם זאת האחריות שלנו, אבל אני מרגישה שיש עלינו חובה פשוט לשבת שם עם היד על הדופק ולוודא שזה קורה.

קארין אלהרר: אני אצטט את מנכ"ל משרד הבריאות בעצמו.

קארין אלהרר: הוא אמר לי: זה מעולה שאתם עושים דיונים, אתם מחייבים אותנו לתת פתרונות.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נמשיך לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: את יודעת שאני יודעת להציק.

קארין אלהרר: אין ספק בזה גברתי.

קארין אלהרר: חייבים להודות שאת מקיימת דיונים ודיוני מעקב, שזו בהחלט השיטה לייצר דיונים כי דיון וזהו זה לא קורה.

קארין אלהרר: אני באמת אומרת, בסוף צריך לדעת לייצר פתרון שיינתן לכל ילדי ישראל בצורה שוויונית.

קארין אלהרר: אחרת לא רק שזה לא מוסרי, נאמר כאן לא מוסרי אבל זה יותר מזה.

קארין אלהרר: זה פשוט לא חוקי.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה חברת הכנסת קארין אלהרר.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת פדידה, אחר כך המועצה לשלום הילד ואחר כך גם משרד החינוך .

יפעת שאשא ביטון: אני אתן לכולכם, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, חברת הכנסת פדידה.

לאה פדידה: ראשית, תודה יושבת הראש.

לאה פדידה: זו לא פעם ראשונה שאני מגיעה לוועדה ורואה שברגישות ובתבונה את דנה פה ומובילה דיונים מאוד חשובים לטובת האנשים שלעיתים שוכחים אותם.

לאה פדידה: אני לא יודעת אם אפשר לעבור על כך לסדר היום.

לאה פדידה: אמירה כזו, החלטה של מנכ"ל משרד הבריאות, זה מעבר לאמירה.

לאה פדידה: זה מדיניות.

לאה פדידה: זה עובר על חוק זכויות האדם, זה עובר על חוק אמנת זכויות הילד.

לאה פדידה: זה עובר על כל כך הרבה דברים, שמכאן צריכה לצאת קריאה ברורה.

לאה פדידה: הוא חייב לשים את המפתחות וללכת הביתה.

לאה פדידה: אין מקום לאמירה שמראה אפליה כל כך מובנית.

לאה פדידה: אני רוצה לראות אחות שחונכה לקבל ולקבל – אני עד היום זוכרת את אחות בית הספר, שמביאים לה שני ילדים ואומרים לה: את זה את לא יכולה לחסן כי הוא מהצפון, ואת זה את יכולה.

לאה פדידה: איך היית מרגישה?

לאה פדידה: הרי זה פשוט לא יעלה על הדעת.

לאה פדידה: לכן, לא ייתכן שבאמת כמו שאת אמרת, ב2018 אנחנו נראה ככה.

לאה פדידה: אין מיגון בצפון, אין בריאות בצפון, אין תקנים בצפון.

לאה פדידה: היום גם גילינו שמותר, גברתי היושבת ראש, לקבל עובדים סוציאליים בלי הכשרה בצפון.

לאה פדידה: יש דבר אחד כן בצפון: תושבים, אזרחים, ילדים.

יפעת שאשא ביטון: בואי רגע, כמי שבאה מהצפון יש הרבה מאוד דברים טובים בצפון.

לאה פדידה: בצפון אין מספיק מיגון.

לאה פדידה: אני לא אומרת את הדברים החיוביים כי אני באה מהצפון ובטוח שיש שם דברים חיוביים, אבל בואי נשים את המוקד.

לאה פדידה: מה עשינו בשבועות האחרונים יחד איתך?

לאה פדידה: אין מיגון בצפון, חסרים תקנים בצפון.

לאה פדידה: היום תקראי מה שרשמו, אפשר לקבל עובדים סוציאליים בלי הכשרה בצפון.

לאה פדידה: מישהו שכח שיש תושבים, יש ילדים נפלאים ויש ילדות נפלאות.

לאה פדידה: אנחנו נותנים למצב כזה להתקיים.

לאה פדידה: זו עליית מדרגה מבחינתי.

לאה פדידה: זאת כבר אפליה מובנית.

לאה פדידה: זו לא אמירה של נער או נערה, זאת שערורייה שאנחנו כמחוקקים לא יכולים לעבור עליה בשתיקה, אלא מצד אחד לראות איך זה נפתר באופן מידי.

לאה פדידה: מצד שני, איך לעולם, אפילו ברמת אמירה, זה לא ייאמר יותר.

לאה פדידה: המחשבה היא מחשבה מעוותת.

לאה פדידה: הדברים הכי נוראיים התחילו מאמירה.

לאה פדידה: אותו אדם שקיבל את ההחלטה הזאת, היא החלטה שאי אפשר לפתור אותה והחלטה אומללה.

לאה פדידה: זה אולי פליטת פה של חבר כנסת, אפשר להגיד החלטה אומללה.

לאה פדידה: הוא צריך לשים את המפתחות וללכת על מנת שאנחנו נבין שאף ילד במדינת ישראל הוא לא סוג ב'.

לאה פדידה: כל ילד וילדה שווים הם.

לאה פדידה: תודה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

פנינה תמנו: חברת הכנסת פדידה, זה שתי מדינות לעם אחד נהיה.

פנינה תמנו: באמת, זה עצוב לומר את זה.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, תודה רבה חברת הכנסת פדידה.

יפעת שאשא ביטון: המועצה לשלום הילד בבקשה.

כרמית פולק כהן: כרמית פולק כהן, היועצת המשפטית של המועצה לשלום הילד.

כרמית פולק כהן: אני חייבת לומר שחברת הכנסת אלהרר באמת הוציאה לי את המילים מהפה, אבל אני בכל זאת אומר שאנחנו חייבים לשאול את השאלה האם בסופו של דבר שירות שניתן על ידי המדינה יכול להיות שירות פחות טוב משירות שניתן בשירות מופרט?

כרמית פולק כהן: היינו באלפי דיונים וכל הנוכחים פה יודעים כמה המדינה התעקשה שהשירות הזה יישאר מופרט.

כרמית פולק כהן: אז קשה שלא לתהות וקשה שלא לחשוב, האם המדינה ואפילו ההודעה האומללה הזאת היא לא איזשהו כלי על מנת להגיד שאנחנו חייבים מיקור חוץ, אין לנו שום ברירה אחרת.

כרמית פולק כהן: בואו, אנחנו מוכנים שהשירות יחזור להיות מופרט.

כרמית פולק כהן: הרי זאת הייתה האג'נדה שלכם מלכתחילה, וגם כשזה חזר לדרום לא רציתם שזה יחזור לדרום.

כרמית פולק כהן: זה חזר כפיילוט.

כרמית פולק כהן: לא רציתם את זה, רציתם שהשירות יישאר מופרט ונלחמתם בכולנו בוועדות הכנסת.

כרמית פולק כהן: אז אני אומרת, אלף, ברור שצריך לתת פתרון לסוגיה הזאת.

כרמית פולק כהן: אם היא לא תיפתר, אני אומרת כאן קבל עם ועדה, שאנחנו נגיד בג"ץ.

כרמית פולק כהן: כמו שאמרה חברת הכנסת קארין אלהרר, זה לא חוקי בעליל.

כרמית פולק כהן: לא ייתכן שיהיה כזה חוסר שוויון בין ילדים במדינת ישראל.

כרמית פולק כהן: זה באמת מעורר פלצות.

כרמית פולק כהן: דבר שני, בואו, תגידו את הדברים כהווייתם.

כרמית פולק כהן: אתם רוצים שהשירות הזה יהיה אצלכם או לא?

כרמית פולק כהן: אם החלטנו כמדינה, המדינה החליטה שהשירות הזה יהיה אצלכם, אז תתנו את התפוקה ככה שלא רק שהוא יהיה טוב, אלא שבסוף גם ילדי המרכז יקבלו אותו מהמדינה ולא כהפרטה.

יפעת שאשא ביטון: שמי שנמצא בשירות המופרט ירצה להצטרף כמו ביתר התחומים, ירצה להצטרף לשירות המדינה ולא הפוך, כי אין שאלה שאנחנו נמצאים במשהו שאנחנו לא הכרנו לפני כן.

יפעת שאשא ביטון: הפוך לגמרי ממה שאנחנו מכירים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה המועצה לשלום הילד, כרמית.

יפעת שאשא ביטון: משרד החינוך, משרד הבריאות חטא בענק כשהוא בא ואמר: מרכז כן, פריפריה לא.

יפעת שאשא ביטון: בסופו של דבר, הילדים הם גם במערכת החינוך, הם של מערכת החינוך, אני מרשה לעצמי לומר את זה.

יפעת שאשא ביטון: למרות שאנחנו כולנו מפחדים מהמילה אחריות משום מה, איפה המשרד בתוך כל הסיפור הזה?

יפעת שאשא ביטון: למה המשרד לא קם ואמר: אנחנו נפעיל את הלחץ, אנחנו נעשה מה שצריך כדי שגם הילדים בכיתה ד' בקריית שמונה יחוסנו.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, עירית.

עירית ליבנה: אז קודם כל אני רוצה לומר, אנחנו עובדים – שיחת הטלפון הראשונה שהייתה בבוקר, הייתה ממני לדוקטור שפר כדי לבדוק – העברתי מילה במילה ממה ששמעתי, ללשכת השר וללשכת המנכ"ל.

עירית ליבנה: אני רוצה להבהיר.

עירית ליבנה: אנחנו נותנים את מלוא האחריות על השירות.

עירית ליבנה: אנחנו מאפשרים אותו, אנחנו משתפי פעולה גם בטוב וגם כשיש תקלות.

עירית ליבנה: להגיד שבשירות לפעמים יש תקלות, אני בפירוש לוקחת שיש תקלות לפעמים כי למנהל זה לא נוח, ופה יש טיפה וכולי.

עירית ליבנה: אנחנו כל הזמן בדיבורים.

עירית ליבנה: מהכבוד של האחריות למשרד הבריאות, לטעמי, אנחנו לא יכולים להשבית את המערכת.

עירית ליבנה: מאחורי הקלעים, אני משוכנעת שנעשים המהלכים.

עירית ליבנה: אנחנו עובדים – מנכ"ל משרד הבריאות ומנכ"ל משרד החינוך בכל מיני נושאים.

עירית ליבנה: ברגע שקראו אצלנו לאיזשהו מהלך משותף, למאמץ מול האוצר, מול – ישר התגייסו.

עירית ליבנה: אנחנו מאוד מודעים, אבל אנחנו מודאגים גם.

עירית ליבנה: ההחלטה היא לא במגרש שלנו מבחינה משפטית ופוליטית.

יפעת שאשא ביטון: לא, מי שקיבל את ההחלטה האומללה, הקשה, את החטא הוא משרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: אבל בסוף הם נכנסים לכיתות ד' במערכת החינוך – אני, אם אני שר החינוך, חברים אתם לא נכנסים בשער בית הספר בתל אביב אם אתם לא נכנסים לשער בית הספר בקריית שמונה.

יפעת שאשא ביטון: זאת אומרת, יש לכם את הכוח הזה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לראות את משרד הבריאות לוקח אחריות שכזו.

יפעת שאשא ביטון: אז אני כן אומרת, יש למשרדים את הכוח.

יפעת שאשא ביטון: למערכת החינוך שהילדים נמצאים בשעריה יש את הכוח להפעיל מול משרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: לכן אני אומרת, יש לכם בידיים גם את הכוח להפעיל את הסמכות מול משרד הבריאות.

יפעת שאשא ביטון: אם לא, אנחנו כאן בשביל לסייע.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר להגיד שלא.

עירית ליבנה: אני רק רוצה להגיד שברגע שהייתה הודעה, ישר פניתי.

עירית ליבנה: קיבלנו את המידע, העברתי אותו לגורמים הרלוונטיים שיכולים להשפיע.

עירית ליבנה: אני מאמינה שיש - - -

פנינה תמנו: אז ידעתם מההחלטה?

פנינה תמנו: כמה זמן לפני שזה נכתב?

יפעת שאשא ביטון: כמונו.

עירית ליבנה: ברגע שזה עלה לתקשורת, פנה הדובר אליי, דיברתי עם דוקטור שפר, קיבלתי את המידע והעברתי אותו מיד.

יפעת שאשא ביטון: היא כמונו יודעת את זה מהתקשורת שייכנסו אליה לבית הספר רק בחלקים מסוימים של הארץ.

יפעת שאשא ביטון: רק אני שוב מבקשת, אנחנו לא לוקחים את הדיון למקום הזה.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו נטפל גם בזה- - -

פנינה תמנו: רגע גברתי היושבת ראש, את מסתפקת מתשובה כזאת ממשרד החינוך?

פנינה תמנו: העברתי?

פנינה תמנו: אני לא הבנתי את התשובה.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני אמרתי מה אני חושבת שצריך להיות.

אורי פליישמן: חברת הכנסת פדידה, יותר חמור מזה.

אורי פליישמן: הם מתנערים – אם היו מקצים אפילו, הם לא מקצים אפילו חדרים לחדרי אחיות, כן?

אורי פליישמן: שתהיה אינטימיות ושתהיה רמה.

יפעת שאשא ביטון: חברת הכנסת פדידה, אמרתי את זה בצורה מאוד ברורה וגם קצת גסה.

יפעת שאשא ביטון: כולם מפחדים בחדר מהמילה אחריות, ובכל זאת הילדים נמצאים בתוך המגרש של מערכת החינוך.

יפעת שאשא ביטון: למערכת החינוך גם יש את הסמכות ואת הכוח להפעיל כדי שהילדים יקבלו את מה שהם צריכים, חד משמעית.

יפעת שאשא ביטון: אני לא מנקה את אף אחד מהמשרדים, שלרגע לא תחשבי.

מוריה אשכנזי: אני שואלת אותך בתור אחות, איך את מיממת פה?

מוריה אשכנזי: אנחנו מדברים על התנאים של האחיות.

מוריה אשכנזי: אתם תראו עכשיו תמונות.

מוריה אשכנזי: איך את נתת לדברים האלה להתנהל עד היום?

מוריה אשכנזי: את מיתממת?

יפעת שאשא ביטון: מוריה, בואו נראה את הדברים ונתייחס.

אורי פליישמן: אנחנו נתחיל בזה, אנחנו נציג עכשיו איזושהי תמונה קצרה מאוד של מערך בריאות התלמיד ומערך טיפות החלב במדינת ישראל.

אורי פליישמן: שלא נטעה, לא מדובר פה בעניין מקומי.

אורי פליישמן: לא מדובר בעניין רגעי.

אורי פליישמן: מדובר בשיטה.

אורי פליישמן: יש שימשכו את זה עשר שנים - - -

יפעת שאשא ביטון: רגע, אני עושה סדר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא מדברים על טיפות החלב.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו גם בנושא של טיפות החלב מקיימים מעקב שהוא ספציפי לטיפות החלב.

יפעת שאשא ביטון: הוקמה וועדה, והם צריכים לחזור הנה עם תשובות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו פה עסוקים עם הילדים בכיתה ד'.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רוצים לטפל נטו בבריאות התלמיד.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ממך גם להתכנס לזה.

אורי פליישמן: אנחנו נתכנס לזה, אני רק רוצה להגיד דבר אחד.

אורי פליישמן: אם אנחנו נתכנס רק לנקודה הזו ונחשוב שאם יבואו ויתנו לנו תשובה טובה לגבי הנושא הזה אז יפתרו את הבעיה, לא.

אורי פליישמן: אז הם יגידו: עכשיו אנחנו פותרים את הבעיה הזו ב-15 תקנים, ואנחנו נטפל גם בנושא של החיסונים.

אורי פליישמן: יש עוד הרבה מאוד דברים שלא נעשים ולא ייעשו.

יפעת שאשא ביטון: בסדר, אבל אנחנו בדיון מהיר.

יפעת שאשא ביטון: זה דורש דיון בפני עצמו.

יפעת שאשא ביטון: אם אתה רוצה לעשות את זה, בבקשה, אנחנו כולנו נשב ונשמע.

יפעת שאשא ביטון: אתה רוצה לעשות את זה כמו שצריך, אז תעשה את זה כמו שצריך.

אורי פליישמן: אני מבקש מגברתי 4 דקות כדי להפנים את התמונה.

אורי פליישמן: קודם כל, אנחנו במערך טיפות החלב, אנחנו מדברים פה על מערך הסיעוד בכלל במערכת בריאות הציבור בכלל.

אורי פליישמן: קודם כל, יש גידול באוכלוסייה.

אורי פליישמן: לא נתנו מענה לגידול באוכלוסייה.

אורי פליישמן: לא נתנו מענה לתוספת במטלות.

אורי פליישמן: קרו דברים במהלך השנים.

אורי פליישמן: לא נתנו מענה לשחיקה בכוח אדם.

אורי פליישמן: כלומר, כוח האדם, במקום להעלות אותו כתוצאה מהגידול באוכלוסייה וכתוצאה מתוספת המטלות, הורידו את כמות התקנים ועוד מעט אני אתייחס לכמות באופן מספרי.

אורי פליישמן: דבר אחרון זה תשתיות.

אורי פליישמן: כלומר, אתה אומר, אני לא יכול לטפל בנושא של השכר.

אורי פליישמן: אם אתה לא יכול לטפל בנושא של השכר, תקצה חדר.

אורי פליישמן: אתה לא יכול להקצות חדר, תיתן לבן אדם את הכלים.

אורי פליישמן: אל תעמיד אותו בתת תנאים.

אורי פליישמן: אם מישהו חושב שהוא מגיע היום לעבודה, והמזגן אם הוא עובד או לא והתנאים שלו מבחינה מקצועית שהוא יכול לעמוד ולתת טיפול מקצועי הם לא רלוונטיים, אז אני מצטער, אני רוצה להרוס פה את המסיבה.

אורי פליישמן: כן, התנאים מאוד רלוונטיים.

אורי פליישמן: אנשים לא מוכנים לתת טיפול בתנאים האלה.

אורי פליישמן: כמובן גם השכר.

אורי פליישמן: הם יודעים את כל הפתרונות, הם מכירים – יש להם ארגז כלים עם כל השיטות האפשריות, אבל מישהו בוחר בידיעה ברורה לא להשתמש בהם.

אורי פליישמן: עכשיו, הגידול באוכלוסייה.

אורי פליישמן: בואו ניקח את טיפות החלב – בכוונה אני אומר טיפות חלב, כי יש סטנדרט גם בנושא בריאות התלמיד יש סטנדרט.

אורי פליישמן: ב-2007 קבעו סטנדרט לגבי טיפות החלב.

אורי פליישמן: אמרו: תקשיבו, מאה תינוקות לאחות, 375 פעוטות.

אורי פליישמן: מה קורה בפועל?

אורי פליישמן: יש לנו 140% יותר פה ו-160% יותר פה.

אורי פליישמן: האחיות - - -

פנינה תמנו: אבל אין לך איזו אמירה לגבי האפליה בחיסונים?

אורי פליישמן: יש לנו אמירה חד משמעית.

אורי פליישמן: אנחנו ברמה המקצועית – תראו, אני רוצה להתחבר פה לאמירה שאנחנו דיברנו על התהליך הזה בבריאות התלמיד.

אורי פליישמן: אני הצגתי מצגת לגבי מערך בריאות התלמיד.

אורי פליישמן: היה דו"ח מבקר המדינה, אמר שהסיבה היחידה שהעבירו את מערך בריאות התלמיד לקבלנים הייתה סיבה אחת.

אורי פליישמן: אתם יודעים מה היא?

אורי פליישמן: כלכלית.

אורי פליישמן: בסוף כשהעבירו את הטיפול, 54 מיליון שקלים זה היה התקציב.

אורי פליישמן: אחרי שנתיים התקציב עלה ל-130 מיליון שקלים.

אורי פליישמן: אותו דבר פה.

אורי פליישמן: אם אנשים חושבים - - -

פנינה תמנו: אז מה, חוסכים על הגב של הילדים מהפריפריה?

אורי פליישמן: חוסכים – מה שקורה זה שחוסכים - אני רוצה להגיד לך, יושבות פה אחיות שהו בסופו של דבר סופגות את כל העומסים בגלל שיש להן מחויבות למערכת.

אורי פליישמן: יש היום רק במערך טיפות החלב – דיברו פה על טיפות החלב, 1200 אחיות ב2012, היום יש 900 אחיות שמטפלות גם בבתי ספר.

אורי פליישמן: תשימו לב, רק בנושא תוספת חיסונים משנת 2007, מהרגע שניתן הסטנדרט של משרד הבריאות, נוספו 1,660,000 חיסונים בלי שניתן אפילו תקן אחד נוסף.

פנינה תמנו: יכול להיות שמשרד שאתם לא הייתם מוכנים למרות הקשיים שלכם?

פנינה תמנו: אני סבורה שלמרות הקשיים, אתם לא הייתם מאפשרים לאחיות שבשטח - - -

אורי פליישמן: אנחנו הודענו ואמרנו גם לוועדה, שאנחנו מכריזים על סכסוך עבודה גם בנושא הזה.

אורי פליישמן: כל מערך בריאות התלמיד.

אורי פליישמן: אנחנו הבנו דבר אחד, גברתי היושבת ראש, אנחנו הבנו שזה לא משנה – כל פעם מטפלים בשריפה אחרת, יש פה שיטה.

אורי פליישמן: יש פה שיטה של לייבש את המערך הזה, ובסופו של דבר זה נופל על האחות.

יפעת שאשא ביטון: אדוני רגע, זה כבר לא קצר וזה כבר לא ארבע דקות.

יפעת שאשא ביטון: אני ברשותך - - -

אורי פליישמן: אם גברתי חושבת שאפשר לתת טיפול לתלמיד בחדר שיש מצד שמאל – שמשרד החינוך אומר: שם תיתן טיפול.

אורי פליישמן: אם מישהו יביא שכר – אני בעד שום הון שבעולם לא אתן שם טיפול, אוקי?

אורי פליישמן: אז באה אחות שסיימה את הלימודים שלה, ודיברו איתה על עקרונות, השקפת עולם, טיפול נכון, טיפול הוליסטי.

אורי פליישמן: היא באה לחדר מלא בשקי אשפה, אז היא אומרת: אני לא שם.

אורי פליישמן: אם היא באה לתחנת טיפת חלב, אפרופו, ויש טרמיטים שלא מטפלים בהם חודשים, טרמיטים בתוך תחנת טיפת חלב.

אורי פליישמן: אם אנחנו רואים שיש שירותים מוזנחים ואם אנחנו רואים שיש רטיבות, חבר'ה, עם כל הכבוד, זה השכר וזה היחס למקצוע.

אורי פליישמן: הן מיטלטלות באוטובוסים.

יפעת שאשא ביטון: זה הפער בינם לבין עובדי מיקור חוץ.

יפעת שאשא ביטון: זה מה שאנחנו העלנו בתחילת הדיון.

אורי פליישמן: אחיות נדרשות לעבור מבית ספר לבית ספר במקומות מסוימים, כשהן משלמות עבור הנסיעות.

אורי פליישמן: ביקשנו, תשלמו להן את ההחזר עבור הנסיעות.

אורי פליישמן: אמרו שהם לא מחזירים.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת ממך לעצור, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: אני אגיד לך למה.

יפעת שאשא ביטון: הדברים האלה מאוד מקוממים והם דורשים התייחסות הרבה יותר מעכשיו בואו נריץ את המצגת, נחזור חזרה לנושא השני שלשמו אנחנו כאן כי אנחנו בדיון מהיר ואנחנו כבר אחרי הזמן, נלך כולנו וזהו.

יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי כבר בתחילת הדיון, שהתחושה שלי היא שכל אחד עסוק במה הוא רוצה להגיד, אז אנחנו לא מקשיבים אחד לשני.

יפעת שאשא ביטון: אני אמרתי בראשית הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו כאן בסוגיה של ההחלטה האומללה הזאת של החיסונים, שברור לי לחלוטין שאף אחת מהאחיות, גם לא אלה שמגיעות לתוך הדבר המזעזע הזה שראינו, הייתה מקבלת החלטה אומללה כזו למרות התנאים הקשים שלה.

יפעת שאשא ביטון: לכן אני אמרתי שאנחנו נקיים דיון ממוקד, רק בסוגיה של האחיות, של התנאים שלהן, של תכנית שצריך לבנות.

יפעת שאשא ביטון: אמרה לנו גם הנציגה כאן של משרד הבריאות, אנחנו מתחייבים ששנה הבאה יחוסנו כל הילדים, ולצד זה אנחנו מתחייבים להגיע לוועדה עם תכנית.

יפעת שאשא ביטון: אז בואו נעשה את זה בצורה מסודרת, אנחנו נציג אז את הדברים בצורה מסודרת ונעסוק רק בסוגיה של האחיות.

אורי פליישמן: אז בסוגיה הזאת אני אקצר, אני אגיד שלושה דברים שחייבים להיעשות.

אורי פליישמן: אלף, תוספת כוח אדם.

יפעת שאשא ביטון: כתבתי את זה כבר מראשית הדיון.

אורי פליישמן: אגב, זה נעשה במגזר הבדואי, הם יודעים את הכלים.

אורי פליישמן: שיקום, חייבים לטפל בתשתיות ברמה כזאת או אחרת כדי שאנשים יגיעו, ותקציב כלכלי.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, תודה.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה לשמוע את אחת האחיות שכבר הגיעו הנה, אז ניתן להן את הכבוד.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

אורלי עמרם: שמי אורלי עמרם, אני אחות מחוזית של לשכת הבריאות אשקלון.

אורלי עמרם: בסופו של יום, אני צריכה להוציא את המשימה לפועל.

אורלי עמרם: כמו שאמרה ניצה, האחיות הן האחרונות שיתווכחו על הרצון והצורך להוציא את זה לפועל.

אורלי עמרם: ברשותך, אני אתייחס רק לנקודה אחת.

אורלי עמרם: את אמרת שלא חשוב איך ייעשה, העיקר שייעשה.

אורלי עמרם: השורה התחתונה.

אורלי עמרם: אני רוצה שתדעי במה כרוך יישום השורה התחתונה.

אורלי עמרם: אנחנו נמצאים ביישום השורה התחתונה מ-2012.

אורלי עמרם: יש לזה מחיר.

אורלי עמרם: לא רק התוצאה הסופית חשובה.

אורלי עמרם: גם הדרך חשובה, כי התוצאה הסופית נקנית במחיר של פחות בדיקות התפתחות, במחיר של פחות חיסונים בטיפת חלב, במחיר של נשירת - - -

יפעת שאשא ביטון: מה, לחיסון של כל ילדי השפעת - - -

אורלי עמרם: רק רגע, אני רוצה לסיים.

יפעת שאשא ביטון: לא, אני שואלת אותך כדי להבין.

אורלי עמרם: אני רק רוצה להגיד לך שסטטיסטית, משנה שעברה שהוספנו את השפעת בשנה הקודמת, באותה מציאות, על סמך אותו דיון, כמות האירועים החריגים, הטעויות שנעשו רק במחוז שלי, הגיעו לשיא מדאיג ביותר.

אורלי עמרם: יש מחיר לדרך, זה מה שאני מנסה לומר.

אורלי עמרם: אני אחראית גם על אשדוד, שלא כל כך נחשבת פריפריה.

אורלי עמרם: היום, הקושי הכי רציני שלי הוא לאייש את המשרות באשדוד.

אורלי עמרם: לא רק בקצוות של הארץ.

אורלי עמרם: זאת אומרת, יש מחיר לסיפור הזה.

אורלי עמרם: אנחנו בפתחה של התפרצות של חצבת, מה לחסן קודם?

אורלי עמרם: שפעת או חצבת?

אורלי עמרם: זה או זה או זה.

יפעת שאשא ביטון: סליחה, יש פה משרד בריאות, מוטלת עליו האחריות, ואני אומרת את זה בצורה הכי מפורשת בעולם.

יפעת שאשא ביטון: שלא יישמע לרגע שיצא כאן משולחן הוועדה שאתם תחסנו שפעת אבל תוותרו על שירות לא משהנה מה הוא, אחר בקהילה.

יפעת שאשא ביטון: חד משמעית לא.

יפעת שאשא ביטון: חברים, בשביל זה אנחנו כאן.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו אומרים את זה בצורה מפורשת.

יפעת שאשא ביטון: יש כאן גוף מקצועי שצריך לתת את המענה לילדי ישראל, נקודה.

יפעת שאשא ביטון: לא משתמע לשתי פנים.

יפעת שאשא ביטון: הדרישה שלנו ממשרד הבריאות לגבי החיסון של כל ילדי ישראל בחיסון השפעת, זה לא על חשבון שירותים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: גם את זה אני אומרת בצורה חד משמעית.

יפעת שאשא ביטון: אם הם יעשו את זה דרך זה שהם יקיימו ימים מיוחדים וישלחו אחיות למקומות כאלה ואחרים, אם הם ייקחו במיקור חוץ, בכל דרך שהם יבחרו בלי שהם פוגעים בשירותים האחרים, דיינו.

יפעת שאשא ביטון: אבל אנחנו לא כל הזמן יכולים לחשוב שאנחנו נעשה את זה על חשבון משהו אחר.

אורלי עמרם: אני רוצה לספר על המחיר של העמידה במשימה בשנה שעברה.

אורלי עמרם: כדי לעמוד במשימה הזו שנה שעברה, ועמדנו בה עד כמה שניתן באותו סיפור, אחיות עבדו 12 ו-13 שעות, מה שלא ניתן ליישם יותר.

פנינה תמנו: מה השכר שלכן?

אורלי עמרם: את באמת רוצה לשמוע?

פנינה תמנו: כן.

אורלי עמרם: אחות שמגיעה אליי, השכר שלה עומד על 7,000 שקלים.

אורלי עמרם: אני יכולה להגיד לך את זה כי אני מראיינת שתי אחיות בשבוע כדי לאייש את שמונת התקנים החסרים האלה, אבל מצליחה לגייס אחות מארבעים, אולי.

אורלי עמרם: אם היא שורדת את השנה הראשונה, אז זאת הצלחה משגעת.

אורלי עמרם: אני כבר לא מדברת על מבחן חמש השנים.

אורלי עמרם: אני רוצה להתייחס ליותר מזה.

אורלי עמרם: זה לא רק אחד העיסוקים המשמעותיים שלי היום, זה לגייס אחיות ולשמר אחיות.

אורלי עמרם: כשאת מגיעה לאחות טיפת חלב – זו אותה אחות של טיפת חלב וזו אותה אחות של בית ספר, אין הפרדה.

אורלי עמרם: את רוצה לדעת שאת בידיים טובות.

אורלי עמרם: כדי לדעת את זה, היא צריכה לעבור מסלול הכשרה מתמשך, שרואה הרבה מאוד ילדים מתחת לידיים שלה.

אורלי עמרם: זה לוקח זמן, זה לוקח משאבים.

אורלי עמרם: האחיות לא שורדות את המבחן הזה.

אורלי עמרם: אנחנו יותר מרוצות לתת את השירות.

אורלי עמרם: הדרך היא חשובה, לא רק התוצאה הסופית.

אורלי עמרם: בדרך הזאת נושרות אחיות.

אורלי עמרם: את שמעת אולי על רגל אחת את הנשירה של אחיות בריאות הציבור בשנים האחרונות בלבד.

אורלי עמרם: זה הגיע לפתחנו.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, תודה רבה אורלי.

יפעת שאשא ביטון: ממש במשפט, כי אנחנו כבר אחרי הדיון וכולם זולגים החוצה לדיונים נוספים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה.

משה פריאל: גברתי היושבת ראש, אני סבור שהכל – שמי משה פריאל, עיתונאי ופעיל חברתי בכנסת.

משה פריאל: ישנו משהו שנקרא הפרטה.

משה פריאל: לדעתי הפרטה זה אם כל – ממרומי גילי, שימשתי גם שלושים שנים בתור עובד סוציאלי וזכור לי שהיו קטע ואמרו שניקח את העובדים המקצועיים ונעשה הפרטה וכל זה.

משה פריאל: במרוקאים אומרים – הכוונה דברים לא רציניים.

משה פריאל: ראשית, מי אותו אדם שקיבל החלטה להפלות אפליה כזו בין ילדי ישראל?

משה פריאל: מדוע שני נכדיי, תושבי באר שבע, הם לא יקבלו חיסון?

משה פריאל: מה קורה פה?

משה פריאל: אני מידי פעם משתתף בוועדת הכספים, אני רואה סכומים רצים והעלאת תוספות בשכר לשרים וסגני שרים, על חשבון מה?

משה פריאל: על חשבון ילדי ישראל?

משה פריאל: מה זו מכבסת המילים הזאת פה?

משה פריאל: אם משרד הבריאות יודע שיש לו קושי להתמודד, מי שאחראי שייקח את המפתחות ויניע.

משה פריאל: עם כל הכבוד גברתי, המועצה לשלום הילד, תפקידה זה חרוט כמו - - -

יפעת שאשא ביטון: היא לא מהמועצה לשלום הילד, אבל אנחנו גם לא מתחילים לפנות.

יפעת שאשא ביטון: תגיד את הדברים.

משה פריאל: אני חושב שהגיע הזמן וזו ההזדמנות, יש מוגלה, ויושבות פה אחיות שזה החוג שלהן, זה לפעמים טוב שיש מוגלה בכדי להתחיל לרפא כמו שצריך.

יפעת שאשא ביטון: המוגלה הזו היא כבר על תקן נמק, כבר עברו כריתת רגל עם כל הדיונים פה בכנסת.

יפעת שאשא ביטון: אני אומרת את האמת, הגיע הזמן לחתוך את התהליך הזה.

רינה טיורי: אני רוצה להגיד שני משפטים.

יפעת שאשא ביטון: מי גברתי?

רינה טיורי: שמי טיורי רינה ואני אחות באשדוד.

רינה טיורי: אני אחות בטיפת חלב.

רינה טיורי: עלו פה הרבה מאוד נושאים, אבל אני חושבת שאני רוצה לייצג את האחות בקצה.

רינה טיורי: יש איזושהי תחושה של מיאוס, יש תחושה שמשרד הבריאות וויתר עלינו.

רינה טיורי: יש תחושה שמשרד הבריאות החליט שאת בריאות הציבור הוא רוצה לייבש.

רינה טיורי: אנחנו עובדות כנגד כל הסיכויים, אם זה בבתי הספר, שאין לנו חדרים, אנחנו עובדות בקרוואנים, אנחנו עובדות גם מעבר לשעות העבודה שלנו, כי אנחנו רואות את העבודה שלנו כדבר מאוד חשוב, כשליחות עליונה.

רינה טיורי: לא תיתכן סיטואציה כזאת שכל שנה מ-2012 נכנס חיסון חדש, נכנסת מטלה חדשה, אף אחד לא חושב שצריך באיזושהי צורה או להוסיף תקן - - -

יפעת שאשא ביטון: לעשות התאמה של כוח אדם.

יפעת שאשא ביטון: דיברנו על זה, יקירתי.

יפעת שאשא ביטון: זה כבר עלה פעם אחר פעם.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו אחרי הדיון וזה נכנס כבר להמלצות ולמסקנות של הדיון הזה, ואני גם הבטחתי לכם דיון בפני עצמו, אני חוזרת ואומרת.

יפעת שאשא ביטון: אז בואו נכבד את זה.

יפעת שאשא ביטון: אני מבינה שבכנסת יש איזו נטייה לבוא ולדבר על הכל.

יפעת שאשא ביטון: אני בדיונים שלי אוהבת להיות ממוקדת, סליחה אם זה לא מתאים, אבל בסוף כולם מרוויחים.

יפעת שאשא ביטון: אני באמת מבינה אתכן.

יפעת שאשא ביטון: גילוי נאות, גם אמא שלי הייתה אחות 41 שנים בפריפריה.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את העבודה הזו מהבית.

יפעת שאשא ביטון: אז זו באמת הסיבה היחידה שאני אפשרתי את פתיחת הדיון, אבל אני שוב אומרת לכן.

יפעת שאשא ביטון: אני אקדיש דיון שהוא כל כולו שלכן, כי זה כל כולו שלכן למען הילדים במדינת ישראל.

יפעת שאשא ביטון: ברגע שלכן תהיה את הסביבה המותאמת, המיטבית, גם הילדים שלנו יקבלו את השירות בלי שנצטרך להתכנס כאן ולהגיד איך אלה מופלים ואלה לא, ואיך אלה מקבלים פחות ממה שאחרים צריכים.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה, השלטון המקומי.

יפעת שאשא ביטון: אחר כך פיבי מהגליל.

יפעת שאשא ביטון: בבקשה רות.

רות דיין: שני משפטים קצרים.

רות דיין: מרכז השלטון המקומי לאורך כל הדרך חושב ששירות בריאות הציבור שניתן על ידי האחיות צריך להיות על ידי המדינה.

רות דיין: השלטון המקומי פעם אחר פעם הציע את עזרתו למשרד הבריאות בכך שהוא ייקח את אחיות בתי הספר ויעסיק אותן, ומשרד הבריאות יכשיר, יתקצב ויפקח על עבודתן.

רות דיין: אנחנו חוזרים ומציעים למשרד הבריאות ללכת על הפורמט הזה.

רות דיין: אם הוא לא רוצה תקנים, ברור שעניין כלכלי כבר לא רלוונטי כי אחיות בתי הספר עלו פחות במתכונת הקודמת לפני ההפרטה.

רות דיין: המציאות הזאת שיש ילדים שמקבלים ויש ילדים שלא מקבלים, היא תוצר של ההפרטה.

רות דיין: אני חייבת לתת מילה- - -

יפעת שאשא ביטון: הזול עולה ביוקר, אנחנו יודעים.

רות דיין: נכון.

רות דיין: אנחנו ראינו מה קרה עם הסייעות הרפואיות.

רות דיין: אם הייתה אחות בבית ספר, היא הייתה יכולה לבדוק את אותו ילד סוכרתי ולא לשים סייעת שתשב ליד הילד ולא תעשה כלום.

רות דיין: אני רוצה לומר לך, גברתי היושבת ראש, שאני כאישה מרגישה אי נוחות.

רות דיין: מנצלים את תחושת האידיאולוגיה של האחות, את המוסר האישי, את האימהות שבה.

רות דיין: שהיא תלך וכנגד כל הסיכויים היא תיתן את החיסון והיא תוציא את הכסף מכיסה על מנת שהיא תגיע כדי לחסן את הילדים האלה.

רות דיין: היא בסדר, היא תשרוד.

רות דיין: לא משנה, עוד אלף, פחות אלף, העיקר שהיא מתחברת לאידיאולוגיה, לתחושת האחריות שלה ולתחושת השליחות שלה.

רות דיין: אנחנו רואים את זה עם העובדות הסוציאליות, ואנחנו רואים את זה עם המורות.

רות דיין: אנחנו רואים את זה עם האחיות.

רות דיין: אני חושבת שאנחנו כנשים, צריכות להגיד למדינת ישראל מספיק לנצל נשים.

רות דיין: זה מה שאני חושבת, וזה מה שיש לי לומר כאישה.

רות דיין: גברתי היושבת ראש, זאת נקודה נוספת שצריך לתת עליה את הדעת.

יפעת שאשא ביטון: אני מסכימה איתך לחלוטין.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה רות על הדברים החשובים הללו.

יפעת שאשא ביטון: כן, אני לגמרי מסכימה עם כל מילה.

יפעת שאשא ביטון: פיבי, בבקשה.

פיבי קובי: כבוד היושבת ראש, אני באה מהצפון, מצפת.

פיבי קובי: אני אחות במקצועי בבריאות הציבור, אבל אני פה מייצגת את הפורום האזרחי לקידום הבריאות בגליל, שמייצג הרבה קבוצות וגם מבחינת בריאות.

פיבי קובי: גם הוא הזדעזע.

פיבי קובי: הוא מאוד מזועזע מהאמרה שהייתה.

פיבי קובי: אני בתור סבתא לנכד שגר בצפון, אני גם לא רוצה שלא יחסנו את הנכדים שלי.

פיבי קובי: זה כואב לנו וזה מציק לנו.

פיבי קובי: אני חושבת שגם בצפון חסר כוח אדם, ולא להגיד רק בדרום כי חסר גם בצפון.

פיבי קובי: שייקחו את זה גם בחשבון.

יפעת שאשא ביטון: אוקי, תודה רבה פיבי.

יפעת שאשא ביטון: מוריה, ממש משפט.

יפעת שאשא ביטון: לא לפתוח את כל הסיפור של האחיות.

מוריה אשכנזי: אני רוצה רק לציין שהעבודה – בא לידי ביטוי, אחיות טיפות החלב זה לא חלק נפרד מאחיות בתי ספר.

מוריה אשכנזי: אנחנו עושות את זה.

מוריה אשכנזי: כוח האדם שלנו מוסט מטיפות החלב לבתי הספר.

מוריה אשכנזי: זה לא באיזשהו מקום שיבוא איזשהו קוסם ויביא תקנים.

מוריה אשכנזי: אין.

מוריה אשכנזי: לפני שלוש שנים היינו 1227 תקנים, היום אנחנו 900.

מוריה אשכנזי: אותן 900 אחיות, אנחנו נדרשות גם לרקד על שתי החתונות.

מוריה אשכנזי: הגיעה השעה שמשרד האוצר, חד וחלק, הוא זה שאחראי על התקציבים.

מוריה אשכנזי: שיפתח את הכיס.

יפעת שאשא ביטון: מוריה, מה זה קל לבוא ולהגיד משרד האוצר.

יפעת שאשא ביטון: אני רוצה רגע לומר משהו אחת ולתמיד.

יפעת שאשא ביטון: מספיק כל הזמן להגיד: תביאו עוד כסף, יהיה פתרון.

יפעת שאשא ביטון: הנה, יש תקנים ואין פתרון.

יפעת שאשא ביטון: יש תקנים ריקים.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו פה שתי דרגות של אחיות, אלה במיקור חוץ שמקבלות שכר כמו שצריך, שמשולמות על כל קילומטר שהן זזות, אל מול האחיות במשרד הבריאות, שאגב זה היה אמור להיות הפוך כמו שאנחנו אמרנו, שצריכות להוציא מכיסן כדי להגיע בשביל לחסן את הילדים.

יפעת שאשא ביטון: אז אל תדברו איתי עכשיו על כסף, יש פה עניין של תפיסה מעוותת.

יפעת שאשא ביטון: יש פה עניין של מדיניות, יש פה עניין של סדרי עדיפויות.

יפעת שאשא ביטון: אם משרד הבריאות היה יודע לבוא ולעשות את סדרי העדיפויות כפי שצריך שיהיו ועל בסיס זה אחר כך אולי לבוא ולדרוש את מה שצריך ממי שצריך, הדברים היו נראים אחרת.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא שם בכלל וזה הסיפור הגדול.

יפעת שאשא ביטון: ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם, אני רוצה לסכם את הדיון.

יפעת שאשא ביטון: אני אפתח ואומר כדי להרגיע את כולם, יהיה דיון ייחודי לכל הנושא של אחיות בריאות הציבור, שכולל בתוכו גם את אחיות טיפות החלב וגם את בריאות התלמיד, בסדר?

יפעת שאשא ביטון: זה דבר ראשון.

יפעת שאשא ביטון: הדבר הנוסף, משרד הבריאות מתחייב שכל ילדי ישראל יחוסנו, כל ילדי כיתות ד' במדינת ישראל, צפון, דרום, לאורכה ולרוחבה של מדינת ישראל, יחוסנו בשנה הקרובה, לא על חשבון שירותים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: מבחינתי, תעשו מבצעים של ימים מרוכזים, תמצאו דרך יצירתית לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: יצירתית ומקצועית.

יפעת שאשא ביטון: בלבד שזה לא יבוא על חשבון שירותים אחרים.

יפעת שאשא ביטון: אני מבקשת, ואתם התחייבתם, איך משרד הבריאות ייתן את המענה?

יפעת שאשא ביטון: התאמת כוח אדם לצרכים המשתנים, אנחנו רוצים תכנית לאומית.

יפעת שאשא ביטון: אגב, טיפות החלב ב-2016 הקמתם וועדה בין משרדית, עד היום אני לא רואה את התכנית שלה.

יפעת שאשא ביטון: אז אנחנו נתכנס פה בעוד חודש.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו בעוד חודש מתכנסים כאן כדי לדון בתכנית לטווח הארוך.

יפעת שאשא ביטון: עד אז, אני יוצאת בקריאה למשרד הבריאות תשוו לפחות, כצעד ראשון, תשוו את התנאים שמקבלות האחיות שעובדות במשרד הבריאות, לתנאים שמקבלים במיקור חוץ.

יפעת שאשא ביטון: אני חושבת שזה המינימום שאנחנו יכולים לעשות מבחינה מוסרית, המינימום.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מפקירים דווקא את העובדים שלנו, ואני חושבת שזה נון גדול לנו כמערכת וכמדינה.

יפעת שאשא ביטון: אז זה הצעד הראשון, להשוות את התנאים של האחיות של משרד הבריאות לאחיות במיקור חוץ.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.